Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача). 30.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] відповідно до якого просить стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 257 891,47 грн.. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 1.02.2020 року під розписку [PERSON] взяв у нього грошові кошти на загальну суму 9 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до кінця березня 2020 року. При цьому, у встановлений строк гроші відповідачем не повернуті. Зазначає, що ним 27.11.2021р. направлялась на адресу відповідача претензія про повернення отриманих грошових коштів, однак така пасивно відреагована та коштів не повернуто останнім. Відповідно до розпорядження Національного банку України, офіційний курс гривні до долара США станом на 28.12.2021р. становить за 1 долар США - 27,2306 грн., відтак сума непогашеного відповідачем перед позивачем боргу станом на грудень 2021 року у гривневому еквіваленті становить 245 075, 40 грн. У зв`язку з цим просить суд стягнути з [PERSON] борг у розмірі 245 075, 40 грн., 3% річних з урахуванням простроченої суми заборгованості, яка складає 12 816,07 грн. та судові витрати. Процесуальні дії у справі, заяви та клопотання сторін. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.01.2022 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник - [PERSON] поштовим зв"язком скерував заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте 22.02.2022 року подав до суду заяву про визнання позову та розгляд даної справи у його відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. За наявною в матеріалах справи розпискою від 1.02.2020 року, судом встановлено, що [PERSON] отримав (позичив) від [PERSON] 9 000,00 доларів США та зобов`язався повернути такі до кінця березня 2020 року /а.с.53/. 27.11.2021 року позивачем направлялась на адресу відповідача претензія про повернення боргу за договором позики від 01.02.2020 року, однак така залишена [PERSON] без реагування /а.с.4/. Станом на 28.12.2021 року заборгованість [PERSON] за договором позики від 01.02.2020 року становить 9 000,00 доларів США. 29.12.2021 року позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості у гривневому еквіваленті, що становить 245 075, 40 грн. виходячи із розпорядження Національного банку України, відповідно до якого офіційний курс гривні до долара США становить за 1 долар США - 27, 2306 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу у розмірі 12 816, 07 грн.. Згідно офіційного курсу валют встановленого НБУ станом на дату утворення боргу, тобто на 28.12.2021 року 1 долар США = 27,2306 грн. /а.с.5/. Розрахунок трьох процентів річних за період з 01.04.2020 року по 31.12.2020 року буде складати 5 524,24 грн. із розрахунку: 245 075,40 грн. х 3% х 275/366/100 = 5 524,24 грн., де 245 075,40 грн. сума боргу станом на 28.12.2021 року, 275 - кількість прострочених днів. А також за період з 01.01.2021 року по 28.12.2021 року буде складати 7 291,83 грн. із розрахунку: 245 075,40 грн. х 3% х 362/365/100 = 7 291,83 грн., де 245 075,40 грн. сума боргу станом на 28.12.2021 року, 362 - кількість прострочених днів /6/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ст.545 ЦК України). Відтак, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1286цс16 вказав, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України - гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс-14 від 02.07.2014 року. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості та враховуючи, що на час розгляду справи в силу ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач визнав позов, зазначивши про це в окремій письмовій заяві, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що між сторонами у справі 01.02.2020 року був укладений договір позики, відповідач у встановлений строк не повернув взяті ним у позику грошові кошти в сумі 9 000,00 доларів США, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов такого договору, а відтак суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та задоволення його у повному обсязі. Беручи до уваги те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором позики, відтак з останнього в силу ч.2 ст.625 ЦК України слід також стягнути на користь [PERSON] три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.04.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 12 816, 07 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог. Після перевірки судом доданого позивачем розрахунку суми трьох процентів річних, судом встановлено, що розрахунок здійснений арифметично вірно, а тому вимога стягнути вказану суму у розмірі 12 816, 07 грн. підлягає до задоволення. При цьому суд враховує, що відповідач позов визнав, не подав доказів на заперечення укладення договору позики з позивачем та взяті на себе зобов`язання виконувати умови договору. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, задовольняючи позов, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати у справі, а саме 2 578,91 грн. судового збору.

Outcome: approved