Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 27 вересня 1985 року секретарем виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області у погосподарській книзі виконавчого комітету Виноградівської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області за №206 зареєстровано договір купівлі - продажу житлового будинку, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок із надвірними спорудами, що знадиться в с. Малоярославець Другий Тарутинського району Одеської області, який належав покупцю на підставі довідки Виноградівської сільської ради від 27 вересня 1985 року за №241. Окрім зазначеної довідки ніяких правовстановлюючих документів на цей житловий будинок у [PERSON] не було. У вказаному будинку позивач мешкає до цього часу. Таким чином, позивач вважає, що він добросовісно, відкрито та безперервно вже 26 років володіє зазначеним будинок. Однак, належним чином оформити свої права на зазначений будинок позивач не має змоги. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивача та просить розглянути справу без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 1985 року секретарем виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області у погосподарській книзі виконавчого комітету Виноградівської сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області за №206 зареєстровано договір купівлі - продажу житлового будинку, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок із надвірними спорудами, що знадиться в с. Малоярославець Другий Тарутинського району Одеської області, який належав покупцю на підставі довідки Виноградівської сільської ради від 27 вересня 1985 року за №241 (а.с.8). Згідно довідки КП «Тарутинське районне бюро технічної інвентаризації» №291 від 10.08.2020 року до ведення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] в КП «Тарутинське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано (а.с. 9). 07 грудня 2020 року позивач звернувся до державного реєстратора із заявою для проведення державної реєстрації набуття ним права власності на вищевказаний житловий будинок, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу житлового будинку був укладений з порушенням ЦК УРСР, оскільки у покупця на момент вчинення не було повної цивільної дієздатності (а.с. 10). З довідки Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області №243 від 10.08.2020 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований в погосподарській книзі №3, особовий рахунок № [NUMBER] та дійсно значиться за [PERSON] . Земельна ділянка розміром 0,2948 приватизована, Державний акт на право власності на земельну ділянку видано (а.с. 12, 13). Окрім цього, з довідки Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області №244 від 10.08.2020 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з дня народження до теперішнього часу. За час реєстрації він проводив вчасно всі платежі з утримання та обслуговування даного житлового будинку (а.с.14). Також, Тарутинським районним бюро технічної інвентаризації Одеської області за заявою позивача [PERSON] виготовлено новий технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 15-17). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ». Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Також, зазначеною постановою роз`яснено порядок застосування норм, передбачених статтею 344 ЦК України, а саме: пунктом 9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК; пунктом 11 передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК); пунктом 13 передбачено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади; рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту добросовісного, законного та відкритого володіння ним вказаним житловим будинком. Однак, оскільки судом було встановлено, що на теперішній час право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано, саме Тарутинська селищна рада Болградського району Одеської області є належним відповідачем по справі. Таким чином, беручі до уваги наявні докази, суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON] добросовісно, законно та відкрито заволодів спірним майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] та безперервно, відкрито володіє ним більше десяти років та до теперішнього часу. З огляду на вищевказане, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд прийшов до висновку, що існують підстави для визнання за позивачем права власності в порядку набувальної давності на зазначений житловий будинок, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved