Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Річковий парк 2» про стягнення із відповідача в її користь пені у розмірі8\~869\~500,00 грн., моральної шкоди в розмірі 20\~000 грн., а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та ТОВ «Річковий парк 2» було укладено Договір доручення №1612/16-1 від 16.12.2016, відповідно до положень якого Довіритель мала набути право власності на нерухоме майно в житловому комплексі з комерційним найменуванням «River Park 2», а саме квартиру площею 86,55 кв\~.м., що знаходиться на 7 поверсі у 2 під`їзді житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до п. 5.2 Договору, Довіритель має до 16.12.2016 сплатити на користь Повіреного вартість вказаного нерухомого майна, що має бути створеним у майбутньому, а саме 810\~000,00 грн. Вказана сума була оплаченою нею у повному обсязі, що підтверджується Квитанцією №19897286 від 16.12.2016 р. Перелік обов`язків Довірителя (позивача) закріплений у п. 3.2 Договору, жодний із наведених обов`язків вона не порушувала, всі обов`язки, які вона могла виконати на цей час виконані. Відповідно до п. 2.4 Договору, плановий термін виконання доручення за цим Договором щодо організації будівництва та введення в експлуатацію будинку друге півріччя 2017 року. Вказаний строк порушений Відповідачем більше, ніж на 4 роки. Не зважаючи на той факт, що укладений між сторонами договір називається договором доручення, водночас, системне тлумачення обов`язків Повіреного (відповідача), а також той факт, що фактично за вказаним договором Довіритель (позивач) мала отримати у власність нерухоме майно, вважає, що вказаний договір має правову природу договору купівлі-продажу майна, що має бути створеним у майбутньому. Зазначає, що згідно з п. 7.1. Договору, за невиконання чи неналежне виконання сторонами за цим договором сторони несуть відповідальність у відповідності до законодавства України. Відповідно до п. 7.2 Договору, за порушення строку передачі квартири більше, ніж на 6 місяців, Повірений зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,01 % за кожен день прострочення від фактично сплачених сум. Позивачем також зазначається, що в договорі доручення (п.7.2.) відбулося обмеження договірної відповідальності (зменшення розміру пені із трьох відсотків до 0,01%,) без врахування імперативної заборони передбаченої частиною третьою статті 614 ЦК України. Таким чином п. 7.2. Договору доручення щодо зменшення розміру пені із трьох відсотків до 0,01% слід кваліфікувати як нікчемні. До правовідносин сторін слід застосовувати розмір пені передбачений в частині п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, пеня, розрахована відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» складає 8\~869\~500грн. (810\~000,00 *3%*365= 8\~869\~500 грн.). Відповідач до цього часу не має жодних дозвільних документів на будівництво об`єкту, де має знаходитись її житло. Так, відкриті реєстри не містять жодної інформації щодо надання ТОВ «Річковий парк 2» дозволу на виконання будівельних робіт, видачу містобудівних умов та обмежень, технічних умов, тощо. Тобто фактично, Відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на здійснення будівництва об`єкту. Вказана ситуація, а також довготривале невиконання своїх зобов`язань забудовником завдає їй душевних страждань. Адже впродовж більш, ніж 4 роки вона не може отримати у власність житло, розпочати там ремонтні роботи. Вважає обґрунтованими вимоги щодо відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 20\~000,00 грн. за зухвале та довготривале невиконання своїх зобов`язань щодо передачі у власність об`єкту за укладеним Договором доручення. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Представник позивача подала заяву, в якій позов підтримала з мотивів наведених у ньому та не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки представник суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права позивача на належне виконання умов договору, внаслідок чого позивач звернулась із позовом до суду, предметом якого є стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також відшкодування моральної шкоди. 16.12.2016 року [PERSON] в інтересах якої діяла [PERSON] та ТОВ «Річковий парк 2» укладено Договір доручення №1612/16-1 від 16.12.2016, відповідно до\~ якого Довіритель мала набути право власності на нерухоме майно в житловому комплексі з комерційним найменуванням «River Park 2», а саме квартиру площею 86,55 кв\~.