Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.01.2009 між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб. Під час перебування у шлюбі в них [INFO] народилася донька [PERSON] . Під час розірвання шлюбу між позивачко та відповідачем місце проживання дитини не було визначено. Про те, після розірвання шлюбу вона залишилася проживати із матір`ю, на що відповідач не заперечував. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області змінено стягнення з відповідача на утримання доньки аліментів. Наразі існує заборгованість по сплаті аліментів. Згідно довідки ОСББ «Келецкая 86» вбачається, що до складу сім`ї, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказані особи там і проживають. Дана інформація також підтверджується довідкою про зареєстроване місце проживання доньки [PERSON] . Вказана квартира належить позивачці на праві власності. Відповідач за увесь час перебування доньки [PERSON] у школі жодного разу в закладі не з`являвся, навчанням дочки не цікавиться. Мати [PERSON] створює усі умови для навчання доньки, сприяє реалізації її здібностей в позаурочний час. 26.05.2014 між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб. В період даного шлюбу в них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Наразі сім`я є багатодітною, оскільки у в кінці 2021 року народилась третя дитина і позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради з заявою про отримання посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» та посвідчення «Дитини з багатодітної сім`ї». До заяви було надано всі необхідні документи, в тому числі, документ, що підтверджують факт проживання дітей з позивачкою. Позивачка отримала відмову оскільки при повторній реєстрації шлюбу необхідно надати підтвердження факту виховання дитини одним із батьків, тобто із зазначенням місця проживання дитини одним із батьків після розірвання шлюбу. Отже, з наведених підстав у позивачки виникла необхідність звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовне судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає. Просить розгляд справи провести без його участі. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради в засідання не з`явився, належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Заяв, клопотань чи заперечень до суду не надходило. [PERSON] в засідання не з`явилася, подала до суду заяву згідно якої зазначила, що дійсно після розлучення батьків вона проживає з матір`ю у м. Вінниця. Тому просить визначить її місце проживання з матір`ю, розгляд справи провести без її участі (а.с. 26). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно довідки ОСББ «Келецкая 86» до складу сім`ї, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12). Згідно інформації ЗОШ І-ІІІ ступенів № 18 Вінницької міської ради від 24.12.2021 №196, [PERSON] учениця 10-Б класу. Дівчинку у школу було прийнято за заявою матері. Батько [PERSON] [PERSON]. за весь час навчання дитини у школі до закладу не з`являвся, її навчанням не цікавився. На батьківські збори завжди приходить мама. Окрім того дівчинка відвідує приватні уроки англійської та китайської мови, мама бере активну участь у навчальному процесі дитини та оплачує курси (а.с. 13, 14, 15). Рішенням Віницького міського суду від 22.04.2020 змінено спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] про, що був виданий виконавчий лист 12.08.2020 (а.с. 16-17, 18). 21 січня 2009 року було розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 19). Згідно листа Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 19.01.2022 № Х-01-3017 [PERSON] було відмовлено у надані статусу та видачі посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» (а.с. 22). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] 26.05.2014 уклала шлюб [PERSON] (а.с. 23). Згідно договору купівлі продажу від 22.09.2017 [PERSON] придбала квартину за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 24-25). При вирішенні спору суд керується такими нормами права. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 3 ст. 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного житія та праці. Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 3 статті 160 Сімейного Кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи викладене, зважаючи на безумовне визнання позову відповідачем, а задоволення такого є в інтересах дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн підтверджується квитанцією № 60721942 від 01.02.2022 (а.с. 6). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, який був визнаний відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% суми понесених останнім судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 496,20 грн, а інші 50% суми сплаченого судового збору у тому ж розмірі - повернути позивачу з Державного бюджету України.

Outcome: approved