Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~26.01.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 29.03.2021 року між нею та ТзОВ «Лінеура Україна» було укладено договір № 1741579 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого вона отримала кредит в розмірі 3500 грн. (далі Кредитний договір). 22.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 18507, яким запропоновано стягнути з неї на користь ТзОВ «УМ Факторинг» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 10482,50 грн. Із даного виконавчого напису слідує, що стягувана заборгованість нарахована за період із 29.03.2021 року по 20.10.2021 року та згідно Договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року правонаступником ТзОВ «Лінеура Україна» за Кредитним договором є ТзОВ «УМ Факторинг». На підставі спірного виконавчого напису, Другим ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження № 68033066, а також накладено арешт на її майно та звернено стягнення на заробітну плату та інші джерела заробітку. Вважає, що спірний виконавчий напис вчинений із грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки Кредитний договір нотаріально не посвідчувався, а тому в приватного нотаріуса не було жодних правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. При цьому, про зміну кредитора у зобов`язаннях її ніхто не повідомляв, а стягуваний розмір заборгованості не може вважатися безспірним. Враховуючи наведене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса, вчинений 22.11.2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 18507, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі з яких: 992,40 грн. судовий збір за подання позову, 496,20 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, 3500 грн. орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2022 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву та заперечень на відповідь на відзив. Третім особам визначено строк для подання пояснень щодо позову. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2022 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за спірним виконавчим написом. 01.02.2022 року відповідачу ТзОВ «УМ Факторинг» було вручено ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами (а.с. 81, 83). 02.02.2022 року третій особі без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М. було вручено ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами (а.с. 82). 28.03.2022 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги в обгрунтування якого зазначено, що відповідно до наданих стороною позивача документів неможливо встановити розмір гонорару адвоката. У свою чергу, у матеріалах справи відсутній акт про надання правової допомоги, а тому підстави вважати, що такі послуги фактично надавалися відсутні (а.с. 95-100). Станом на дату ухвалення даного судового рішення відзив на позовну заяву від відповідача ТзОВ «УМ Факторинг», письмові пояснення на позовну заяві від третіх осіб, клопотання про продовження строку подання відповідних процесуальних документі, на адресу суду не надходили. Враховуючи строки подання відзиву на позовну заяву, які наразі сплинули, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі доказами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.03.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 1741579 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 3500 грн. та зобов`язалася повернути його в порядку та строки, визначені даним Договором, а також сплатити інші платежі за користування кредитом (а.с. 15-25). 22.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено\~виконавчий напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 18507,\~яким з\~ [PERSON] \~на користь\~ТзОВ «УМ\~Факторинг» стягнуто\~суму заборгованості за Кредитним договором № 1741579, укладеним 29.03.2021 року між позивачкою та ТзОВ «Лінеура Україна» в загальному розмірі 10482,50 грн. Із вищевказаного виконавчого напису вбачається, що стягувана заборгованість нарахована за період 29.03.2021 року по 20.10.2021 року та згідно укладеного Договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року та реєстру прав вимоги № 1 від 20.10.2021 року право вимоги за Кредитним договором № 1741579 від 29.03.2021 року, перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «УМ Факторинг» (а.с. 14). На підставі вказаного виконавчого напису, старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) 05.01.2022 року було відкрито виконавче провадження № 68033066 (а.с. 27), визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору (а.с. 29, 31), а також 19.01.2022 року відповідними постановами було накладено арешт на майно боржника (а.с. 33) та звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 35-36). Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує, зокрема, тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (далі Перелік). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.11.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховно суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Доказів іншого сторонами суду надано не було. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування [PERSON] щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. виконавчого напису від 22.11.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 18507, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже, витрати пов`язані із забезпеченням доказів, як процесуальна дія, необхідниа для розгляду справи та відновлення порушених прав та законних інтересів сторони у справі, відносить до судових витрат, які підлягають поділу за наслідками розгляду справи. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 992,40 грн., за звернення до суду із заявою про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved