Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю квартири та поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що між сторонами 18.08.2016 року було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу відповідач знаходилась 1,5 роки в Україні. В цей період відповідач [PERSON] завагітніла та орієнтовно на 7 місяці вагітності виїхала до сполученого королівства Великобританії та проживала разом з позивачем в м. Лондоні, де постійно змінювалась адреса місця проживання. За час спільного проживання подружжям було придбано у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв. м, та зареєстровано за позивачем право власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 70,4 кв. м, яка була придбана раніше за договором №А 5/63-2/44 про участь у Фонді фінансування будівництва. З 2018 р. по 2021 рік відповідач постійно приїздила та перебувала в Україні строком від 2 до 5 місяців. В лютому 2021 року відповідач повернулася до України. Дещо пізніше позивач теж повернувся до України. Після приїзду позивача в Україну відповідач повідомила, що не бажає продовжувати шлюбні відносини, проживати однією сім`єю та вести спільний побут та хоче розірвати шлюб. 02.06.2021 року [PERSON] звернулася до Гайсинського районного суду Вінницької області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Оскільки відносини між сторонами погіршились, а відповідач ухиляється від добровільного поділу спільного майна позивач звернувся до суду з позовом про визнання особистою приватною власністю квартири та поділ майна подружжя. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2021 року цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 04.10.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому вона заперечила щодо задоволення позовних вимог позивача та зазначила наступне. Сторони з січня 2016 року проживали однією сім`єю та вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, не перебуваючи у шлюбі. З 01.01.2016 сторони проживали у м. Гайсин, Вінницької області в квартирі батьків відповідача. В цей період відповідач працювала головним спеціалістом відділу Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації, заробітну плату, яку вона отримувала, використовували для спільних потреб сім`ї. Під час проживання однією сім`єю у період з 01.01.2016 року відповідач не перебувала у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі і між нею з позивачем склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, тому вони планували купити власну квартиру для спільного проживання від забудовника. 22.03.2016 року позивач уклав договір №А 5/63-2/44 про участь у Фонді фінансування будівництва з ТОВ «ВінІнвестБуд» (надалі - Договір). Пунктом 1.3. Договору закріплено за позивачем об`єкт інвестування з наступними основними технічними характеристиками: Будівельна адреса : Вінницька область, Вінницький район, на землях Бохоницької сільської [ADDRESS] ; Номер приміщення - 63; Загальна проектна площа (кв.м) - 70,18 ; житлова проектна площа (кв.м)- 40,11; поверх - 2; кількість кімнат - 2. Згідно з п. 1.4. Договору вартість об`єкта інвестування на момент підписання Договору складає 827 896 грн., проте позивачем в період з 23.03.2016 року по 19.07.2016 року було внесено кошти до Фонду Фінансування будівництва у розмірі 699 896 грн. та закріплено (59, 33кв.м) вимірних одиниць об`єкта інвестування, що не відповідає повній вартості об`єкта інвестування. Кошти у розмірі 128 000 грн. (10,85 кв.м) вимірних одиниць об`єкта інвестування було внесено до Фонду фінансування будівництва після того як сторони зареєстрували шлюб. Весь дорогоцінний ремонт та покрашення квартири здійснювали за спільні кошти подружжя. Згідно з Договором про участь у Фонді Фінансування будівництва, спірна квартира отримувалася у чорновому вигляді, без ремонту. Ремонт у зазначеній квартирі здійснювався у 2017 році за спільні кошти подружжя. Крім того, відповідач зазначила те, що позивач не надав жодних доказів про те, що весь ремонт вищезазначеної квартири він здійснював за свої власні кошти. Тому просить суд визнати квартиру загальною площею 70,4 кв.м, житлова площа 40,3 кв.м за адресою : [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя. Щодо поділу спільного майна подружжя, а саме квартири за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв. м, житловою площею 31,9 кв. м Відповідач зазначила те, що у лютому 2020 році здійснено реєстрацію права власності позивача на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв. м, житловою площею 31,9 кв. м. У квітні-травні 2020 року у квартирі за адресою : [ADDRESS] , сторони зробили дорогоцінний ремонт та перепланування квартири за спільні кошти подружжя. Відповідач зазначила, що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Однак відповідач не погоджується з визначеною вартістю вищевказаних спірних об`єктів нерухомого майна, які за висновками вартості квартир надав ТОВ «Подільський експертний центр», адже вони не відповідають ринковій вартості квартир та значно нижчі вартості об`єкта інвестування на момент підписання договору № А 3/1-4/90 від 20.08.2019 року про участь у Фонді Фінансування будівництва яка складала 848802. 00 грн., а за договором А5/63-2/44 від 22.03.2016 року про участь у Фонді фінансування будівництва складала 742800. 00 грн. Проте у вищезазначених квартирах зроблено дорогоцінний ремонт та перепланування за спільні кошти подружжя, які не враховано у висновках ТОВ «Подільський експертний центр». З огляду на викладене просить визнати квартиру загальною площею 70,4 кв. м, житловою площею 40,3 кв.м за адресою : [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; визнати квартиру за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв. м, житлова площа 31,9 кв. м спільною сумісною власністю подружжя; у задоволенні інших позовних вимог відмовити. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2022 року витребувано з Головного управління ДПС у Вінницькій області інформацію щодо доходів [PERSON] , [INFO] , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року включно. 17.02.2022 року судом отримано від Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області витребувану інформацію. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали . посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання 10.03.2022 р. позивач та його представник не з`явились. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, раніше нею подана заява про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] дала показання про те, що знає [PERSON] з народження. Тривалий час він був на заробітках у м. Лондоні, потім повернувся в Україну, а згодом знов поїхав до м. Лондона на заробітки. На зароблені кошти [PERSON] купив дві квартири в м. Вінниці. В 2016 р. сторони одружились. До моменту одруження вони не мешкали однією сім`єю. До укладення шлюбу [PERSON] знаходився в м. Лондоні. В період шлюбу [PERSON] в м. Вінниці не мешкала, а перебувала в м. Гайсин, Вінницької області. Зі слів [PERSON] та його матері [PERSON] свідку відомо про те, що [PERSON] давав зароблені у Великобританії кошти матері, а вона сплачувала ці кошти ТОВ «Вінінвестбуд» за купівлю квартир. Свідок [PERSON] дала показання про те, що до реєстрації шлюбу в 2016 р. [PERSON] знаходився на заробітках у Великобританії. Свідок знайома з [PERSON] з 2013-2014 років, а з [PERSON] з 2016 року. [PERSON] приїхав з м. Лондона і збирався купити квартиру і свідок [PERSON] порадила придбати квартиру в мікрорайоні «Академічний». Кошти за квартиру [ADDRESS] вносились до реєстрації шлюбу, а оформлення права власності на неї здійснено в період шлюбу між сторонами. Квартиру [ADDRESS] вони купили в шлюбі. [PERSON] в цей час була у декретній відпустці. Свідку відомо, що після реєстрації шлюбу [PERSON] в м. Лондоні не працювала. А до реєстрації шлюбу 18.08.2016 р. про доходи [PERSON] свідку невідомо. Свідок [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] він знає з 1999 року, а [PERSON] знає окремо від [PERSON] з 2016 року. [PERSON] заробляв кошти в м. Лондоні, працював приблизно з 2005 року. Позивач заробив кошти на квартиру [ADDRESS] і вніс частинами в концерн «Поділля». Ця квартира була куплена [PERSON] до реєстрації шлюбу. Потім забудовник закінчував будівництво квартири. Коли [PERSON] був у м. Вінниці, він сам робив ремонт у квартирі, тому що за фахом будівельник та й у м. Лондоні працює будівельником. Про доходи [PERSON] свідок [PERSON] не знає. Після реєстрації шлюбу свідок не бачив [PERSON] в м. Вінниці. На його думку, вона мешкала в м. Гайсині, Вінницької області. Зі слів свідка, квартиру [ADDRESS] [PERSON] купив за свої зароблені гроші, а ремонт у ній робили [PERSON] та два брати [PERSON] . Свідок [PERSON] дала показання про те, що її син [PERSON] працював у Великобританії з 2005 року. Він зібрав кошти і в березні 2016 р. вирішив купити квартиру [ADDRESS] . Син зробив довіреність на матір (свідка [PERSON] ). Періодичні оплати за квартиру робила свідок за надані позивачем [PERSON] кошти. В документах про сплату її (свідка [PERSON] ) підписи. [PERSON] жодних коштів за купівлю квартири не давала, в той час вона ніде не працювала. На купівлю іншої квартири [ADDRESS] , кошти на купівлю давав син [PERSON] , а свідок здійснювала оплату кількома платежами. [PERSON] жодних коштів на купівлю і цієї квартири не давала, участі в ремонті двох квартир не приймала. Свідок [PERSON] дав показання про те, що позивач [PERSON] його рідний брат, який протягом тривалого періоду часу (більше 15 років) працює у Великобританії. За зароблені кошти він купив дві квартири по [ADDRESS] . 18.08.2016 р. [PERSON] одружився з [PERSON] . Квартири куплені лише за кошти позивача. Свідок підтримує з братом доброзичливі відносини і знає про розмір зароблених ним коштів, які бачив сам. Про [PERSON] свідок взнав за 2 місяці до укладення між сторонами шлюбу. До цього вона з братом не зустрічалась. Зі слів [PERSON] свідок знає про те, що незначний час [PERSON] працювала юрисконсультом у Гайсинській районній державній адміністрації. Свідку відомо про те, що [PERSON] кошти на придбання квартири не надавала, таких коштів у неї не було. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 16.08.2016 року Гайсинським районним відділом управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб [PERSON] із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 17.03.2021 року, актовий запис № 94. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом, відповідно подружжя не досягло згоди про порядок поділу майна. 22.03.2016 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ВінІнвестБуд» (надалі - Управитель) укладено договір №А 5/63-2/44 про участь у Фонді фінансування будівництва (надалі- Договір). За вищезазначеним Договором [PERSON] на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва (надалі - ФФБ), створеного ТОВ «ВінІнвестБуд» фонду фінансування будівництва типу «А» забудовником Концерном «Поділля» об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] , затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВінІнвестБуд» (протокол №3 від 10.02.2016 р.), передає управителю у довірену власність кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Управителя з управління цими коштами, а Управитель приймає кошти на рахунок ФФБ в управління для фінансування спорудження зазначеного у цьому Договорі об`єкта будівництва. Будівельна адреса : Вінницька область, Вінницький район, на землях Бохоницької сільської [ADDRESS] ; номер приміщення - 63; загальна проектна площа 70,18 кв.м; житлова проектна площа 40,11 кв.м; поверх - 2; кількість кімнат - 2. Згідно з п. 1.4. Договору вартість об`єкта інвестування на момент підписання Договору складає 827 896 грн. 23.03.2016 року позивачем внесено кошти до ФФБ в розмірі 146 000 грн. та закріплено 12,38 (дванадцять кв.м 38 см) вимірних одиниць об`єкта інвестування. 24.03.2016 року позивачем внесено кошти до ФФБ в розмірі 118 000 грн. та закріплено 10 (десять кв.м) вимірних одиниць об`єкта інвестування. 04.05.2016 року позивачем внесено кошти до ФФБ в розмірі 108 000 грн. та закріплено 9,15 (дев`ять кв.м 15 см) вимірних одиниць об`єкта інвестування. 05.05.2016 року Позивачем внесено кошти до ФФБ в розмірі 104 000 грн. та закріплено 8,82 (вісім кв.м 82 см) вимірних одиниць об`єкта інвестування. 08.06.2016 року позивачем внесено кошти до ФФБ в розмірі 121 000 грн. та закріплено 10,26 (десять кв.м 26 см) вимірних одиниць об`єкта інвестування. 19.07.2016 року позивачем внесено кошти до ФФБ в розмірі 102 896 грн. та закріплено 8,72 (вісім кв.м 72 см) вимірних одиниць об`єкта інвестування. 21.07.2016 року, враховуючи, що позивачем було внесено до ФФБ повну вартість об`єкта інвестування, ТОВ «ВінІнвестБуд» було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво №19 про участь у фонді фінансування будівництва типу «А» забудовником Концерном «Поділля» об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] , об`єкт інвестування квартира [ADDRESS] . Шлюб між сторонами було укладено 18.08.2016 року, а до того часу сторони разом не проживали, спільного побуту не вели, оскільки позивач майже весь час перебував на заробітках у [PERSON] , а в Україні перебував лише періодично, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті. Позивач за свої власні кошти здійснював весь ремонт та покращення об`єкту інвестування вищезазначеної квартири. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи з ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 58,59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України). Таким чином, у разі доведення, що набуте за час шлюбу майно, придбано (набуте) виключно за кошти, що належали одному з подружжя особисто, тобто не за спільні сімейні кошти та без трудової участі іншого подружжя у створенні майна, таке майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд України у постанові від 03.06.2015 р. по справі N6-38цс15 висловив наступну правову позицію: належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не лише фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Лише в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно. Сам по собі факт придбання/набуття спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в п.п. 22-25 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК). Згідно із ст. 190 ЦК майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. З аналізу чинного законодавства (статті 190, 656, 717 ЦК, Закону України від 02.10.1992 р. №2654-ХІІ «Про заставу» (далі - Закон №2654-ХІІ), Закону України від 19.06.2003 р. №979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закону України від 05.06.2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-ІV), а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи № 6-29429св09, 6-52295св10, 6- 32594св10), вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є об`єктами цивільного обороту. Належить враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад: спадкові права; права вимоги особи за зобов`язаннями, за якими вона є кредитором; виключні права автора і т.д.), право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно. Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст.3 Закону). У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 р. у справі №6-168цс12 зроблено висновок про те, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування» є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (далі - Закон) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Майнове право, що є предметом договору це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-50-2309 від 22.06.2007 року квартира є об`єктом інвестування в об`єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об`єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації Інвестору належать майнові права на нього. Виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва належить визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 року №6-388цс15, від 27.05.2015 року №6-159цс15. За умовами ч. 5 ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" об`єкт інвестування квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення (гаражний бокс, машино-місце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, доводи відповідача що сторони зробили дорогоцінний ремонт та покращення квартири [ADDRESS] , за спільні кошти подружжя судом не беруться до уваги, оскільки, відповідно до довідки Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області від 27.01.2022 року дохід відповідача за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року склав 109782,31 грн., а з 1 по 3 квартали включно квартали 2016 року 14796,79 грн. Не доведено відповідачем і факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2016 р. до моменту реєстрації шлюбу 18.08.2016 р., тому що надані фото з власноручно підписаними відповідачем періоду «січень 2016 р.», «лютий 2016 р.», «травень 2016 р.» не доводять виникнення у сторін в цей період часу спільного побуту, спільного сімейного бюджету, наявність взаємних прав і обов`язків, тобто тих ознак, що притаманні подружжю. Натомість подані позивачем письмові докази : довідка ACL Finishing LTD від 04.05.2021 р. про працевлаштування [PERSON] на посаді гіпсокартонника в якості самозайнятої особи з грудня 2015 року до липня 2019року, розрахунки податків за 2015-2016 рік, за 2016-2017 рік, за 2017-2018 рік, за 2018-2019 рік, за 2019-2020 рік (за цей період загальний отриманий дохід позивача складає 218611 фунтів стерлінгів) доводять його стабільний і високооплачуваний заробіток і платоспроможність придбати дві квартири, що є об`єктом поділу за цим позовом. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~65\~СК України дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно із ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав. Зі змісту ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до п.1 ч. І ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою і якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Пунктом 15 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Позивач виконав свої грошові зобов`язання за Договором №А5/63-2/44 від 22.03.2016 року про участь у Фонді фінансування будівництва, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або для набуття права на майнові права на цей об`єкт до укладення шлюбу з відповідачем та за власні кошти, які були зароблені позивачем самостійно та до часу укладення шлюбу та спільного проживання з [PERSON] . Крім того, майно, що належало одному з подружжя в порядку статті 57 СК України, не трансформується у спільну сумісну власність. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно підтверджує про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/ 15-ц (провадження № 14- 114цс20). Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що квартира загальною площею 70,4 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , та зареєстрована в період шлюбу сторін, набута позивачем за особисті кошти позивача, зароблені ним до шлюбу, та є його особистою приватною власністю, оскільки майнові права позивачем на вищезазначену квартиру були набуті після виплати всього внеску до реєстрації шлюбу з відповідачем. Відповідно до свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва №19 від 21.07.2016 р. станом на дату видачі свідоцтва [PERSON] передано в управління Управителю (фінансовій компанії ТОВ «ВінІнвестБуд» 827896 грн. за 70,18 вимірних одиниць інвестування. Щодо поділу спільного майна подружжя, а саме квартири за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв.м, житловою площею 31,9 кв.м, суд зазначає наступне. 05.02.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Шуляк А.О. здійснено реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 61,9 кв.м, житловою площею 31,9 кв.м за адресою : [ADDRESS] . Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В п.п. 22-25 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз`яснення про те, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що шлюбний договір між подружжям не укладався, згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ними не було досягнуто, обставини для відступлення від засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності відсутні, а тому частки майна, що є спільною сумісною власністю дружини та чоловіка є рівними. З огляду на вищезазначене, квартира за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв.м, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Отже, враховуючи вищезазначене, принципи розумності і справедливості, а також диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про необхідність поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме визнання квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв.м спільною сумісною власністю подружжя та її поділу між сторонами в рівних частках. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. При розгляді справи позивач та його представник не наполягали на відшкодуванні судових витрат в справі з відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved