Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - [PERSON] , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, був виданий виконавчий лист № 2/711/2501/13 від 06.02.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2013 року та до досягнення дитиною повноліття, та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, зазначає, що він (позивач [PERSON] ) має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - дочку: [PERSON] , [INFO] , яка також потребує належного матеріалього забезбечення. Крім того, під його (позивача) опікою перебуває його матір - [PERSON] , [INFO] , яка має вади зі здоров`ям та потребує утримання у зв`язку з її лікуванням. А тому, оскільки позивач, зважаючи на те, що він тимчасово не працює, та з огляду на тяжку епідеміологічну ситуацію у світі має фінансові труднощі, а також має на утриманні третю неповнолітню дитину та свою хвору матір похилого віку, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси 2/711/2501/13 від 06.02.2014 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] з ј частини на 1/8 частину всіх його видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2013 року і продовжувати до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, просить відкликати з Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчі листи Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2/711/2501/13 від 06.02.2014 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2021 року дана цивільна справа передана судді Кондрацькій Н.М., однак, 01.07.2021 року, до відкриття провадження по зазначеному вище позову, суддя Кондрацька Н.М., з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості головуючого у справі, заявила самовідвід з тих мотивів, що відповідач [PERSON] є її близькою знайомою, з якою у неї склались дружні відносини, про що була винесена відповідна ухвала та було передано матеріали справи до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу між суддями. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 року дана цивільна справа передана судді Скляренко В.М. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. від 17.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.10.2021 року відповідачкою [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування наданого відзиву зазначає, що позивачем не доведено належними доказами, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати на її (відповідачки) користь аліменти на утримання їх спільних дітей у раніше визначеному судом розмірі. Разом з тим, вказує, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншого шлюбу (стосуків) без підтвердженя погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак, його представником [PERSON] 26.01.2022 року та 21.02.2021 року були подані до суду заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій вона одночасно вказала, що вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Могилей С.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та наданих до нього письмових доказів. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки [PERSON] - адвоката Могилея С.В., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150 та 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181 та 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В судовому засіданні встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], батьком яких є відповідач [PERSON] та матір`ю - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , а також свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] (а.с. 8-9). Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013 року у справі № 711/7366/13-ц (провадження № 2/71/2501/13), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2013 року та до досягнення дитиною повноліття, та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішенням Придніпровським районним судом 06.02.2014 року були видані виконавчі листи № 711/7366/13-ц, які звернуті до примусового виконання та на даний час знаходяться на примусовому виконанні в Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ). Звертаючись до суду з даним позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , позивач [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , зазначає, що на даний час в нього (позивача) змінився сімейний стан, оскільки в нього на утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина - « [PERSON] », [INFO] , надавши копію свідоцтва про народження (на російській мові) серія [NUMBER] , яке видане 29.11.2106 року «Органом ЗАГС Москвы № 76 Многофункционального центра предоставления государственных услуг района Отрадное», з якого вбачається, що « [PERSON] » є батьком « [PERSON] », [INFO] (а.с.10). Крім того, надав копію довідки, виданої [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю позивача, про те, що остання потребує стороннього догляду та постійного лікування (а.с. 16) та вказує, що остання також знаходиться на його (позивача) утриманні. Однак, при цьому, належних та допустимих доказів того, що малолітня « [PERSON] », [INFO] (дочка позивача [PERSON] ) та [PERSON] , [INFO] (мати позивача [PERSON] ) знаходяться на повному матеріальному забезпеченні позивача - [PERSON] , позивачем суду не надано. Зокрема, суду не надано належних доказів, що зазначені вище особи проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні, в тому числі і доказів, того, що позивач бере участь в їх утриманні (надає грошові кошти на їх утримання чи лікування). Таким чином, позивачем не надано суду доказів, які б вказували на те, що його матеріальний стан погіршився і він на даний час не має можливості сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в тому розмірі, який визначений рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013 року. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час своєчасно не сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак існуюча заборгованість ним повністю була сплачена в лютому 2022 року і навіть існує переплата. Вказане стверджується відповідними довідками-розрахунками від 21.02.2022 року за № 7451 та №7456, складеними головним державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ). Зазначені обставини вказують на наявність у позивача [PERSON] можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у тому розмірі, який визначив суд. Щодо доводів позивача про те, що він ніде не працює, в зв`язку з чим не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в тому розмірі, який визначив суд, то суд зазначає, що ці доводи не підтверджені належними доказами. Крім того, тимчасове безробіття позивача [PERSON] (що наразі не підтверджено жодними письмовими доказами) не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, та відповідно не може свідчити про погіршення майнового стану позивача. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові №464/3480/17-ц від 23.01.2019 року. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного та зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною та незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, зміна сімейного стану позивача [PERSON] , а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення тих його дітей, на утримання яких вже були стягнуті аліменти, та суперечитиме їх інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Подібні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 20.09.2016 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі № 641/6191/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, в даному випадку позивачем [PERSON] та його предствником [PERSON] не доведено належними та допустими доказами того факту, що позивач не має можливості сплачувати аліменти на утримання своїх дітей [PERSON] та [PERSON] у попередньо визначеному рішенням суду розмірі. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За таких підстав, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивач, його представник та відповідачка і її представник, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відповідні позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed