Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що позивач та відповідач є доньками [PERSON] , яка померла [INFO] , та, відповідно, являються спадкоємцями першої черги за законом. Оскільки на час смерті [PERSON] позивач постійно проживала на території Російської федерації, у зв`язку з застосування карантинних обмежень, не мала змогли подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а звернулась із такою заявою лише 18.02.2021 року. На той час відповідач по справі [PERSON] вже отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] . Вказуючи, що з поважних причин не змогла звернутись із відповідною заявою до нотаріуса, просила визначити їй додатковий тримісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також визнати недійсним видане [PERSON] після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Судом розглянуто заяву позивача про забезпечення позову та ухвалою від 05.03.2021 року у задоволенні такої заяви відмовлено. Ухвалою суду від 11.03.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 27.04.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач, вказуючи на відсутність поважних причин, які б унеможливлювали звернення позивача із заявою про прийняття спадщини вчасно, просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 19.05.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, витребувано докази за клопотанням позивача. Інші заяви чи клопотання учасниками справи не подавались, а судом не вирішувались. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягала, вказуючи, що з 2015 року позивач постійно мешкає на території РФ, а у зв?язку з запровадженням карантинних обмежень у 2020 році [PERSON] була обмежена у можливості виїхати з РФ до України, оскільки фактично не змогла б повернутись. [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала у м. Троїцьк та не мала змогли дістатись до консульської установи України у м. Москва, а в телефонному режимі їй сповістили, що для подання заяви про прийняття спадщини вона має надати копію свідоцтва про смерть спадкодавця, якої вона не мала. Про можливість направити заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв?язку позивач не була обізнана. Коли у лютому 2021 року вона нарешті потрапила до України, то звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку із пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснивши по суті, що на момент смерті спадкодавця як позивач, так і відповідач проживали постійно на території РФ. Відповідач [PERSON] в установлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини поштою, тож і позивач не була позбавлена цієї можливості, що у свою чергу вказує на відсутність об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали подання такої заяви вчасно. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Мельник О.Г. в підготовчому судовому засіданні 19.05.2021 року заперечила проти позову, вказуючи на відсутність у позивача перешкод у поданні заяви про прийняття спадщини засобами поштового зв?язку. В подальшому в судові засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи сповіщалась судовими повістками. Судом досліджувались письмові докази, надані позивачем. Згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). 09.01.1976 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] поштою з м. Москва направила до приватного нотаріуса Мельник О.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , вказавши про існування також другої спадкоємиці [PERSON] 31.07.2020 року нотаріусом було зареєстровано спадкову справу. 12.01.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. були видані свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на банківські вклади в різних банках, а також свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Доказів звернення позивача із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивачем надано не було. Згідно зі наданим позивачем документам [PERSON] з 2014 року по 2019 рік отримувала патенти у відділі УФМС Росії по м. Москва. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Положеннями ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Строк для подання такої заяви визначений ст. 1270 ЦК України та складає шість місяців з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, за рішенням суду за позовом такого спадкоємця. Пунктами 3.3, 3.5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року визначено, що заяви про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття подають спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. З урахуванням вищевикладених положень чинного законодавства, позивач мала можливість оформити заяву про прийняття спадщини, засвідчивши справжність підпису у нотаріуса РФ, або написати заяву в простій письмовій формі та направити відповідну заяву до нотаріуса на території України засобами поштового зв?язку. Підставою для визначення спадкоємцеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є наявність поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вказує п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Посилання позивача про те, що вона не скористалась можливістю подання заяви про прийняття спадщини засобами поштового зв?язку через незнання чинного законодавства, на переконання суду, не причиною, яка б об`єктивно унеможливлювала подання такої заяви, адже ніщо не заважало позивачеві отримати відповідну консультацію від фахівця в галузі права. Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності, які вказують, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд вважає, що позивач не надала доказів на підтвердження тих обставин, якими обґрунтовувала свої вимоги, тож підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed