Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 07.11.2012 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення шлюбу позивач [PERSON] зареєструвала місце проживання свого чоловіка [PERSON] у зазначеній квартирі. 14.09.2010 року позивач розлучилась з відповідачем, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 282. Отже, з 2010 року позивач та відповідач не є родиною, проживають окремо, зв`язок не підтримують, відповідач полишив помешкання позивача та більше там не з`являвся. В квартирі відсутні будь-які його речі. Проте, колишній чоловік позивача залишився зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] , чим порушується право позивача щодо володіння, розпорядження та використання майном, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представники третіх осіб - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, Чечелівського відділу у м. Дніпро Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, через канцелярію суду, кожен окремо, подали заяву, у якій просили суду розгляд справи проводити за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.11.2012 Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності - [PERSON] (частка власності Ѕ), [PERSON] (частка власності ј), [PERSON] (частка власності ј) (арк.с.13). Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2013 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності у частці ј частини [PERSON] (арк.с.14). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 282 від 14.09.2010 року (арк.с.17). Відповідно до довідки № 12392 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , до складу зареєстрованих входять: [PERSON] (співвласник), [PERSON] (співвласник), [PERSON] (співвласник), [PERSON] (арк.с.19). Відповідно до Акту від 18 квітня 2021 року, складеного [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у зазначеній квартирі не проживає з 2010 року. При огляді помешкання його особистих речей не виявлено (арк.с.18). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Позивачем доведений факт відсутності відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців. Відповідач будь - яких заперечень щодо непроживання у квартирі, яка належить позивачу та третім особам, не надав, вказаних позивачем фактів не заперечив. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що в квартирі [ADDRESS] , відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Отже, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved