Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин із [PERSON] та визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивований тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] . При житті спадкодавець склала заповіт на усе своє майно в користь своєї дочки [PERSON] . Однак [PERSON] спадщини не приймала та подала заяву нотаріусу про відмову від спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка, як спадкоємець за законом п`ятої черги. Проте нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння в зв`язку з відсутністю документів на спадкове майно. Крім цього, нотаріусом було розяснено позивачці, що із поданих нотаріусу документів не вбачається родинного зв`язку як бабусі та онуки (між спадкодавицею та позивачкою). Оскільки в свідоцтві про народження матері позивачки [PERSON] її прізвище вказано « [PERSON] », а прізвище батька « [PERSON] ». Що не відповідає прізвищу спадкодавиці « [PERSON] ». Тому просить суд встановити факт родинних відносин, що позивачка [PERSON] являється онукою спадкодавиці [PERSON] . Та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явилася. Її представник подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує. Просить позов задовольнити. Судові витрати залишити за позивачкою. Представник відповідача Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області в підготовче засідання не з`явився. До суду подано заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. Проти позову не заперечують. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно частини 1 статті 188 ЦПК України в одній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Вимоги про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування можуть розглядатись судом разом в межах позовного провадження. Що узгоджується позицією ВС/КЦС у справі від 03 листопада 2021 року № 691/1237/20. Згідно з підпунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктами 2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року надано роз`яснення про те, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] нотаріусом роз`яснено, що з поданих нотаріусу документів не вбачається родинного зв`язку між позивачкою та [PERSON] як бабусею та онукою (а.с.29). Як слідує із копій свідоцтва про народження матері позивачки та свідоцтва про шлюб батьків позивачки (а.с.44) прізвище матері позивачки значиться як « [PERSON] » Тоді як в інших правовстановлюючих документах, зокрема, свідоцтві про смерть бабусі позивачки, свідоцтві про одруження діда і баби позивачки та свідоцтві про народження матері позивачки, заповіті - прізвище спадкодавиці зазначено як « [PERSON] ». (а.с.43, 44, 45) Такого роду розбіжності в написанні в дівочому прізвищі матері позивачки чинять перешкоди для належного оформлення [PERSON] спадкових прав на майно, що є об`єктом спадкування після смерті [PERSON] Письмовими заявами [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що дітьми [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Онукою [PERSON] є [PERSON] (а.с.13,14) Встановлення факту родинних відносин має для [PERSON] юридичне значення, оскільки необхідне їй для належного оформлення права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Вище викладене відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315, статті 319 ЦПК України дає підстави суду для задоволення позову в частині встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче засідання нотаріусом копії спадкової справи № 145/2021, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені такі обставини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.11 ). Перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с.43). Постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті проживав разом із дружиною, зятем [PERSON] та онукою позивачкою [PERSON] (а.с.41). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При житті спадкодавець [PERSON] склала заповіт на усе своє майно в користь своєї дочки [PERSON] (а.с.42, 44). [INFO] померла спадкодавець [PERSON] (а.с.45). На день смерті проживала разом із зятем [PERSON] та онукою - позивачкою [PERSON] (а.с. 30, 41, 43). Проте [PERSON] спадщини не приймала. Від прийняття спадщини відмовилась. На момент відкриття спадщини із спадкодавицею не проживала. Про що подала заяву нотаріусу (а.с.55). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавицею на час відкриття спадщини (а.с.10,41). Позивачка [PERSON] є онукою спадкодавиці [PERSON] , тобто являється спадкоємцем за законом п`ятої черги (а.с.43, 44). Доказів про існування інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Таким чином судом з`ясовано, що позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , через відсутність у спадкодавиці правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесена відповідна постанова (а.с.38). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Випискою з погосподарської книги № Д-8 за 2016-2023 роки Дубечненської сільської ради (а.с.40) підтверджується право [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . Позивачкою виготовлено Технічний паспорт будинку садибного типу, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.31-37). Таким чином суд приходить до переконання, що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами входить до складу спадщини, на яку у позивачки виникло право після смерті спадкодавиці [PERSON] . Із заяви, поданої до суду вбачається, що відповідачем позовні вимоги визнаються в повному обсязі. Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Тому необхідно визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Із правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.09.2021 (справа №227/3750/19), слідує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Так, в обґрунтування свого звернення до суду з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, позивачка посилається на постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі свідоцтва про право на спадщину, у якій зазначається про те, що підставою для відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину стала відсутність документів, які підтверджують право власності [PERSON] на житловий будинок. З огляду на вище вказані обставини визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] в судовому порядку є винятковим способом захисту в розумінні правового висновку Верховного суду від 22 вересня 2021 року по справі №227/3750/19, оскільки існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Друга вимога про визнання за позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є похідною та її задоволення залежить від задоволення першої вимоги щодо встановлення факту родинних відносин позивачки і спадкодавиці [PERSON] . Отже, відповідно до вимог статті 188 ЦПК України позивачкою об`єднано в одній позовній заяві дві вимоги, які пов`язані поданими доказами. Відповідно до статей 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових прав [PERSON] приходить до висновку про задоволення її позовних вимог. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Клопотання представника позивачки про залишення за позивачкою судових витрат по сплаті судового збору задовольнити.

Outcome: approved