Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

25.03.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 23 березня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Київ про що зроблено актовий запис № 304. Від шлюбних відносин в них народився син [PERSON] [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати з батьком та знаходитися на його утримані та вихованні. Позивач вказує, що їх сім`я розпалася між ними відсутні взаєморозуміння та спільна думка, щодо вирішення звичайних побутових питань. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам позивача. Подружні відносини між ними припиненні, спільне господарство вони не ведуть, на даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин позивач вважає, що їх сім`я існує формально. Збереження сім`ї неможливо, позивач примирення з відповідачем не бажає. Підтримуючи вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та залишити місце проживання дитини разом з батьком. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно ст. 279 ЦПК України розгляд справи слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, строку на примирення просила не надавати, не заперечувала проти того, щоб син [PERSON] [INFO] залишився проживати з батьком, розгляд справи просила проводити у її відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 23 березня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Київ актовий запис № 304, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] тимчасово поселені за адресою: [ADDRESS] , оскільки прибули з [ADDRESS] , що підтверджується анкетою тимчасового переміщення особи від 25.03.2022 року. Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Як встановлено судом, від шлюбу у сторін є син [PERSON] [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати біля батька, що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , яке перекладено на українську мову та справжність підпису та документу підтверджує апостиль, Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду, в якій не заперечувала проти залишення дитини після розірвання шлюбу разом з позивачем. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із позивачем, з яким вона на даний час проживає. За таких обставин, враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а сина [PERSON] [INFO] , залишити проживати біля батька [PERSON] . За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved