Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

31.01.2022 [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців обов`язки заборонивши перебувати в місці спільного проживання разом з нею за адресою: [ADDRESS] та заборонити наближатися на відстань ближче 100 м до місця їхнього проживання. В обгрунтування заяви зазначала, що вона являється власницею вище вказаної квартири, в якій приживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . Однак останній, кілька років поспіль та по теперішній час, постійно, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняє щодо неї домашнє насильство, а саме: психологічне насильство, яке полягає у словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, контролі у пересуванні, вимаганні, щоб вона не проживала у своїй квартирі; фізичне насильство - ляпаси, стусани, штовхання, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання у неї різноманітних предметів; економічне насильство - погрожує відбиранням належних їй грошових коштів. У зв`язку з вчиненням домашнього насильства щодо неї заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів. У вересні 2020 року для [PERSON] працівниками поліції було видано терміновий заборонний припис, після того з ним проводилися неодноразові профілактичні бесіди виховного характеру. 14.12.2021 за рішенням суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на десять днів. Однак, останній продовжує вчиняти протиправні дії щодо неї та на будь-які заходи впливу правоохоронних органів не реагує, тому вона звернулася із даною заявою до суду. Ухвалою судді від 01.02.2022 суддею Дідек М.Б. заяву прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та призначено судове засідання по справі. 29.03.2022 справу прийняв до свого провадження суддя Горщар А.Г. Під час судового розгляду [PERSON] заяву підтримала із зазначених у ній підстав та просила дану заяву задовольнити так як співмешканець надалі продовжує вчиняти відносно неї домашнє насильство, через що вона певний період часу змушено була проживати в іншому місці у своїх родичів, але в теперішній час проживає у своїй квартирі. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти заяви заперечив, пояснивши, що він за раніше вчинене домашнє насильство відносно [PERSON] відбув адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту та після того протиправних дій щодо співмешканки не вчиняє. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, суд зазначає про таке. Встановлено, що заявниця співмешкає з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.02.2002, посвідченого приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 562, [PERSON] є власницею даної квартири. 15.09.2020 у зв`язку зі скоєнням [PERSON] домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки, поліцейським СРПП № 2 Полонського відділення поліції Заверухою М.І. стосовно кривдника було видано терміновий заборонний припис строком на десять діб з 21:00 години 15.09.2020 по 21:00 годину 25.09.2020. За зверненнями [PERSON] , що мало місце 21.08.2021 стосовно вчинення протиправних дій її співмешканцем, працівниками поліції з [PERSON] проведено профілактичну бесіду виховного характеру. 18.11.2021 приблизно о 16:30 годині за місцем спільного проживання, що в [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме: перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння висловлювався у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 14.12.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у виді адміністративного арешту строком на десять діб. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 названого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За положеннями п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факти систематичного вчинення заінтересованою особою домашнього насильства по відношенню до заявниці, які проявлялися у нецензурних висловлюваннях, а також погрозах фізичною розправою підтверджуються, зокрема, даними термінового заборонного припису стосовно кривдника від 15.09.2020, повідомлення від 03.09.2021 відділу поліцейської діяльності № 3 про проведення з [PERSON] профілактичної бесіди виховного характеру, постанови суду від 14.12.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Врахувавши характер вчинених [PERSON] протиправних дій, ризики їх продовження та вірогідність чергового вчинення ним домашнього насильства, а також нагальну необхідність захисту прав [PERSON] від домашнього насильства, суд приходить до висновку про можливість застосування до кривдника обмежувального припису у вигляді тимчасової заборони строком на один місяць перебувати в місці проживання заявниці. При цьому суд не вбачає підстав для встановлення заборони наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до квартири [ADDRESS] , оскільки дане житло заявниці розташоване у багатоквартирному будинку, а також відсутня необхідність для тимчасового обмеження прав заінтересованої особи на більший термін, з огляду на те, що протягом 2021 року факт вчинення [PERSON] протиправних дій стосовно своєї співмешканки підтверджено документально лише одноразово, фактично [PERSON] певний період часу проживала у своєї рідні в іншому місці проживання, тобто окремо від кривдника, та наразі будь-яких дій протиправного характеру зі сторони [PERSON] відносно заявниці не зафіксовано, а місце проживання останнього зареєстровано у квартирі заявниці та іншого житла він немає. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial