Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, номер запису про право власності - 34008418 від 01.11.2019 року, який вона успадкувала після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька у житловому будинку залишилася проживати його дружина [PERSON] , з якою у подальшому став проживати громадянин [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідач не є членом її сім`ї, не ведуть спільного господарства, не мають спільних витрат. [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напої, вчиняє конфлікти, ображає її, знищує майно. Відповідач жодним чином не утримує будинок, не сплачує комунальні платежі, чим завдає значних матеріальних збитків. Іншого житла у власності позивач не має, а проживати разом з відповідачем не бажає. Проживання [PERSON] у вказаному житлі створює для неї перешкоди у вільному користуванні майном. З урахуванням наведеного, позивач просить суд виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позивач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що на позові наполягає та просить розглянути справу у її відсутність (а. с. 28). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення (а.с.18,23,24,26,28), про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Письмових заяв чи клопотань не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 223,247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановивлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, номер запису про право власності - 34008418 від 01.11.2019 року, який вона успадкувала після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.7). З 24.11.2020 року у вказаному будинку без реєстрації проживає громадянин [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача, не веде з власником спільного господарства та не має спільних витрат (а.с. 8). [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напої, вчиняє конфлікти, ображає її, знищує майно. Відповідач жодним чином не утримує будинок, не сплачує комунальні платежі, чим завдає значних матеріальних збитків. З приводу неправомірних дій відповідача позивач неодноразово зверталася до поліції із заявами про вжиття дієвих заходів, що підтверджується довідкою старшого інспектора Сквирського ВП ГУ НП в Київській області від 24.11.2020 року (а.с.6). Іншого житла у власності позивач не має, а проживати разом з відповідачем вона не бажає. Проживання [PERSON] у вказаному житлі створює для власника [PERSON] перешкоди у вільному користуванні своїм майном. За відомостями адресної довідки, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 08.06.2021 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19). З Акта депутата Сквирської міської ради Грищенко О.Г. про встановлення фактичного проживання особи гр. малишка [PERSON] від 24 листопада 2020 року вбачається, що громадянин [PERSON] станом на 24 листопада 2020 року дійсно фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Наявності іншого житла у позивача в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до вимог ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~з вимогами ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої ст. 156 Житлового кодексу Української РСР\~до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача і не може бути визнаним таким, оскільки будинок, в якому він зареєстрований не підтримує в належному для проживання стані, не сплачує за комунальні послуги, не веде спільного господарства із позивачем, а тому законних підстав користування майном у нього немає. Згідно з вимогами\~ч.\~1 ст.\~116\~Житлового кодексу\~Української РСР , якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виселення відповідача з житлового будинку є одним з дієвих способів захисту прав позивача, як власника житла, оскільки іншого майна та можливості проживання в іншому приміщенні судом не встановлено. Відповідач [PERSON] проживає без реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , систематично порушує правила проживання, має постійне місце реєстрації, тому суд дійшов висновку про можливість виселення його без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved