Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати неправомірною відмову приватного нотаріуса Позднякової Н.М. № 8 від 19.03.2021 про посвідчення договору купівлі-продажу належної позивачу квартири, а також припинити сервітут на користь [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , встановлений щодо квартири [ADDRESS] з правом довічного проживання та реєстрації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 жовтня 2009 року [PERSON] подарувала йому квартиру [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором дарування квартири. Згідно даного договору був встановлений сервітут за яким [PERSON] та її чоловік [PERSON] , мають право на довічне проживання та реєстрацію у відчужуваній квартирі. Вказує, що дані особи, на користь яких було встановлено сервітут не були зареєстровані у квартирі, проживали за межами України, куди виїхали на постійне місце проживання, в якій країні останні проживають позивачу невідомо. Тому вважає, що причини, які були підставою для встановлення сервітуту на даний час відпали, [PERSON] та [PERSON] не використовували права сервітуту з 27 жовтня 2009 року, тобто більше 23 років. В 2020 році позивач вирішив продати належну йому квартиру, після чого 19 березня 2021 року звернувся до відповідача - приватного нотаріуса Баришівського районного нотаріального округу Київської області Позднякової Н.М. для оформлення нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі продажу, однак відповідачем відмовлено позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії, надавши листом від 19.03.2021 №8 відповідь про те, що посвідчення договору купівлі - продажу квартири неможливе, оскільки п.7 договору дарування від 29 жовтня 2009 року встановлено сервітут та громадяни [PERSON] та [PERSON] мають право користування вказаним житлом. Звертає увагу на те, що станом на березень 2021 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] жодного разу не відвідували квартиру [ADDRESS] та не були там зареєстровані, їх місцезнаходження позивачу невідоме. Крім того, вважає, що оспорюваний сервітут був укладений з грубими порушеннями, оскільки відсутні анкетні дані набувачів прав сервітуту. З врахуванням наведених мотивів просить позов задоволити. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області від 21.04.2021 вирішено направити матеріали даної справи до Личаківського районного суду м.Львова для розгляду за підсудністю. 22.06.2021 матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду м.Львова та відповідно до проведеного автоматизованого розподілу передані для розгляду судді Леньо С.І. Ухвалою судді від 25.06.2021 позовну заяву залишено без руху, після усунення позивачем недоліків прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначивши таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.07.2021 відповідно до вимог ч.ч.3, 5 ст.53 ЦПК України, до участі у справі залучено [PERSON] та [PERSON] , як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки одна з позовних вимог стосується позбавлення їх права користування чужим майном. Відтак, рішення суду у даній справі може вплинути на їхні права та законні інтереси. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.39), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Інтереси позивача представляв адвокат і в такому випадку за загальним правилом, яке закріплено в статті 221 ЦПК України суд звільнений від обов`язку з`ясовувати обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснювати їх. Зрештою, сторони не звертались до суду з проханням роз`яснити їхні права та обов`язки. Справа розглядалась в порядку загального позовного провадження, і перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02.11.2021. Справа призначена до судового розгляду по суті. Під час судового розгляду даної справи судом досліджено матеріали даної цивільної справи. Сторони мали можливість надавати суду пояснення та докази, якими підтверджуються їхні вимоги чи заперечення. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч. ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Узагальнена позиція учасників справи. Позивач приймав участь у розгляді справи в особі свого повноважного представника - адвоката Деканя М.В., який подав заяву про проведення судового розгляду справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просить проводити судовий розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги залишила на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, жодних заяв по суті справи не подавали. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке та розгляне кожну позовну вимогу окремо. Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною відмови приватного нотаріуса Баришівського районного нотаріального округу Київської області Позднякової Н.М. № 8 від 19.03.2021 про посвідчення договору купівлі-продажу належної позивачеві квартири суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до ст.7 даного Закону передбачено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Статтею 5 вказаного вище Закону серед іншого передбачено право нотаріуса відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа приватного нотаріуса Баришівського районного нотаріального округу Київської області Позднякової Надії Миколаївни №8 від 19.03.2021 наданого позивачу (а.с.9 - 9зв.), по питанню можливості вчинення нотаріальної дії - посвідченню договору купівлі - продажу квартири, нотаріус з посиланням на норми визначені Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», повідомила позивача про те, що враховуючи вищевказані норми законодавства, договір купівлі - продажу квартири не може бути посвідчений, тобто відмовила у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. \Стаття 49 в редакції Закону № 614-VI від 01.10.2008\. Статтею 50 наведеного Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Пунктами 3, 4 глави 13 чинного Порядку вчинення нотаріусами України нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністра юстиції України №296/5 від 22.02.2012 нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Наявна в матеріалах справи відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, відображена в листі №8 від19.03.2021, в даному випадку нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу квартири, не містить конкретних даних про те яким саме нормам законодавства України суперечить посвідчення вказаного вище договору купівлі - продажу квартири, у письмовій відмові нотаріусом лише наведено норми Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку» та зокрема наведено статтю 49 даного Закону, згідно вимог якої захист прав, свобод і законних інтересів громадян похилого віку забезпечується державою в судовому та іншому порядку, встановленому Законом, відтак суд приходить до висновку про те, що нотаріусом безпідставно відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії та не роз`яснено порядок оскарження такої відмови, тому суд приймає рішення про задоволення даної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про припинення сервітуту на користь [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , встановленого щодо квартири [ADDRESS] з правом довічного проживання та реєстрації, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Частиною 1 ст.402 ЦК передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 27 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.10 - 10 зв.). Пунктом 7 даного договору передбачено, що гр. [PERSON] та її чоловік [PERSON] , мають право на довічне проживання та реєстрацію у відчужуваній квартирі. Як на підставу позову позивач посилається зокрема на п.1 ч.1 ст.406 ЦК України, згідно якого сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Також позивач посилається на те, що згідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, при вирішенні даної позовної вимоги суд звертає увагу на таке: У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи позивач вказав відповідачем лише приватного нотаріуса Баришівського районного нотаріального округу Київської області Позднякову Надію Миколаївну, діями якої при відмові й вчиненні нотаріальної дії надано судом при вирішення першої позовної вимоги та наведено вище, однак в позовній заяві позивач жодним чином не наводить мотивів якими саме діями чи бездіяльністю приватного нотаріуса Поздякової Н.М. порушено право позивача у зв`язку з наявністю оспорюваного сервітуту. Суд звертає увагу на те, що ухвалою від 20.07.2021 судом було залучено [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки одна з позовних вимог стосується позбавлення їх права користування чужим майном. В подальшому клопотань про залучення даних осіб (на користь них і вчинено оспорюваний сервітут) в якості співвідповідачів позивач не заявляв, відтак суд приходить до висновку про те, що позов в частині припинення сервітуту пред`явлено до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову, тому суд в задоволенні позову в цій частині відмовляє. Щодо судових витрат. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: partial