Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне. Позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 03.09.2010 року, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.12.2013 року. Від шлюбу позивачка та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина - [PERSON] проживає разом із позивачем. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.04.2014 року задоволені позовні вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 24.03.2014 року до 29.02.2030 року. Однак, незважаючи на рішення суду та вимоги законодавства України відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його сина, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та дату засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.03.2012 року виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №08. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.12.2013 ро по справі №504/3186/13-ц позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, шлюб, зареєстрований 03.09.2010 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №663, розірвано. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.04.2014 року по справі №504/962/14-ц позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 24.03.2014 року до 29.02.2030 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Першого відділу державної виконавчої служби Південно - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) від 22.09.2021 року встановлено розмір заборгованості боржника [PERSON] по аліментам станом на 22.09.2021 року у сумі 142 752 Відповідно до висновку служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 21.10.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , який був затверджений Рішенням №260 виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 10.11.2021 року, комісія вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки - [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям своєї доньки, про її фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, з дочкою взагалі не спілкується та не підтримує будь-якого контакту, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, враховуючи, що дитина знаходяться на повному утриманні та вихованні матері, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При розгляді справи суд позбавлений можливості врахувати доводи відповідача, щодо відмовлення в задоволенні позову в частині стягнення аліментів, у зв`язку з тим, що на його утриманні збільшилась кількість осіб, тобто непрацюючих батьків. Відомостей про непрацездатність батьків відповідача (наявність груп інвалідності) суду не надано, як не надано і відомостей про їх перебування на утриманні відповідача. Вік батьків відповідача свідчить, що вони є непрацездатними особами - пенсіонерами, проте відомостей суду про те, що вони перебувають на утриманні відповідача, суду не надано. Доказів, які б підтверджували те, що відповідач несе додаткові витрати на утримання своїх батьків, суду не надано. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та співмірними. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн. (позовна вимога про позбавлення батьківських прав). Згідно з п. 2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: approved