м., що знаходиться на 7 поверсі у 2 під`їзді житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до п. 5.2 Договору, Довіритель має до 16.12.2016 сплатити на користь Повіреного вартість вказаного нерухомого майна, що має бути створеним у майбутньому, а саме 810\~000,00. Відповідно до п. 2.4 Договору, плановий термін виконання доручення за цим Договором щодо організації будівництва та введення в експлуатацію будинку друге півріччя 2017 року. Відповідно до ст. 655 ЦК України за\~ договором\~ купівлі-продажу\~ одна\~ сторона\~ (продавець) передає або зобов`язується\~ передати\~ майно\~ (товар)\~ у\~ власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у\~ продавця\~ на\~ момент\~ укладення\~ договору\~ або\~ буде\~ створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З урахуванням предмета договору, характеру прав та обов`язків сторін за договором, оплатність договору, та наслідків його виконання у вигляді передачі позивачу нерухомого майна, що на момент укладення договору ще не створено, суд приходить до висновку що договір № №1612/16-1 від 16.12.2016 року по своїй правовій природі є змішаним. За характером\~ правовідносини сторін договору подібні до положень статтей 655, 656 ЦК України (купівлі-продажу), а отже правовідносини між будівельною компанією (виробником) ТзОВ «Річковий парк 2», вид діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель, і позивачем, як споживачем, слід кваліфікувати, як договір купівлі-продажу майна, що буде створеним у майбутньому. За змістом п. 5.2 договору від 16 грудня 2016 року для виконання юридичних дій, передбачених п. 2.1, п. 2.2 цього договору\~ довіритель перераховує повіреному договірну ціну у розмірі 810 000 грн., яка включає винагороду повіреного котра становить 20% за виконання зобов`язань за цим договором. Пунктом 5.4 договору сторони узгодили, що договірну ціну довіритель зобов`язаний внести до 16 грудня 2016 року. Зобов`язання по оплаті коштів за договором в розмірі\~ 810 000 грн. [PERSON] , станом на 16 грудня 2016 року, виконала у повному обсязі, що підтверджується копією квитанції №19897286 від 16 грудня 2016 року. Плановий термін виконання доручення за цим договором щодо організації будівництва та введення в експлуатацію будинку друге півріччя 2017 року (п. 2.4 договору). Відповідно до пункту 7.2 договору за порушення строку передачі квартири більше ніж на 6 місяців, що виникло по вині повіреного, повірений сплачує пеню у розмірі 0,01% за кожен день прострочення від фактично виплачених довірителем грошових коштів. Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі Порядок), визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. Пунктами 11-13 Порядку визначено, що датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.\~ Зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього За даними листа начальника Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради № 13/16-21 від 25 березня 2021 року управлінням не видавались та не реєструвались будь-які документи дозвільного характеру за адресою: [ADDRESS] , суб`єкт містобудування «Річковий Парк 2». Відповідно до листа начальника Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради № 13/20-21 від 16 квітня 2021 року управлінням не видавались та не реєструвались будь-які документи дозвільного характеру за адресою: [ADDRESS] , суб`єкт містобудування «Річковий Парк 2». Згідно листа начальника Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради № 13/24-21 від 11 травня 2021 року управлінням не видавались та не реєструвались будь-які документи дозвільного характеру за адресою: [ADDRESS] , суб`єкт містобудування «Річковий Парк 2». Таким чином, відповідач в порушення умов договору не виконав взятого на себе обов`язку перед позивачем щодо здачі об`єкта будівництва в експлуатацію та не надав їй документів необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Позивач виконала умови укладеного з товариством договору, а ТзОВ «Річковий парк 2» допустило істотне порушення його умов і не забезпечило отримання позивачем завершеної будівництвом квартири, при тому, що планове завершення будівництва та здача житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , в експлуатацію встановлено друге півріччя 2017 року, у зв`язку із чим позивач вправі вимагати стягнення з відповідача неустойки у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у межах річного строку позовної давності (частина друга статті 258 ЦК України). Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 26 серпня 2021 року в справі № 607/20776/14, провадження № 61-9259 св 21. Однак пунктом 7.2 договору № 1612/16-1 від 16 грудня 2016 року встановлений значно менший розмір неустойки (пені) за порушення строку передачі квартири, а саме - 0,01% за кожен день прострочення від фактично виплачених довірителем грошових коштів. Пунктом 7.3. Договору передбачено, що за порушення встановленого в даному договорі строку перерахування грошових коштів Довіритель виплачує 3 відсотки річних та індекс інфляції від суми простроченої заборгованості. Вирішуючи питання порядку нарахування пені (0,01%\~ за кожен день прострочення відповідно до 7.2 договору, чи 3%, за кожний день прострочення відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») суд враховує практику Верховного Суду у схожих правовідносинах та виходить із наступного. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (частина третя статті 614 ЦК України). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладанні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно. Проте свобода у визначенні обсягу договірної відповідальності не безмежна, оскільки законодавець встановлює межі саморегулювання, гарантуючи охорону інтересів окремих учасників цивільного обороту (зокрема, споживачів) за допомогою встановлення імперативної заборони (ex ante). Тому правочин, яким скасовується або обмежується відповідальність за умисне невиконання або неналежне виконання зобов`язання, є нікчемним. З урахуванням правил, закріплених в статті 217 ЦК України, нікчемною буде лише та частина договору (його пункти), в якій передбачено про скасування або обмеження відповідальності. При цьому, це не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо буде встановлено, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов про скасування або обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання. Встановлені судом обставини дозволяють зробити висновок, що в договорі №1612/16-1 від 16.12.2016 року відбулося обмеження договірної відповідальності (зменшення розміру пені із трьох відсотків до 0,01%) без врахування імперативної заборони передбаченої частиною третьою статті 614 ЦК України; умови договору №1612/16-1 від 16.12.2016 року щодо зменшення розміру пені із трьох відсотків до 0,01%\~ слід кваліфікувати як нікчемні; до правовідносин сторін слід застосовувати розмір пені передбачений в частині п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Подібні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18, провадження № 61-913св20. Згідно проведеного позивачем розрахунку пені, заборгованість ТзОВ «Річковий парк 2» становить 8\~889 500 грн. 00 коп. Нарахування пені позивачем здійснено за формулою: 810\~000,00 ? 3% ? 365. При проведенні розрахунку пені позивач вірно керувалась положеннями частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», визначаючи розмір відсотків за кожен день прострочення 3%. Нарахування пені позивачем здійснено в межах річного строку позовної давності, оскільки кількість днів у формулі зазначено 365. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц. Стягнення пені у розмірі, який перевищує розмір збитків, не може вважатися таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України). У справі що розглядається розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по здачі багатоквартирного будинку в експлуатацію та передачі позивачу документів для реєстрації права власності на квартиру (8\~889 500 грн. 00 коп.),\~ перевищує розмір збитків (810 000 грн.). Із урахуванням зазначеного суд, дійшов висновку про наявність істотних обставин, які є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 810 000 грн., що відповідає принципам добросовісності, справедливості й пропорційності, так як становить\~ розміру збитків. При цьому суд враховує, що зобов`язання за договором №1612/16-1 від 16.12.2016 року не припинені, відповідач вправі одержати квартиру після здачі будинку в експлуатацію, а також на одержання пені за неналежне виконання зобов`язань за наступні періоди, у випадку подальшого зволікання ТзОВ «Річковий парк 2» щодо виконання своїх зобов`язань за договором. Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Як вбачається з положень договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.\~ Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що відповідач більше чотирьох років не виконує зобов`язання за договором. Будинок\~ з будівельною адресою: [ADDRESS] , в експлуатацію не зданий. Про хід будівництва та строки здачі будинку в експлуатацію відповідач не повідомляє. Така бездіяльність ТзОВ «Річковий парк 2» стала причиною невизначеності [PERSON] щодо можливості одержання у власність наперед оплаченої квартири, чи\~ повернення уже сплачених коштів. Наведене спричинило психологічні страждання та втрати немайнового характеру, через неможливість одержання у власність розрахованого за договором нерухомого майна, у строк встановлений договором. При цьому зазначений у позові розмір моральної шкоди, з урахуванням таких засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, на думку суду є завищеним. Тому моральна шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 10 000 грн. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами ті обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог до відповідача, однак суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. А тому, з відповідача ТзОВ «Річковий парк 2» на користь позивача [PERSON] слід стягнути 810 000 грн. пені за неналежне виконання умов договору № 1612/16-1 від 16 грудня 2016 року, а також 10\~000 грн. моральної шкоди. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору, як споживача, тому збір в розмірі 8\~200\~ грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 23, 526, 527, 549, 550, 611, 665, 656, ЦК України, ст. ст. 4, 10, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial