Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дочкою віку двадцяти трьох років у разі продовження навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 03 листопада 2017 року рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області був розірваний. Від даного шлюбу у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . З 14 вересня 2020 року донька [PERSON] навчається на денній формі навчання у Національному авіаційному університеті на факультеті екологічної безпеки, інженерії та технології, термін навчання до 30 червня 2024 року. Через навчання в університеті донька не має можливості влаштуватися на роботу, а тому потребує матеріальної допомоги на оплату гуртожитку, на проїзд до місця навчання, на харчування, на одяг та лікування. Позивач не має можливості самостійно утримувати та забезпечити дитину усім необхідним. Відповідач протягом тривалого часу обіцяв надавати дочці матеріальну допомогу, проте не робив цього. При цьому відповідач періодично виїжджає на сезонні роботи та отримує заробітну плату, яка дозволяє йому належним чином себе забезпечувати і ні в чому себе не обмежувати. Інших осіб, які перебувають на його утриманні він не має. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги визнає частково, погоджуючись сплачувати аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Вказує, що з 09 вересня 2020 року він перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Під час вказаного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . У 2013 році позивач зверталася до Дубровицького районного суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання їхньої доньки. 12 серпня 2013 року Дубровицьким районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист про примусове стягнення з відповідача аліментів, по якому державною виконавчою службою провадилося стягнення з відповідача аліментів до досягнення донькою повноліття та на даний час воно є закінченим і заборгованості за виконавчим листом він не має. З цих підстав доводи позивачки у позовній заяві, що він протягом тривалого часу не допомагав утримувати доньку матеріально, нічим не обгрунтовані, не доведені, а також не відповідають дійсності. Також твердження позивача про факт його періодичного виїзду на сезонні роботи за кордон, де він отримує відповідну плату за виконану роботу є вигаданими нею, не відповідають дійсності, не підтверджуються жодним доказом та водять в оману суд щодо фактичних обставин. Крім того, ще до закінчення примусового стягнення аліментів, відповідач надавав позивачці додатково кошти на утримання доньки та брав спільну з нею участь у витратах, пов`язаних з її навчанням, зокрема надавав кошти на навчання доньки та на оплату гуртожитку. Відповідач не відмовляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини. Проте визначений позивачкою розмір аліментів не враховує обставин, які істотно впливають на його фінансову платоспроможність, оскільки відповідач ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Власного житла не має та проживає разом зі своїми батьками в одному будинку, у зв`язку з чим бере участь у спільних витратах, пов`язаних з проживанням в ньому. Крім того, він є інвалідом 2-ї групи загального захворювання та має протипоказання щодо важкої фізичної праці, що істотно впливає на можливість працевлаштування. Отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи загального захворювання, розмір якої становить 2485,05 грн. щомісячно, що є єдиним його регулярним доходом. Відповідач вважає, що розмір аліментів, який на власний розсуд визначила позивач може бути змінений, виходячи з його фінансових можливостей та з урахуванням вищевказаних обставин, принципів розумності та справедливості та просить присудити стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від його щомісячного доходу, але не нижче 50% прожиткового мінімуму на працездатних осіб. Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона свої позовні вимоги підтримала та вказала, що доводи відповідача про те, що він ніде не працює, не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина, не звільняє його від обов`язку утримання дитини. Також вказує, що відповідач посилається на те, що він є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, проте доказів того, що він звертався до будь-яких установ та організацій з метою працевлаштування і отримав відмову, ним не надано. При цьому, відповідач є працездатним та має можливість надавати кошти на утримання дочки, яка продовжує навчання, адже має нерегулярний дохід, оскільки працює на добре оплачуваних роботах. Отримання пенсії з інвалідності саме по собі не є підтвердженням того, що у відповідача це єдине джерело його доходів, адже у своїй власності він має транспортний засіб марки "VOLVO ХС90" 2007 року випуску, орієнтовна ринкова вартість якого становить приблизно 13000 доларів США. Також відповідачу належало ТОВ «ГОРИНЬ-2000», яке припинило свою діяльність 22 січня 2019 року. Таким чином, фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі, визначеному позовними вимогами. Від відповідача надійшло заперечення, у якому він вказує, що він не відмовлявся від виконання свого обов`язку надалі утримувати доньку, у зв`язку з продовженням нею навчання. Позивачка не враховує той факт, що він не шукає підстав для звільнення його від обов`язку надалі утримувати повнолітню доньку та вводить в оману суд щодо фактичних обставин. Вказує, що не заперечує щодо наявності у нього автомобіля, який придбаний у 2019 році, проте його придбання не впливає на покращення його платоспроможності у 2021 та 2022 роках, адже він тривалий час офіційно працював та отримував пенсію. При цьому придбання даного автомобіля здійснювалось для потреб його сім`ї за заощаджені ним кошти та за накопичені кошти його батьків і не є визначальною підставою для обгрунтування його фінансового стану. Крім того, звертає увагу на те, що оцінка даного автомобіля, проведена позивачкою у 2022 році за допомогою певного веб-сайту не у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Також позивач не надала до суду жодних доказів, які свідчать про її матеріальне становище, зокрема, про розмір заробітної плати, яка значно перевищує щомісячний дохід відповідача, а також про забезпечення її власним житлом. Позивач самостійно займається пошуками офіційної роботи з урахуванням рівня набутих знань, спеціальності, кваліфікації та стану здоров`я. Крім того, доводи позивачки щодо його матеріального становища, пов`язаного з участю у товаристві з обмеженою відповідальністю «Горинь-2000», не заслуговують на увагу, оскільки жодної господарської діяльності це товариство не здійснювало і заробітної плати чи інших доходів у цьому товаристві він не отримував. У 2018 році ним було припинено дану юридичну особу, шляхом ліквідації у добровільному порядку. Наголошує на тому, що його нинішній матеріальний стан не покращився у порівнянні з тим матеріальним становищем, який існував до пред`явлення даного позову на момент стягнення з нього аліментів на утримання доньки до досягнення нею повноліття. З урахуванням вищенаведеного, вважає аргументи позивачки, що зазначені у відповіді на відзив, недостовірними, необгрунтованими, недоведеними і такими, що підлягають відхиленню, а тому просить призначити стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі, який визначений у його відзиві на позовну заяву. Від позивачки надійшли письмові пояснення, у яких вона вказала, що вона надає дочці всеможливу матеріальну підтримку, однак останнім часом у неї почалися проблеми зі здоров`ям і певний час вона перебувала на стаціонарному лікуванні. За період її лікування нею понесено матеріальні витрати на загальну суму 33930,00 грн Також на її утриманні перебувають непрацездатні батьки, які постійно потребують стороннього догляду та матеріальної підтримки. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує. До початку розгляду справи від відповідача до суду надійшла заява, у якій він просить розглянути справу без його участі, з урахуванням обставин, наведених у відзиві на позов та доданих до нього доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували з 09 вересня 2000 року у шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року було розірвано (а.с.10). З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09 жовтня 2003 року (а.с.4)) вбачається, що її батьком є відповідач - [PERSON] . Згідно довідки №277 від 02 листопада 2021 року, виданої Національним авіаційним університетом, [PERSON] є студентом 2-го курсу денної форми навчання на факультеті екологічної безпеки, інженерії та технології Національного авіаційного університету. Термін навчання за освітнім ступенем "Бакалавр" з 14 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а.с.13). Згідно корінця ордеру на жилу площу в гуртожитку №1671 від 01 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] , яка навчається на факультеті екологічної безпеки, інженерії та технології Національного авіаційного університету, проживає у гуртожитку [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається із копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданого ТОВ "Боголюби медікал стандарт" від 20 червня 2019 року, позивачу проведено оперативне втручання і вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 18 червня 2019 року по 20 червня 2019 року (а.с.78). Відповідно до акту надання послуг №46374 від 20 червня 2019 року, виданого ТОВ "Боголюби медікал стандарт", позивачу було надано ряд медичних послуг на загальну суму 9630,00 грн. (а.с.80). Як вбачається із копії виписки №95 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданого ТОВ "Боголюби медікал стандарт" від 16 лютого 2021 року, позивачу проведено оперативне втручання і вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 15 лютого 2021 року по 16 лютого 2021 року (а.с.83). Відповідно до акту надання послуг №83096 від 16 лютого 2021 року, виданого ТОВ "Боголюби медікал стандарт", позивачу було надано ряд медичних послуг на загальну суму 20000,00 грн. (а.с.86). Згідно витягу з історії хвороби №2791 від 17 березня 2021 року, позивач 10 березня 2021 року була госпіталізована в Київський обласний онкологічний диспансер, де їй 16 березня 2021 року проведено оперативне втручання (а.с.87). Як вбачається із копії квитанції від 23 лютого 2021 року, позивачем за проведення МРТ було сплачено 4300,00 грн. (а.с.88). Крім того, позивачем, долучено до матеріалів справи копії УЗ досліджень від 28 травня 2019 року та від 15 лютого 2021 року, проведених ТОВ "Боголюби медікал стандарт" (а.с.80, 84). Описані вище докази доводять твердження позивача про те, що вона має проблеми зі здоров`ям та не може самостійно утримувати дитину. У поданому запереченні позивач вказала, що на її утриманні перебувають непрацездатні батьки, які постійно потребують стороннього догляду та матеріальної підтримки. Як вбачається із копії свідоцтва про народження від 18 серпня 1981 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.89). Також позивачем долучено до матеріалів справи копію медичної картки амбулаторного хворого №20600 свого батька [PERSON] (а.с.90-93) та копію медичної картки амбулаторного хворого своєї матері [PERSON] №20598 (а.с.94-96). Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 08 лютого 2022 року за клопотанням позивача було витребувано відповідні докази (а.с.99). Як вбачається із інформації, виданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №91-4555/0/15-22 від 11 лютого 2022 року, [PERSON] за період з 11 лютого 2017 року по 05 січня 2022 року, неодноразово здійснював короткотривалі поїздки через пункт пропуску "Городище" в Республіку Білорусь, а також 16 вересня 2021 року здійснив в`їзд в Республіку Польща через пункт пропуску "Краківець", а 12 грудня 2021 року здійснив виїзд (а.с.106-107). Згідно інформації з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (філії ГСЦ МВС) Головного сервісного центу МВС №31/444/-17-2022 від 15 лютого 2022 року та № 31/632-17-2022 від 15.03.2022 року за [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль універсал б "VOLVO ХС90" 2007 року випуску", дата реєстрації 23 березня 2018 року та мотоцикл "SPARK SP110C-2W", 2014 року випуску, дата реєстрації 13 січня 2022 року (а.с.112-113, 123-124). Згідно довідки з Головного управління ДПС в Рівненській області №1382/5/17-00-12-01-04 від 09 березня 2022 року та 1460/5/17-00-12-01-04 від 17 березня 2022 року, виплачена сума доходу [PERSON] за період з 1 першого кварталу 2019 року по четвертний квартал 2021 року, складала у першому кварталі 2019 року - 14379,16 грн, у другому кварталі 2019 року - 13840,00 грн, у третьому кварталі 2019 року - 13086,66 грн, у четвертому кварталі 2019 року - 7822,75 грн., що загалом склало 49128,57 грн. Інших доходів [PERSON] у вказаній довідці не зазначено (а.с.120-121, 127-128). Проте, така інформація при вирішенні даного позову, не має для суду вирішального значення, оскільки стосується доходів [PERSON] , які він отримував у 2019 році, при тому, що його дочка [PERSON] навчається в Національному авіаційному університеті з вересня 2020 року. Відповідно до виписки по рахунку, яка надійшла від АТ КБ "Приватбанк" №20.1.0.0.0/7-220222/41150 від 24 лютого 2022 року, сума коштів, яка надійшла на рахунок [PERSON] за період з 01 січня 2019 року по 05 січня 2022 року склала 115052,03 грн. Разом із тим, відповідно до вказаної виписки [PERSON] до 03 жовтня 2019 року, окрім пенсії, отримував заробітну плату від "УКР БАЛОН ПОСТАЧ", а на даний час [PERSON] отримує пенсію від Пенсійного фонду України (а.с.132-152). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина/доньки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання він/вона не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Необхідно враховувати, що денна форма навчання унеможливлює працевлаштування дочки з метою одержання доходу для самостійного матеріального забезпечення, без допомоги батьків. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України, а також абзацами 3,4,5 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Твердження позивача, що відповідачу належало ТОВ «Горинь-2000», діяльність якого 22 січня 2019 року припинена (а.с.50-51), при вирішенні вказаного позову не має доказового значення, оскільки на даний час, дійсно згідно протоколу загальних зборів ТОВ «Горинь-2000» № 1-2018 від 07 лютого 2018 р., вказане товариство, шляхом ліквідації у добровільному порядку - припинено (а.с.55-59). Позивач у відповіді на відзив вказує, що у власності відповідача перебуває автомобіль марки "VOLVO ХС90" 2007 року випуску, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, згідно якого він має у власності транспортний засіб (а.с.48), та вказує, що орієнтовна ринкова вартість такого транспортного засобу становить приблизно 13000,00 доларів США. За змістом ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, доводи позивача про те, що орієнтовна ринкова вартість транспортного засобу марки "VOLVO ХС90" 2007 року випуску, становить приблизно 13000,00 доларів США, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки належними доказами це не підтверджено. При цьому, наявність у відповідача у власності вказаного автомобіля, не має для суду вирішального значення при прийнятті рішення по даній справі. З долученої відповідачем до матеріалів справи довідки Дубровицької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості № 2373 від 20 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] в Дубровицькій районній філії Рівненського обласного центру зайнятості, в інших філіях та центрах зайнятості України на обліку не перебуває (а.с.30). Вказана довідка на переконання суду, свідчить про те, що відповідач не намагався знайти роботу та не бажає працевлаштуватися. Крім того, відповідач не надав суду доказів, що він звертався до будь-яких установ та організацій з метою працевлаштування і отримав відмову. Також не заслуговує на увагу твердження відповідача у відзиві на позов, що позивачем жодними доказами не підтверджено, що відповідач періодично виїжджає на сезонні роботи за кордон, де отримує заробітну плату за виконану роботу, яка дозволяє йому належним чином забезпечувати свій життєвий рівень і ні в чому себе не обмежувати, оскільки згідно дослідженої судом інформації, яка надійшла з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №91-4555/0/15-22 від 11 лютого 2022 року, [PERSON] виїжджав до Республіки Польща, де знаходився тривалий час, що підтверджує доводи позивача. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 23 грудня 2021 року, [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Власного житла не має, проживає у приватному житловому будинку разом зі своїми батьками. [PERSON] веде з батьками спільне господарство, бере участь в утриманні будинку та у матеріальних витратах на оплату житлово-комунальних послуг, а також на забезпечення фізичного існування. Він є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, щомісячно одержує пенсію, інших джерел доходів не має (а.с.39). Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] на даний час ніде не працює (а.с.32-33). З копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №39341247 вбачається, що за виконавчим листом №560/626/13 від 12 серпня 2013 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, починаючи з 19 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане провадження було закінчено, у зв`язку з досягненням дитиною повноліття (а.с.35). У відповідності до довідки Дубровицького відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 19144 від 20 грудня 2021 р. станом на 20 грудня 2021 року, заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа Дубровицького районного суду № 560/626/13-ц від 12.08.2013 року відсутня (а.с.36). У поданому відзиві на позовну заяву позивач, вказав, що надавав кошти для доньки на оплату гуртожитку. З копії квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 08 вересня 2021 року вбачається, що за проживання в гуртожитку [PERSON] було здійснено оплату в сумі 2600,00 грн. (а.с.37). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0942935 від 10 липня 2017 року, відповідач є інвалідом 2-ої групи загального захворювання, в якій міститься висновок щодо протипоказання важкої фізичної праці (а.с.38). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 08 листопада 2017 року, відповідач отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи загального захворювання (а.с.29). Як вбачається з довідки про доходи №4196 7214 1901 6102 від 22 грудня 2021 року, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України у Рівненській області, сума пенсії [PERSON] за місяць складає 2485,05 грн., за період з 01 червня 2021 року по 30 листопада 2021 року становить 14910,10 грн. (а.с.31). При вирішенні позову судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, а також відсутність у сторін інших утриманців. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що на утриманні відповідача перебувають інші особи та відповідачем таких доказів не надано. Також суд враховує ту обставину, що відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати дочку та наявності у нього можливості її утримувати. Проте із поданого відповідачем відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив можна зробити висновок, що відповідач не погоджується із розміром аліментів, які просить стягувати з нього позивач та просить суд визначити сплату аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатних осіб, починаючи з дня подачі даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, присудження аліментів у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі, проводиться за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина, тому суд не вправі визначити стягнення аліментів, як того просить позивач. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що він ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, власного житла не має, а проживає в разом зі своїми батьками та бере участь у спільних витратах, пов`язаних з проживанням у будинку. Також просить врахувати, що він інвалід 2-ї групи та отримує пенсію у розмірі 2485,05 грн. на місяць, яка для нього є єдиним джерелом доходу. Проте вказані обставини не свідчать про його матеріальний стан та неможливість сплачувати аліменти у тому розмірі, про який просить позивач. Наявність у відповідача 2-ї групи інвалідності, не позбавляє його можливості працювати та обов`язку утримувати дочку, оскільки хоча він і є інвалідом 2-ї загального захворювання, але може працювати на роботах, які не пов`язані із важкою фізичною працею. Інших доказів, які б унеможливлювали б сплату ним аліментів не надано. Як вже встановлено судом відповідач з 2017 року є інвалідом 2-ої групи загального захворювання, проте до повноліття дочки [PERSON] він сплачував аліменти на утримання дочки та заборгованості по їх сплаті на даний час не має. Будь-яких обставин, які можуть вплинули на можливість ним сплати аліментів (зміни його матеріального чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я тощо) відповідач не навів, а тому на переконання суду він має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки до досягнення нею віку двадцяти трьох років. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що [PERSON] , у зв`язку з навчанням в університеті, постійно потребує матеріальної допомоги, зокрема на оплату гуртожитку, на проїзд до місця навчання, на харчування, на одяг та лікування. Навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи. При цьому суд враховує матеріальний стан позивача, яка має проблеми зі здоров`ям та перідично проходить лікування, на що витрачає значні кошти, на підтвердження чого надані відповідні докази, а тому позивач не має можливості самостійно матеріально забезпечити дочку усім необхідним. Відтак суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки до досягнення дочкою віку двадцяти трьох років у разі продовження навчання правомірними. На підставі вищенаведеного та беручи до уваги те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, а відповідач, який хоча і є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, але є працездатною особою, який може працювати та виконувати роботи не пов`язані з важкою працею, він отримує пенсію, також відсутність доказів, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти або непрацездатні особи, тому суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою віку двадцяти трьох років у разі продовження навчання до цього віку, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 908,00 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved