Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Березанської селищної ради Миколаївської області в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Березанської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. З позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Органом опіки та піклування встановлено систематичне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно його дитини [PERSON] . З 18.05.2020 по теперішній час їх родина перебуває на обліку у службі у справах дітей як родина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. При обстеженні матеріально-побутових умов проживання вказаної сім`ї було встановлено, що за відсутності матері батько (відповідач) залишив дитину на тітку. З 07.12.2020 по теперішній час малолітня [PERSON] перебуває у КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, однак за час перебування дитини у вказаному закладі батько жодного разу її не відвідував, та не цікавився її здоров`ям. Таким чином, [PERSON] не виконує батьківські обов`язки стосовно своєї малолітньої дитини, не займається питанням повернення дитини в родину Відповідач не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, запаси продуктів у сім`ї відсутні, підсобного господарства родина не має, власне житло у відповідача відсутнє, інформація про наявність у останнього орендованого житла також відсутня. З позову вбачається, що 11.05.2021 також до суду був поданий позов щодо позбавлення батьківських прав матері [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . Інших родичів у дитини немає. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Проте в матеріалах справи міститься їх заява про проведення розгляду справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримали. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд даної справи у порядку п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Березанської селищної ради також звернувсь до суду із заявою про розгляд даної справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 25.11.2015 серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 56). Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі № 469/391/21 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дітей передано органу опіки та піклування Березанської селищної ради Миколаївської області для вирішення питання про їх подальше влаштування. Крім того стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання вказаних дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17.05.2021 і до повноліття дітей. [PERSON] без реєстрації проживав за адресою: [ADDRESS] , в організаціях, які знаходяться на території Калинівського старостинського округу не працює (а.с. 9). Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, що підтверджується актами: -обстеження матеріально-побутових умов проживання його родини від 18.05.2020, за змістом якого у будинку за адресою: [ADDRESS] відсутні належні умови для проживання дітей (діти не мають шкільного куточка; продуктами харчування не забезпечені; запаси палива відсутні), будинок знаходиться в антисанітарному стані (а.с. 3); -візиту від 27.05.2020 № 16, відповідно до якого [PERSON] з 18 травня проживав разом з донькою [PERSON] , 2015 р.н., та донькою співмешканки [PERSON] , 2017 р.н., у зв`язку з невідомим місцем знаходження матері дітей [PERSON] 02 травня залишивши дітей на тітку на два дні до дня складення акта не з`являлася. У будинку де проживає батько з дітьми санітарні умови задовільні, діти доглянуті, речі випрані, мінімальний запас продуктів харчування (а.с. 5); -візиту від 30.05.2020 № 16, під час якого виявлено, що [PERSON] , який несе відповідальність за дітей на період відсутності матері, відсутній, дітей залишив на тітку. Зі слів тітки поїхав на роботу (а.с. 4); -візиту від 02.12.202 б/н, відповідно до якого в родині [PERSON] проживає троє дітей [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час обстеження виявили, що спальних місць не вистачає, дехто спить на підлозі, продуктів харчування запас мінімальний, санітарні умови задовільні, одягом діти забезпечені, запасом палива на зимовий період забезпечені (а.с. 23). У зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків з 07.12.2020 [PERSON] перебуває в КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради. З вказаної дати батько дитини [PERSON] жодного разу не телефонував та не відвідував дитину в центрі, що підтверджується листом вказаного Комунального закладу від 24.03.2021 № 03-186 (а.с. 68). Відповідно до змісту доповідної записки соціального працівника [PERSON] особисто не звертався ні до старости, ні до соціального працівника з метою отримання інформації щодо місця перебування його малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 10). Згідно зі змістом висновку органу опіки та піклування Березанської селищної ради Миколаївської області від 15.04.2021 № 09-06/815/1 [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей, не цікавиться її життям, з огляду на що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, орган опіки та піклування Березанської селищної ради Миколаївської області є належним позивачем у даній справі. Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Одним із принципів Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом частин 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з положеннями пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з положеннями ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику як джерело права. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини». Ураховуючи, що відповідач [PERSON] свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дочки та забезпеченні її потреб як побутового характеру, так і потреб щодо фізичного та духовного розвитку (після тривалого вилучення дитини з сім`ї не переосмислив своє відношення до дитини, не намагався вжити заходів щодо повернення доньки у його сім`ю; не цікавився її долею), суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . Задовольняючи вказану позовну вимогу, суд також враховує відсутність заперечень відповідача щодо позовних вимог, що свідчить про його небажання вживати заходів до нормального забезпечення та розвитку його дочки, а також висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] , з метою захисту її прав та інтересів. Відповідно до частин 1-5 ст. 167 СК України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін. Дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. З урахуванням обставин справи, до встановлення опіки над неповнолітньою [PERSON] її слід передати органу опіки та піклування Березанської селищної ради Миколаївської області, про що позивач просив у позовній заяві, оскільки мати дитини також позбавлена батьківських прав. Вже у подальшому, орган опіки та піклування має право вирішити, яким особам слід передати дитину на виховання, та у встановленому законом порядку призначити опікуна (піклувальника) або, ураховуючи вік та стан здоров`я дитини, обрати інші форми влаштування дитини, зокрема: усиновлення, передача дитини до прийомної сім`ї, до дитячого будинку сімейного типу, патронатному вихователю, інших спеціальних закладів для дітей, позбавлених батьківського піклування. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Ураховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо такого стану здоров`я, який унеможливлює його працевлаштування, наявності у нього інших утриманців, суд вважає за необхідне присудити до стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову. Стягувати аліменти слід на користь установи (особи), що фактично здійснює піклування над дитиною. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Станом на 01.01.2021 (року у якому подана позовна заява) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2270,00 гривень. Положеннями п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Крім того, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, що визначено п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, позивач є юридичною особою, вимоги позивача пред`явленні саме в позовному провадженні та позов містить дві окремі вимоги майнового та немайнового характеру, однак позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на вказане, вирішуючи питання щодо судових витрат, суд дійшовши висновку про задоволення позовних вимог вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 4540,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved