Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

21.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2021 року). Той факт, що [PERSON] була матір`ю позивача підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку [ADDRESS] , позначений в технічному паспорті літерою «А-Ж» загальною площею 49,60 кв.м., житловою площею 24,50 кв.м., прибудова «а», літня кухня «Б», господарська будівля «В», гараж «Г», погріб «П-г», господарська будівля «Д», літній душ «Е», вбиральня «У», огорожа, хвіртка, ворота, басейн, водопровід. Відповідно до рішення Первомайської міської ради №1 від 28.04.2016 назва вулиці де знаходиться будинок було перейменовано з Комінтерна на [ADDRESS] . Мати позивача за свого життя заповіт не складала, позивач та двоє його братів [PERSON] та [PERSON] єдині спадкоємці після смерті матері. Останні в нотаріальному порядку написали заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивач відповідно до вимог чинного законодавства звернувся до Першої первомайської державної нотаріальної контори у шестимісячний термін для оформлення спадкових прав на житловий будинок матері, але відповідно до Постанови № 1482/02-31 від 16.09.2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належить спадкодавцеві в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на житловий будинок, оскільки права власності на будинок за життя спадкодавець не зареєструвала. Батько позивача [PERSON] у 1954 році побудував будинок по [ADDRESS] . Після смерті батька у 1994 році спадщину прийняла мати позивача [PERSON] , шляхом проживання з ним за однією адресою, але право власності на будинок за життя не оформила. Той факт, що батько позивача [PERSON] побудував будинок [ADDRESS] підтверджується дозволом про право виконання будівельних робіт, дозволом на оформлення правовстановлюючих документів та технічним паспортом, виданим після завершення будівництва. Відповідно до будинкової книги, батько та матір проживали та були зареєстровані разом за однією адресою до дня смерті. У зв`язку з життєвими обставинами (тривалими хворобами, похилим віком) [PERSON] не встигла належним чином оформити право власності на житловий будинок. Згідно з довідкою виданою Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області № 898/06-01-06 від 08.09.2021 року, яка зазначена в постанові державного нотаріуса право власності на житловий будинок [ADDRESS] реєстрація права власності на житловий будинок не проводилась. На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим в зв`язку зі смертю [PERSON] . Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220. 1221 Цивільного кодексу України - далі ЦК). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Батько позивача набув право власності на вказаний вище житловий будинок до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на дату побудови житлового будинку (1991 рік), питання набуття громадянами права власності та реєстрації будинків регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Вперше на законодавчому рівні був встановлений порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення". Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно зі статтею 2 Закону-України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. За приписами статті 3 цього Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Отже, станом на час отримання спадкодавцем дозволу на індивідуальне житлове будівництво жилого будинку та завершення його будівництва, законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно. Що свідчить про те, що спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало йому за життя на праві власності. Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу II зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За викладених обставин спадкоємець, змушений звернутися до суду за для визнання права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування законом. Представник позивача надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. На запит суду від Першої Первомайської державної нотаріальної контори надійшла інформація про те, що 25 березня 2021 року за заявою № 349 від [PERSON] була заведена спадкова справі № 143/2021 після смерті [INFO] його мати [PERSON] . Також в спадковій справі містяться заяви про відмову від прийняття спадщини від 25 березня 2021 року від імені синів спадкодавці [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] 16 вересня 2021 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії постановою № 1482/02-31 у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності та реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2021 року). До складу спадщини після її смерті входить: житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на нього, про що була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначений будинок, згідно з довідкою виданою Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області № 898/06-01-06 від 08.09.2021 року, яка зазначена в постанові державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] реєстрація права власності на житловий будинок не проводилась. Будинок побудував батько позивача [PERSON] , що підтверджується дозволом про право виконання будівельних робіт, дозволом на оформлення правовстановлюючих документів та технічним паспортом, виданим після завершення будівництва. Відповідно до будинкової книги, батько та матір проживали та були зареєстровані разом за однією адресою до дня смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Батько позивача набув право власності на вказаний вище житловий будинок до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на дату побудови житлового будинку (1991 рік), питання набуття громадянами права власності та реєстрації будинків регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved