Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з серпня 2008 року до березня 2012 року вона проживала без реєстрації шлюбу із відповідачем. Від вказаних стосунків у них народився син, [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з позивачем та перебуває лише на її утриманні. З березня 2012 року позивач припинила підтримувати стосунки з відповідачем та почала проживати окремо. А 16.07.2016 року вона одружилася, уклавши шлюб із [PERSON] . На даний час [PERSON] ніде не працює та не має коштів для матеріального забезпечення та повноцінного розвитку їх спільної малолітньої дитини. Матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина відповідач їй не надає, хоча у відповідності із ст. 180 СК України зобов`язаний надавати. Також позивач зазначає, що щодо можливості [PERSON] надавати матеріальну допомогу - їй нічого невідомо. Позивач вважає, що розмір аліментів на утримання їх спільної дитини, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку, повинен бути визначений у розмірі ј частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник, адвокат Супрун Л.В. в судове засідання 07.03.2022 року не з`явилися, про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому в судове засідання 26.01.2022 року від представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання в якому останній просить розгляд цивільної справи №399/711/21, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у частці від доходів, засідання по якій призначено на 26.01.2022 року здійснити за його відсутності та відсутності позивача. Також зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю. Судові витрати по справі - відсутні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву суду не надав. Розгляд справи здійснюється на підставі ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема,: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , де батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 16.07.2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Виконавчим комітетом Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до довідки від 13.10.2021 року №1749 виданої виконавчим комітетом Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області про те, що громадянка [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: син - [PERSON] , [INFO], дочка - [PERSON] , [INFO], чоловік - [PERSON] , [INFO]., що підтверджується вказаною довідкою. Також позивачем додано до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з І по ІІ квартал 2021 року остання отримувала з Кіровоградського обласного центру зайнятості соціальні виплати, що підтверджується зазначеною відомістю. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу вимог ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у спосіб, який визначений ст.181 СК України. Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому суд, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Outcome: approved