Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Великобірківської селищної ради Тернопільського району про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті батьків - [PERSON] та [PERSON] , до складу якого входить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору. Членами даного колгоспного двору, станом на 01 липня 1990 року, були: [PERSON] , [INFO] - голова колгоспного двору, [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - онук. До цього будинковолодіння рахувалось по [ADDRESS] . Оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано у період до 15 квітня 1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок, а саме по ј частині кожен. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після її смерті позивач прийняла, шляхом подання до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Крім того, [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на майно, до якого входить 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачу [PERSON] . Спадщину після смерті батька позивач також прийняла, шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Вказує, що вона вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , а також спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , проте при зверненні до нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після їх смерті, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Представник позивача - адвокат Гриців О.Я. звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача - Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. Судом встановлено наступні обставини. У довідці №535, виданій 29 жовтня 2021 року Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області зазначено, що у відповідності до рішення №46 від 21 лютого 2020 року, десятої сесії Малоходачківської сільської ради двадцять третього скликання «Про зміну назв вулиць в селах Малий Ходачків та Костянтинівка», житловий будинок [ADDRESS] до 21 лютого 2000 року значився за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (згодом [ADDRESS] , належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР від 30 листопада 1989 року. Відповідно до довідки №104, виданої 21 лютого 2020 року виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, головою вищевказаного колгоспного двору зазначено [PERSON] , членами двору є: дружина - [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] . Наведені обставини підтверджуються також довідкою №459, виданою 20 березня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №462, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 20 березня 2020 року, будинковолодіння [ADDRESS] , рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалось по [ADDRESS] . Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано у 1969 році, що підтверджується копією технічного паспорта, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації станом на 11 березня 2020 року, тобто в період до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору після введення в дію вищезазначеного Закону. Таким чином, усім членам колгоспного двору, якими є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , належало на праві власності по 1/4 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 травня 2015 року Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №15. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №106, виданої 21 лютого 2020 року виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом із нею на день смерті був зареєстрований чоловік - [PERSON] . Згідно наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №10/2015, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. у 2015 році до майна померлої [PERSON] , [INFO] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулась [PERSON] . Також в матеріалах спадкової справи наявна заява батька позивача [PERSON] №23 від 10 листопада 2015 року про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року встановлено факт родинних відносин, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON] , яка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Також встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №20. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт від 18 вересня 2017 року, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Бажовською Г.М., згідно якого він все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповів позивачу - [PERSON] . Спадщину після смерті батька - [PERSON] позивач прийняла, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу (заява №145 від 19 лютого 2020 року, спадкова справа №47/2020). Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 квітня 2021 року №970/02-31, позивачу відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. З цих підстав, позивачу також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - [PERSON] , згідно постанови приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. від 08 листопада 2021 року. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті батьків, однак не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці не оформили за життя правовстановлюючих документів на належне їм майно, інші спадкоємці спадщину не прийняли, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved