Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: - визнати за позивачем право власності на 3/4 частини двохкімнатної квартири [ADDRESS] як особистої власності, що придбана позивачем; - визнати 1/4 частину вказаної двохкімнатної квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнати право власності на неї, як на майно, що придбане позивачем під час шлюбу. Вказані позовні вимоги позивач мотивує тим, що він із [PERSON] 04.01.2013 р. зареєстрували шлюб та в жовтні того ж року купили двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач наполягає, що оформлення договору купівлі-продажу вказаної квартири та її подальша перереєстрація здійснювалася, за порадою нотаріуса, на відповідача, хоча основну суму коштів у сумі 15000 дол. США він, як свої особисті, передав продавцю [PERSON] . Решту суми коштів за вказаним договором купівлі-продажу у сумі 3000 дол. США мали б віддаватися позивачем разом із відповідачем на користь [PERSON] рівними платежами по 200 дол. США. У подальшому позивач самостійно сплатив [PERSON] 2200 дол. США, а решту сплачувала відповідач по справі. Однак, після придбання вказаної квартири та оформлення її на відповідача стосунки між сторонами почали погіршуватись та 06.06.2014р. шлюб фактично був розірваний, проте сторони не змогли дійти згоди щодо поділу вказаної квартири, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом у якому спочатку наполягав, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, однак частка позивача і відповідача на вказане нерухоме майно не може бути рівною, оскільки більшу частину грошових коштів була сплачена ним із його заощаджень. В подальшому позивач, уточнивши свої позовні вимоги вказував, що оскільки він сплатив значно більшу суму коштів за вказану квартиру із своїх особистих коштів, що були ним отримані від продажу майна, що належало йому на праві приватної власності, то 3/4 вказаної квартири має бути визнано його особистим майном, адже воно придбано за особисті кошти позивача. Інша частина квартири підлягає поділу як спільне майно подружжя. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.11.2015р. провадження по даній цивільній справі було зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання удаваним договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 року в частині покупця квартири та переведення на позивача прав та обов`язків покупця нерухомого майна (справа № 695/2161/15-ц, провадження № 2-695/1023/15). 23.09.2021р. провадження по даній справі було відновлено та розгляд справи був призначений у відповідному судовому засіданні. Позивач [PERSON] та третя особа по справі на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] надали до суду заяви, при цьому позивач наполягав на задоволенні уточненого позову, а третя особа по справі [PERSON] вказував, що кошти за вказану квартиру у сумі 17200 дол. США сплатив йому [PERSON] , кошти ж в сумі 800 дол. США сплачувала [PERSON] , а тому просив позов [PERSON] задовольнити. у судові засідання 29.10.2021 р., 08.11.2021 р., 29.11.2021 р., 07.12.2022 р. та 12.03.2022 р. [PERSON] не з`явилася із невідомих для суду причин, жодних клопотань до суду не надала, участь в суді свого представника не забезпечила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином у порядку встановленому чинним законодавством, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. За таких підстав, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно на підставі ухвали суду від 12.03.2022 року. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.01.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Лукашівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] . Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 11.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. від 11.10.2013, зареєстрованим в реєстрі за № 806, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв м, житлова площа 31,7 кв м. Відповідно до п.2.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 88\~000 грн. 00 коп., з яких 64\~000 грн. 00 коп., продавець ( [PERSON] ) одержав від покупця ( [PERSON] ) до підписання цього договору, а залишок суми 24\~000 грн. 00 коп. покупець ( [PERSON] ) зобов`язується сплатити продавцю ( [PERSON] ) до 01.02.2015. Розрахунок має бути здійснено в м. Золотоноша з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця ( [PERSON] ), що є невід`ємною частиною цього договору, справжність підпису на якій посвідчується нотаріально. Ринкова вартість квартири відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки майна, виконаного ПП [PERSON] , станом на 10.10.2013 становить 88\~000 грн. 00 коп. (п. 2.2 Договору). Згідно з наявною в матеріалах справи копією заяви [PERSON] , 1957 року народження, від 11.10.2013, посвідченої приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А., зареєстровано в реєстрі за № 804, [PERSON] надав згоду дружині [PERSON] на покупку квартири [ADDRESS] за їх спільні кошти в сумі 88\~000 грн. 00 коп. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 10742272 від 11.10.2013, 11.10.2013 внесено запис про державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності 2840995 на вказану квартиру за [PERSON] на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2013. Згідно з договором про умови погашення кредиту за продану квартиру від 11.10.2013 [PERSON] надав відстрочку у виплаті повної суми за продану ним квартиру [PERSON] . Продана квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сума кредиту становить 24\~000 грн 00 коп, що еквівалентно 3\~000 доларів США. Сума продажу усієї квартири становить 144\~000 грн 00 коп, що еквівалентно 18\~000 доларів США. На момент підписання договору купівлі-продажу квартири, покупцем виплачено продавцю 120\~000 грн 00 коп, що еквівалентно 15\~000 доларів США. Термін погашення кредиту починається з 01.11.2013 і закінчується 01.02.2015. Можливе дострокове погашення кредиту. Кредит виплачується з розрахунку щомісячної виплати у розмірі не менше 200 доларів США, до першого числа наступного місяця. Зворотня сторона вказаного договору містить розписки [PERSON] про передачу [PERSON] грошових коштів в сумі 15\~000 доларів США в рахунок оплати за придбану квартиру, та [PERSON] про отримання вказаних коштів від [PERSON] . Також на звороті договору наявна розписка [PERSON] від 20.10.2013 про отримання від [PERSON] коштів в сумі 1000 доларів США в рахунок оплати боргу від [PERSON] . Відповідно до наявної в матеріалах справи незавіреної копії заяви розписки [PERSON] від 12.12.2012, останній отримав від [PERSON] 64\~000 грн 00 коп залогу за квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі житла № 3355 від 13.11.2012. Разом із тим [PERSON] у своїй заяві до суду вказував, що покупцем квартири був саме [PERSON] , який і передавав йому кошти та сплачував в подальшому решту суму боргу, окрім суми в розмірі 800 дол. США, які сплатила відповідач. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2014 у справі № 695/970/14-ц, яке набрало законної сили 17.06.2014, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 04.01.2013 у Лукашівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 1, після розірвання шлюбу залишено [PERSON] набуте в шлюбі прізвище [PERSON] . Позивач наполягає, що оформлення договору купівлі-продажу зазначеної квартири здійснювалося на відповідача за порадою нотаріуса, якого обрала сама відповідачка, крім того, для зручності, договір про умови погашення кредиту за продану квартиру також був оформлений на відповідача, хоча кошти сплачував саме позивач, який фактично придбав вказану квартиру за особисті кошти. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/ 15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18). Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс 18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, виходячи із вказаних вище доказів по справі, судом встановлено, що спірна квартира була придбана за 88\~000 грн. 00 коп., з яких 64\~000 грн. 00 коп., продавець ( [PERSON] ) одержав від покупця ( [PERSON] ) до підписання цього договору, а залишок суми 24\~000 грн. 00 коп. покупець ( [PERSON] ) зобов`язується сплатити продавцю ( [PERSON] ) до 01.02.2015р. Разом із тим, згідно з довідкою Уманської міської державної нотаріальної контори від 08.05.2014 р. [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті матері [PERSON] та в Уманській міській державній нотаріальній конторі оформив свої спадкові права в тому числі на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов договору про завдаток від 03.10.2013р., що укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також розписки [PERSON] від 04.10.2013р. останній сплатив [PERSON] 27000 дол. США за куплену в нього квартиру [ADDRESS] . Таким чином вбачається, що позивач продав свою квартиру, що знаходиться в м. Умань за суму коштів, що на час продажі була еквівалентна 217350 грн.. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач 05.04.2013р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №3-613 на грошові вклади вартістю 3455.99 грн., та свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №3-615 на грошовий вклад вартістю 4869 грн., а також 17.09.2013р. згідно договору купівлі-продажу за реєстровим №2-2482 продав дачну ділянку , площею 0.0649 га у СТ «Харчовик» в м. Умань, за ціною 9600 грн.. Позивач наполягає, що частину отриманих в такий спосіб коштів він витратив на придбання спірної квартири, в якій мав намір оселитися та проживати разом із відповідачкою та її двома дітьми, а частину коштів віддав своєму сину від іншого шлюбу. Жодних належних доказів зворотного відповідачем надано не було, хоча остання на початку розгляду справи брала активну участь у розгляді даної справи, але жодними доказами вказані вище обставини не спростувала. Крім того суд бере до уваги, що рішенням у справі №695/2161/15-ц Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2021р., яке набрало законної сили 28.08.2021р., за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору удаваним було відмовлено повністю у задоволенні вказаних позовних вимог, однак при розгляді вказаної справи судом було встановлено, що в матеріалах справи наявні розписки [PERSON] про отримання від [PERSON] коштів в рахунок оплати за придбану за вказаним договором квартиру. Із письмових пояснень самого [PERSON] , судом встановлено, що саме [PERSON] надавав та здійснював оплату вартості вказаної квартири, хоча остання і була фактично оформлена на [PERSON] .. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивач передав [PERSON] 1500 дол. США в якості авансу за придбання вказаної спірної квартири, в подальшому при оформленні договору купівлі-продажу позивачем було передано [PERSON] 13500 дол. США отже разом передана сума коштів позивачем сягає 15000 дол. США. Належність вказаних коштів [PERSON] саме як особистих коштів стверджується вказаними доказами по справі. У подальшому позивач сплатив [PERSON] 2200 дол. США із 3000 дол. США, які залишалося сплатити за продану ним квартиру. Вказані обставини [PERSON] не заперечуються. Решту боргу за вказану квартиру відповідач сплатила [PERSON] у гривнях шляхом грошових переказів на банківську картку. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбанні майна вкладені окрім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Матеріали справи містять достатньо доказів, що сума грошових коштів позивача, яка отримана ним від продажу іншого його особистого житла була достатньою для внесення більшої суми вартості спірної квартири. Отже, згідно приписів статей 57, 60, 65 СК України, та виходячи з принципів законності та справедливості, за позивачем слід визнати право власності на 3/4 частини вказаної спірної квартири, як на нерухоме майно, яке було придбано за особисті кошти позивача. Разом із тим,

Outcome: partial