Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила : -визнати батьківство [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] -внести відповідні зміни до актового запису № 1005 від 07.11.2014 року про народження сина в частині зазначення його батька, прізвища дитини. -стягнути з\~відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановлено для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що відповідач є біологічним батьком її сина, на час народження сина сторони, однак, в шлюбі не перебували, відомості про сина внесені нею до актового запису про народження в порядку статті 135 СК України. Позивач [PERSON] в процесі розгляду справи позов підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав. Підстави для відмови у прийнятті судом визнання позову відсутні. Так, сторони з 11.02.2014 року перебувають у шлюбі (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 177). Згідно із свідоцтвом про народження серії № 1-ЖД від 14.11.2007 року, актовий запис №1005 батьком [PERSON] зазначений громадянин України [PERSON] . Запис про батька вчинений в порядку ст. 135 СК України. \~Зазначене підтверджується\~ повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00034847293 від 01.02.2022 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~135\~Сімейного кодексу\~України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. \~Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду (ст. 125 СК України). Згідно\~ст.\~128\~Сімейного кодексу\~України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст.\~128\~Сімейного кодексу\~України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Пунктом 5\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"\~від 15.05.2006\~року N\~3 визначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. За пунктом 9\~ постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. При ухвалені рішення суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, відсутність доказів про батьківство інших осіб. В порядку\~ст.\~134\~Сімейного кодексу\~України за рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. \~За\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України несуть батьки або особи, які їх замінюють. На час розгляду справи сторони проживають окремо. Дитина проживає із матір`ю, знаходиться на її утримані, що визнано відповідачем. Угоди про сплату аліментів між сторонами, укладеної відповідно до\~ст. 189 СК України\~не існує. Договору про припинення права на аліменти дитини у зв`язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до\~ст. 190 СК України\~сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби діти не мають. Добровільно питання про утримання сина відповідачем сторонами не узгоджено. Зазначені обставини надають позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право обрання способу захисту порушеного права (способу стягнення аліментів) за загальними вимогами СК України належить позивачу. При вирішенні спору суд враховує положення\~Закону України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», за яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1\~ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, сімейний, майновий стан сторін, працездатний вік кожного із батьків, розмір середньої заробітної плати в м. Одесі на час ухвалення рішення, мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, визначений законом, який не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, визнання позову відповідачем, суд вважає можливим стягнення з останнього аліментів на утримання сина в розмірі згідно заявлених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Період стягнення аліментів підлягає визначенню судом з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання батьківства до досягнення дитиною повнолітнього віку. Судові витрати в порядку статті 141 ЦПК України підлягають присудження : на користь позивача - по вимогах про визнання батьківства, в дохід держави по вимогах про аліменти.

Outcome: approved