Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.08.2016 року з її матері - [PERSON] батька - [PERSON] було стягнуто аліменти на користь її утримання до досягнення нею повноліття. На даний час вона досягла 18 років, проте продовжує навчатись та є студенткою ІІІ курсу Фахового коледжу Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування», де навчається на денній формі навчання на державному замовленні. Зазначала, що у зв`язку із навчанням вона потребує матеріальної допомоги, яку її мати може їй надавати, оскільки остання офіційно працевлаштована та отримує регулярний стабільний заробіток, проте відповідач добровільно не надає їй будь-якої фінансової допомоги, не приймає участі у витратах на навчання. З урахуванням наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідачки на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення нею 23 років. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що[INFO] народилась [PERSON] та згідно копії свідоцтва про її народження її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а/с 6). З матеріалів справи вбачається, що за рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання позивача до досягнення нею повноліття та на момент звернення позивача до суду з даним позовом остання вже досягла повноліття (а/с 7-8). Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Разом з тим, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач є студенткою ІІІ курсу Фахового коледжу Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича, де навчається на денній формі навчання на державному замовленні за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування». Наведене підтверджується довідкою вказаного навчального закладу №403 від 22.12.2021 року (а/с 9). Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, остання офіційно працевлаштована та працює на посаді швачки четвертого розряду та ТДВ «Трембіта», де отримує щомісячний заробіток. Наведене підтверджується довідкою ТДВ «Трембіта» від 10.01.2022 року №68 та довідкою про доходи [PERSON] (а/с 10,11). При цьому, суд враховує також ту обставину, що за рішенням суду з відповідачки вже було стягнуто аліменти на утримання її доньки у розмірі 1/3 частини її заробітку щомісячно до досягнення донькою повноліття та доказів наявності заборгованості зі сплати аліментів матеріали справи не містять. Наведені обставини, а також визнання позову відповідачкою, свідчать про те, що остання має можливість надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів, у зв`язку з навчанням її повнолітньої доньки та розмір аліментів в розмірі 1/3 частини доходу не буде становити для неї надмірний тягар. З урахуванням конкретних обставин справи, наданих сторонами доказів, однакового обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують допомоги у зв`язку з навчанням, пояснень сторін в судовому засіданні, суд приходить до висновку, щовідповідач повинна та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з чим її потребує на весь період її навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Крім того, відповідно до ст.ст. 201, 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернулась до суду з позовом 15.02.2022 року та саме з цього часу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved