Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк» пред`явив до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CL-167764 від 07 лютого 2019 року у розмірі 93093,04 гривень, з яких: 58385,93 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 34707,11 гривень - заборгованість за відсотками, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9309,30 гривень та 2270 гривень судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 07 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-167764, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 62850 гривень на строк до 06 лютого 2024 року. Відповідно до п.1 договору позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 2.4. Договору позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 38280 гривень; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 24570 гривень. Відповідно до п. 2.5 Договору для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичальнику рахунок № [NUMBER] . Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 07 червня 2021 року у нього наявна заборгованість за кредитним договором у сумі 93093,04 гривень, в тому числі: 58385,93 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 34707,11 гривень - борг по процентах. При цьому, представник позивача зазначає, що 06 лютого 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву №CL-167764 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Відповідно до копії паспорта [PERSON] зазначено, що [PERSON] з 24 червня 1972 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] і факт розлучення не був зафіксований, отже, на момент укладення кредитного договору №CL-167764 вони були у шлюбі. З цих підстав, представник позивача вважає, що вказаний договір укладено в інтересах сім`ї, відтак, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у справі №205/5882/18 від 07 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором може стягуватися також з іншого із подружжя, як солідарного боржника. За вказаних обставин, просять позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CL-167764 від 07 лютого 2019 року у розмірі 93093,04 гривень, з яких: 58385,93 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 34707,11 гривень - заборгованість за відсотками. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позовну заяву відповідачі [PERSON] , [PERSON] до суду не подавали. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак, у прохальній частині позову зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 06 лютого 2019 року між [PERSON] та АТ «Кредобанк» підписано Анкету-Заяву №CL-167764 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, у якій зазначена бажана сума кредиту 62850 гривень, ціль отримання кредиту - рефінансування кредитів. 07 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-167764, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 62850 гривень. Відповідно до п. 2.4. Договору позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 38280 гривень; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 24570 гривень. Факт надання відповідачу кредиту у сумі 62850 гривень підтверджується меморіальними ордерами, зокрема, меморіальним ордером №7219743 від 07 лютого 2019 року на суму 24570 гривень та меморіальним ордером №7219764 від 07 лютого 2019 року на суму 38280 гривень. Відповідно до п.1 Договору позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Згідно п. 2.3. Договору строк кредитування становить 60 місяців, терміном до 06 лютого 2024 року. Згідно з п.6.3 Договору повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2 Договору). Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 3029 гривень, щомісячно кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору (п. 6.2 Договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 52,99% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою, визначеною п. 4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору (п. 4.2 Договору). Відповідно до п. 4.3 договору за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 кредитного договору. Пунктом 4.5 договору визначено реальну річну процентну ставку 67,93% річних. Пунктом 6.1 договору передбачено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 7.1 договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Згідно викладених у позові обставин, відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Як убачається із матеріалів справи, 30 квітня 2021 року Акціонерним товариством «Кредобанк» направлялася на адресу відповідача [PERSON] досудова вимога за №170/2021 щодо дострокового стягнення заборгованості, якою повідомлено відповідача про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором №CL-167764, яка станом на 01 квітня 2021 року становила: 58385,93 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 28 954,83 гривень, протягом 30 календарних днів з моменту отримання вказаної досудової вимоги. Однак, вказана вимога залишилась без виконання відповідачем. Згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту CL-167764 від 07 лютого 2019 року станом на 07 червня 2021 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 93093,04 гривень, з яких: 58385,93 гривень - борг по тілу кредиту, 34707,11 гривень - борг по процентах. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в розмірі 93093,04 гривень, з яких: 58385,93 гривень - борг по тілу кредиту, 34707,11 гривень - борг по процентах у добровільному порядку позичальником [PERSON] не повернуті Акціонерному Товариству «Кредобанк». Щодо вимоги позивача щодо солідарного стягнення заборгованості із відповідачки [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно за договором, використане в інтересах сім`ї. Як убачається із договору кредиту №CL-167764 від 07 лютого 2019 року, кредит отриманий позичальником [PERSON] на поточні потреби в сумі 38280 гривень та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 24570 гривень. Відтак, із укладеного між АТ «Кредобанк» та позичальником [PERSON] договору кредиту №CL-167764 від 07 лютого 2019 року не вбачається, що вказаний договір укладений в інтересах сім`ї. Суд вважає необгрунтованими посилання представника позивача в позовній заяві на постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року, постановлену у справі №205/5882/18, оскільки предметом розгляду у вказаній справі було стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті на придбання житла. Таким чином, оскільки, представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що договір кредиту №CL-167764 від 07 лютого 2019 року укладався позичальником [PERSON] в інтересах сім`ї, а сам по собі факт перебування позичальника в зареєстрованому шлюбі під час укладення кредитного договору, не свідчить про солідарний обов`язок іншого з подружжя погашати заборгованість за кредитним договором, суд приходить до переконання, про відсутність визначених законом підстав для стягнення заборгованості із відповідачки [PERSON] . Щодо вимог про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9309,30 гривень, суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України ). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Як вбачається з матеріалів цивільної справи АТ «Кредобанк» надав довіреність на представництво інтересів позивача на ім`я адвоката Павленка Сергія Валерійовича, а також копії ордера серії КС №573217. Проте, окрім копії довіреності на представництво інтересів позивача на ім`я адвоката Павленка Сергія Валерійовича, а також копії ордера, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обсягу наданих послуг правничої допомоги, а також факту оплати за надану правничу допомогу, зокрема: документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або іншого банківського документа, касових чеків, тощо. Також, представником позивача не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.). Крім цього, суд бере до уваги ту обставину, що представник позивача не приймав участі у судових засіданнях з розгляду вказаної цивільної справи. Враховуючи, що позивачем не надано доказів про надання йому правничої допомоги, зокрема адвокат Павленко С.В. не надав договору про надання правничої допомоги із зазначенням виду, обсягу та вартості виконаних робіт, а також не надав доказів на підтвердження факту оплати послуг професійної правничої допомоги та доказів щодо того, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 9309,30 гривень слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 2270 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial