Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом в якому просить: стягнути з відповідача в її користь заборгованість за договором позики від 18.05.2016, яка складається з основного боргу в сумі 213160 грн. та трьох процентів річних в сумі 2027,41 грн., а також судові витрати. В обґрунтування якого посилається на те, що 18 травня 2016 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав у борг позичальнику (відповідачу) грошові кошти в сумі 202187 грн., що було еквівалентно 8000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 17.05.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, станом на момент подання даного позову відповідач так і не повернув позивачу позику, та наміру повертати не має. Така протиправна поведінка відповідача грубо порушує її права та інтереси. Оскільки відповідач не бажає вирішити даний спір у позасудовому порядку, то вона змушена звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав та інтересів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позову, покликаючись на те, що не було самого факту передачі коштів, а також позивач проводить розрахунок заборгованості виходячи з курсу долара, при цьому в розписці зазначено, що нібито позика мала місце в гривнях. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, суд встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Матеріалами справи встановлено, що 18.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав у борг позичальнику (відповідачу) грошові кошти в сумі 202187 грн., а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 17.05.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак як встановлено в судовому засіданні зазначені кошти в розписці, відповідач не повернув у вказаний в розписці строк. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до п.1 ст.1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору позики щодо повернення позики в сумі 202187 грн., з відповідача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми, за вказаний час прострочення, розмір яких становить 2027,41 грн. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов про стягнення боргу підставний та підлягає частковому задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем - позивачем гроші, став зобов`язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк. Судом встановлено, що позичальником отримано в борг 202187 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню, а не 213160 грн. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача в розмірі 2608,00 грн. (454,00 грн. за забезпечення позову + 2154,00 грн. судовий збір за позов). Таким чином з відповідача в користь позивача слід стягнути (202187 + 2608 +2027,41) 206822 грн. 41 коп. Окрім того, відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved