Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування при Томашпільській селищній раді, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки та піклування, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є тіткою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Діти на даний час проживають з нею і знаходиться на її повному утриманні, а батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, з дітьми не спілкуються, не провідують їх у школі, не турбуються про фізичний і духовний розвиток дітей. Також [PERSON] зазначила, що протягом останнього часу дітьми опікується лише вона, займається вихованням дітей. Враховуючи вищевикладене позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановити опіку над дітьми та визнати її опікуном. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче засідання на 01 березня 2022 року. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились фіксування судового засідання відповідно до ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов визнає. Представник третьої особи органу опіки та піклування при Томашпільській селищній раді в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позов визнають. Розглянувши заяви учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 150 СК України, 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 164 СК України, 1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. 3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 4. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. 5. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається із роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [INFO] у відповідачів народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2005 року виконавчим комітетом Паланської сільської ради Томашпілььского району, [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 18,19, 20). Як видно з висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Томашпільської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх неповнолітніх дітей Томашпільська селищна рада в інтересах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та батька [PERSON] відносно до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.21-24). Об`єктивних причин з яких [PERSON] та [PERSON] не виконували покладені на них батьківські обов`язки судом не встановлено. Таким чином суд вважає доведеним те, що відповідачі протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки не спілкуються з ними, не виявляють турботи та інтересу до її життя, внутрішнього світу, не надають підтримки, в тому числі матеріальної. Таку поведінку батьків суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками з виховання дитини, байдужість до її долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання про встановлення опіки над малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] ,та призначення [PERSON] їх опікуном та піклувальником, суд виходить із наступного: Відповідно до ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми - сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч.2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Як зазначено у частинах 3 та 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою дитиною та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Статтею 62 цього ж Кодексу визначено, що опіка та піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка їх потребує, або за місцем проживання піклувальника (опікуна). Як видно з листа служби у справах дітей Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області служба у справах дітей вважає за можливе поставити на облік потенційних опікунів гр. [PERSON] (а.с. 25-26). З огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дітей, враховуючи психологічний стан дітей, суд вважає за можливе призначити позивача [PERSON] опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , . Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і має підстави для задоволення цієї частини позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved