Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

В червні 2020р. позивач Адміністрація Державної прикордонної служби України звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-9) до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в якому просив суд: - зобов`язати відповідачів 1-3 виселитись із службової квартири: [ADDRESS] ; - зобов`язати відповідачів 1-3 знятись із реєстрації за адресою службової квартири: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач 1 проходив військову службу у позивача та в подальшому був звільнений зі служби. Під час проходження служби відповідачу 1 та членам його сім`ї: відповідачам 2, 3 була надана для проживання вищезазначена службова квартира. Проте після припинення дії контракту про проходження служби, відповідач 1 та члени його сім`ї відмовляються звільнити службову квартиру і повернути її позивачу. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2021р., залучено до участі у справі відповідач 1, як законного представника відповідача 3, 01 червня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 92-95), в якому відповідач проти позову заперечив, в частині вимог до нього та його неповнолітнього сина - відповідача 3, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з відповідачем 2 він не перебуває у зареєстрованому шлюбі, а членами його сім`ї є лише його неповнолітній син - відповідач 3, який проживає разом з ним у службовій квартирі. Також відповідач 1, звертав увагу суду, що він немає у власності чи користуванні іншого житла. Крім того, на думку сторони відповідача 1 позивачем не враховані строки служби відповідача 1, та положення ст. 125 ЖК України. Відповідь на відзив відповідача 1 позивачем не подавалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача 1, відповідач 1, який діє в своїх інтересах та в інтересах відповідача 3 проти позову заперечили, з підстав наведених у відзиві на позов. Представник відповідача 1, наголошував, що відповідачка 2 не проживає в службовій квартирі і зареєстрована в Одеській області в м. Білгород-Дністровський. Представник третьої особи зазначав, що просить ухвалити рішення по суті спору, з урахуванням інтересів відповідача 3, яки є неповнолітнім. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, відповідача 1, який діє в своїх інтересах та в інтересах відповідача 3, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна від 12 грудня 2017р. (а.с. 11-18). Відповідно до Розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації за № 4 від 11 січня 2018р., зазначена квартира була включена до складу службових жилих приміщень позивача (а.с. 19). Судом встановлено, що на підставі Протоколу № 72 спільного рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2018р. за № 72 та Розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 02 квітня 2018р. за № 199 (а.с. 21, 22) відповідачу 1 та членам його сім`ї (відповідачам 2, 3) була надана службова квартира [ADDRESS] у користування. З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2019р. з відповідачем 1 було припинено контракт та звільнено з військової служби та 20 серпня 2019р. виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 23, 24). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що після звільнення відповідача 1 з військової служби, він та члени його сім`ї: відповідачі 2, 3 неправомірно займають службове житло, і в позасудовому порядку не бажають виселятись. За змістом ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2020р. по цивільній справі № 495/3960/20, яке набрало законної сили, шлюб між відповідачами 1, 2 було розірвано. Судом встановлено, що у спірній службовій квартирі проживають відповідачі 1, 3. Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (ст. 124 ЖК України). Згідно ст. 125 цього Кодексу, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: - осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; - одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність у відповідачів 1, 3 іншого житла, а також беручи до уваги загальний строк військово служби відповідача 1, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача до відповідачів 1, 3, при цьому судом враховані положення ст. ст. 124, 125 ЖК України, а також правові висновки, наведені Верховним Судом в постановах по справам: № 154/127/21 від 20 жовтня 2021р.; № 759/14973/17 від 22 вересня 2021р.; № 502/386/18 від 01 вересня 2021р.; № 202/7531/17 від 30 червня 2021р. Однак підлягають задоволенню вимоги позивача до відповідача 2, як такі, що ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 700,66 грн.

Outcome: partial