Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 14 листопада 2015 року зареєстрований шлюб між нею та відповідачем в даній справі. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Син проживає і після розірвання шлюбу проживатиме з нею. Спору щодо поділу спільного майна подружжя наразі немає. Їх шлюб фактично розпався, шлюбних відносин вони не підтримують більше 2-х місяців, проживають окремо. Підставою для звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу стало те, що у них з відповідачем різні характери, вони не розуміють один одного. У них різні погляди на шлюб та сім`ю, на взаємні права та обов`язки, часто виникають конфлікти. Вони втратили взаємні почуття, тому проживати в шлюбі не можуть. Враховуючи вказані обставини, вважає, що збереження даного шлюбу суперечить її інтересам. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу в його відсутності, позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 14 листопада 2015 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.3). [INFO] в них народився син [PERSON] (а.с.4), який після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Шлюб фактично розпався. Сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 992, 40 грн.

Outcome: approved