Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивачі звернулисьдо суду із зазначеним позовом, по якому просять: -Визнати дійсним Договір № 425 від 10.10.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , укладений на Товарній біржі « Одеська Універсальна біржа товарів та послуг» ( зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 425 від 10.10.1998 року) між [PERSON] , [PERSON] ( померлим [INFO] ), [PERSON] , в інтересах якого діяла [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони; -Визначити розмір часток у спільній сумісній власності на квартиру придбану за договором №425 від 10.10.98 року по 1/3 частині за кожним. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіну Р.Д.. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10.12.2021 року та витребувано у державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ворсуляк А.М. належним чином завірену копію спадкової справи № 220с/2021, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] ( актовий запис про смерть №1128 від 25.01.2021 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеси). 29.11.2021 року на адресу суду надійшли витребувані докази. Сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином. Від предсьавника позивачів надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач надала заяву про визнання позову та проведення судового засідання за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов підлягаючим задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, такими, що стосуються сімейних правовідносин, урегульовані положеннями ЦК України та СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 10.10.1998 року [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеси), актовий запис № 1128), [PERSON] в інтересах якого діяла [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна на Товарній біржі « Одеська універсальна біржа товарів та послуг» ( зареєстрований в « Журналі реєстрації Біржових угод з нерухомістю» за № 425 від 10.10.98). Відповідно до умов даного договору [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеси), актовий запис № 1128), [PERSON] в інтересах якого діяла [PERSON] придбали ізольовану двокімнатну квартиру під [ADDRESS] . Разом з тим, у відповідності зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Підставою звернення до суду стали посилання позивача на те, що він не має можливості розпорядитись, належним йому майном, оскільки договір не має нотаріально посвідченої форми. На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 220 ЦК України , якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору, а саме після підписання договору відповідач повністю звільнив квартиру, передали від неї ключі позивачу та виїхали. Після того як позивач вселися в дану квартиру він здійснює всі права власника. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При таких обставинах суд вважає, що договір купівлі-продажу потрібно визнати дійсним. Також позивачі зазначають, що у них виникла потреба визначити розмір часток у спільній сумісній власності на вищезазначену квартиру, посилаючись на те, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] відкрилась спадщина на його часту майна та державним нотаріусом було роз`яснено позивачам про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, окрім іншого, у договорі купівлі-продажу № 425 від 10.10.1998 року не визначено частки співвласників у тому числі померлого у спільному майні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в спорах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, звернені стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 « про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, звернені стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності ( крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою- частки визначаються рівними. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~року №\~296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595 не передбачено можливості видачі нотаріусами свідоцтва про право на спадщину на сумісне майно без виділу відповідної частки. Суд приймає до уваги те, що відповідач надала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст.\~206\~ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.\~\~ На підставі зазначеного, приймаючи до уваги доводи та пояснення обох сторін по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, розглядаючи справу у межах чинного законодавства, а також дослідивши висновок ради опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved