Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини його заробітної плати (доходу) щомісячно. В обґрунтування поданого позову зазначає, що відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.04.2010 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що на даний час його матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду, оскільки змінився його матеріальний та сімейний стан. Він перебуває на обліку як безробітний в Яремчанській міській філії Івано-Франківського ОЦЗ з 12.07.2021. На підставі цього у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів, у зв`язку з відсутністю стабільного доходу за попередній період, оскільки він не мав можливості влаштуватись на роботу за своєю спеціальністю із заробітком, необхідним та достатнім для утримання не лише себе, а й своєї дочки. Крім того, 14.10.2010 між ним та [PERSON] було укладено шлюб, вони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На його утриманні перебуває син його дружини від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] . До того ж, він разом з дружиною та дітьми проживає разом із матір`ю дружини [PERSON] , [INFO] . Із доходу з Яремчанської філії Івано-Франківського ОЦЗ при 50% відрахувань він не має змоги утримувати нову сім`ю та забезпечувати її бодай найнеобхіднішим. Тому просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до 1/6 частки усіх видів його заробітку. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2021 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, поданий позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно поданого до суду відзиву від 07.02.2022 відповідачка просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що відсутність у позивача на даний час постійного місця роботи не є підтвердженням факту погіршення його матеріального стану, оскільки він є працездатною особою і може безперешкодно реалізувати своє право на працю. Також їй відомо, що позивач працює за кордоном в Чеській Республіці та отримує гідну заробітну плату. Посилання позивача на зміну сімейного тану, а саме створення сім`ї та народження двох дітей в новому шлюбі, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, позивач з 2017 року почав стабільно сплачувати аліменти та погашати заборгованість за минулий період, що свідчить про те, що зміна сімейного стану ніяким чином не вплинула на здатність позивача сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд\~справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайсуду Чернігівської області від 23.04.2010 у справі №2-752 2010 рік, яке набрало законної сили 04 травня 2010 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2010 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). 14.10.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.10.2010 (а.с.16). [INFO] у [PERSON] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.12.2010 (а.с.17). [INFO] у [PERSON] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.2016 (а.с.18). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.150,\~180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з п.23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Суд вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] , та набуття ним статусу безробітного, є підставою для зміни розміру аліментів. З розрахунку заборгованості з аліментів, наданого старшим державним виконавцем, вбачається, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на підставі рішення суду, станом на липень 2021. Разом з тим, посилання позивача як на підставу для зменшення розміру аліментів, факту перебування на його утриманні сина дружини від попереднього шлюбу [PERSON] та матері його дружини не заслуговують на увагу, оскільки утримання останнього не є його обов`язком. Доводи відповідачки про те, що позивач працює за кордоном та отримує заробітну плату є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами. Відповідачка не надала жодних доказів щодо дійсних доходів позивача, не спростувала його твердження про тимчасову відсутність доходів та перебування на обліку в якості безробітного. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд вважає\~встановленими обставини\~того,\~що сімейний\~і матеріальний\~стан позивача\~змінився,\~тому позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню частково.

Outcome: partial