Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Банк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач посилається на те, що 29 листопада 2019 року на підставі кредитного договору № 20014693384601 [PERSON] видано кредитну картку з встановленим лімітом 30 000 грн. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 25 листопада 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 47216,22 гривень, з яких: 28497,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8223,69 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. У зв`язку з чим просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач позовних вимог не визнав та зіслався на обставини викладені у відзиві на позов. Зокрема як зазначено у відзиві в нього дійсно була пластикова кредитна картка Банку. 23 березня 2020 року він отримав смс-повідомлення від банку про сплату чергового погашення платежу з погашення заборгованості по кредитному договору. Усвідомлюючи відсутність заборгованості звернувся в банк для отримання роз`яснень. Працівники Банку усно повідомили, що на його рахунку кошти відсутні та виникла заборгованість внаслідок двох фінансових трансакцій по списанню коштів з рахунку, а саме: 16 січня 2020 року на суму 8 677 грн., які були перераховані з картки на карту; 17 січня 2020 року на суму 19 000 грн., які були перераховані безпосередньо з банківського рахунку на карту та додатково 195 грн. комісії за здійснення даного платежу. Листом № ТР1-50.4/138 від 05 травня 2020 року Банк його повідомив, що за результатами розгляду заяви зафіксовано 16 січня 2020 року вхід до системи «Інтернет-банкінг» та проведення операції з переказу коштів о 19:13 на суму 8 677,00 грн. на картку № [NUMBER] Альфа Банк. Таким чином, на думку уповноважених представників Банку, операцію проведено за допомогою системи «Інтернет-банкінг» після правильного введення Логіну та Пароля-1, а також правильного введення Пароля-2, надісланого на номер мобільного телефону, вказаного відповідачем у заяві на приєднання до ДКБО, у зв`язку з чим дана операція проведена у повній відповідності із умовами укладеного між банком та відповідачем договору, будь-які помилки з боку Банку відсутні. Проте він не реєструвався в системі «Інтернет-банкінг», а ні за допомогою персонального комп`ютера з відкриттям особистого акаунту в PUMB online, а ні за допомогою відповідного мобільного додатку. Логін та пароль для входу в систему для нього не відомі. Кредитними коштами заволоділи інші невстановлені особи, з приводу чого 26 березня 2020 року відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року на підставі кредитного договору № 20014693384601 [PERSON] видано кредитну картку з встановленим лімітом 30 000 грн. Станом на 25 листопада 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 47216,22 гривень, з яких: 28497,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8223,69 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідач визнав та підтвердив факт підписання 29 листопада 2019 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Банку та не заперечив факту отримання кредитної картки. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладення договору та отримання кредитної картки Банку відповідачем не заперечується. Однак, як видно з матеріалів справи, а саме з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020210010000826, 26 березня 2020 року до Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшла заява [PERSON] згідно якої невідома особа шляхом вільного доступу з його кредитної картки Банку викрала грошові кошти в сумі 27 872 грн. Цього ж дня порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка). Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). За змістом статей 12, 81 ЦПК України саме на сторін процесу покладено обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. За змістом пункту 1.32 статті 1, пункту 20.1 статті 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» власник рахунку може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. Відповідно до пунктів 6 - 9 розділу VI Положення про порядок емісії платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулося з вини клієнта банка. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, не встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, свідчить про відсутність вини, як підстави цивільно-правової відповідальності. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц та від 20.06.2018 року у справі №691/699/16-ц. У постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №182/3171/16 (провадження № 6-24548св18) зроблено висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З`ясовано, що [PERSON] 23 березня 2020 року, відразу як тільки довідався про списання коштів з його картки повідомив про це банк та звернулася до поліції. Позивачем не надано доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за допомогою її карткового рахунку, досудове розслідування ж за фактом крадіжки , зокрема, не закінчене. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не доведено вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. В свою чергу відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, що стало підставою для порушення кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. За таких обставин, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20014693384601 від 29 листопада 2019 року. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені АТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду, стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed