Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що проживає та є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] являється родичем попереднього власника квартири та не проживає в ній більше року. Позивачу це завдає незручності, тому він змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив провести розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Калінніков М. О. в судове засідання не з`явилися. Адвокат Калінніков М. О. подав письмову заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позов, у встановлений судом строк не подав. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення на веб-порталі судової влади України, що відповідає вимогам частин 11, 12 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та без фіксування судового процесу технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу від 24.11.2021 є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] прописаний в даній квартирі, що стверджується довідкою №1486 від 31.08.2018 відділу з питань державної реєстрації Чортківської міської ради, однак, з січня 2015 року в даному помешканні не проживає, що стверджується актом про встановлення факту не проживання, складеним та завіреним виконавчим комітетом Чортківської міської ради Тернопільської області у складі депутата та сусідів. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Правова позиція Верховного суду України, яка була висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16 полягає в тому, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Такого роду спори вирішуються на підставі статей 383 та 391 ЦК України. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень.

Outcome: approved