Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок відповідачів. Визнати, що відповідачі відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язані за свій рахунок, в термін до 01.01.2023р. здійснити встановлення у квартирі побутового споживача природного газу індивідуального газового лічильника за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що у жовтні 2016р. відповідачами без попередньої згоди з мешканцями житлового будинку було встановлено загально будинковий лічильник газу та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до постанови КМУ від 23.03.2016р. № 203. Позивач стверджує, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу ставить її, як побутового споживача у нерівні умови і не може визначити фактичне споживання природного газу в квартирі окремо. Для захисту своїх прав позивач звернулась до ПАТ «Київгаз» із заявами-вимогами, однак отримала відмову. Позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних. Тому відповідачі зобов`язані надати послуги, які нею оплачені, та відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, в термін встановлений законом до 01.01.2023р. Відмова відповідача встановити індивідуальний газовий лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує її права. Вирішуючи питання про те за чий рахунок повинно проводитись фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, наполягає, що необхідно керуватися ч.1 ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише відповідач повинен вжити заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Просить позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.01.2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідачі у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1999р. [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частині квартира за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. 21.08.2018р. позивач подала до ДП «Київгазенерджі» заяву приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам /а.с.13/. 19.03.2021р. [PERSON] звернулась до АТ «Київгаз» із заявою про встановлення за її адресою індивідуального засобу обліку споживання природного газу/а.с.14/. 26.03.2021р. ПАТ «Київгаз» листом повідомив позивача, що з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку згідно Закону та у відповідності до виділеного фінансування у будинку за адресою: [ADDRESS] -05.10.2016 було встановлено вузол обліку газу. На сьогодні фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, де не передбачене фінансування на заміну вже встановлених будинкових вузлів обліку газу/а.с.15/ Судом встановлено, що позивач є споживачем з отримання природного газу. Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу», державне регулювання ринку природного газу здійснює регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує його права. З урахуванням вимог ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Як вбачається з матеріалів справи, споживач [PERSON] проживає в багатоквартирному будинку, в якому встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. Встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовувся споживачем. Отже, якщо у побутового споживача не встановлено індивідуального лічильника, то в даному випадку відбувається математичний розрахунок спожитого газу оператором газорозподільної системи між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а тому неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку. Також, постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №214/2435/17 від 07 листопада 2018 року звернута увага на те, що в установлених тарифах на газопостачання були передбачені видатки на встановлення індивідуальних лічильників газу. Газорозподільна організація зобов`язана надавати оплачені позивачами послуги, в тому числі, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України №3533-УІ зобов`язана забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2018 року. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, та порушує її права як споживача. Саме на суб`єкт господарювання - газорозподільну організацію - покладено обов`язок встановлення лічильників газу для населення, і тільки він повинен вживати заходи по залученню інших джерел фінансування цих робіт й покладання такого обов`язку на споживачів неправомірно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмова відповідача АТ «Київгаз» встановити індивідуальний лічильник у квартиру позивача суперечить вимогам законодавства та порушує її права як споживача, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог. Слід зазначити, , що позивач є споживачем природного газу, а АТ «Київгаз» оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а тому вважає, що саме АТ «Київгаз» має встановити індивідуальний газовий лічильник у квартирі позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved