Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

02.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Кас`яненко Людмила Володимирівна про визнання права власності на Ѕ частку земельних ділянок в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що[INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0074, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та частки земельної ділянки площею 0,0744 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0075, для ведення садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , і належали на праві спільній сумісній власності ( без визначення часток ) його матері та належать [PERSON] , [PERSON] . Вказав, що він, є сином померлої, інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, та є спадкоємцями першого ступеня споріднення відповідно до ст. 1261 ЦК України, відсутні.Оформити права на спадщину і права власності в порядку спадкування на земельні ділянки не має можливості, оскільки право власності на земельні ділянки належать на праві спільної сумісної власності його померлій матері, [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 02.02.2022. відкрито провадження у справі, призначено справу на 28.02.2022 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 28.02.2022. було закрите підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачем [PERSON] та його представником адвокатом Ваніною Ю.А., подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Касяненко Л.В. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомила. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка була матір`ю [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0074, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та частки земельної ділянки площею 0,0744 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0075, для ведення садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , і належали на праві спільній сумісній власності ( без визначення часток ) його матері та належать [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] є сином померлої, інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, та є спадкоємцями першого ступеня споріднення відповідно до ст. 1261 ЦК України, відсутні.Оформити права на спадщину і права власності в порядку спадкування на земельні ділянки не має можливості, оскільки право власності на земельні ділянки належать на праві спільної сумісної власності його померлій матері, [PERSON] , [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області № 16/02-31 від 21 січня 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідні частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0074, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0744 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0075, для ведення садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належали померлій, [PERSON] , у зв`язку з тим, що неможливо визначити частки померлої у спільній сумісній власності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно норм ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Норма ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачає загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності: вони "є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом". Виключення з правила встановленого ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачено нормами ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України. За правилом ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи той факт, що позивач набув в порядку спадкування 1/2 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , до нього перейшло право на земельну ділянку пропорційно до його частки в праві власності на житловий будинок, а саме - 1/2. За нормами ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у постанові від 16.09.2020р. по справі № 464/1663/18, провадження № 61-9410св19, вказує на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, при цьому зазначає наступне: Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Аналогічна позиція роз`яснена в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1 ст.87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. В порядку спадкування після смерті матері [PERSON] позивач має право на отримання у власність 1/2 частки в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0074, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0744 га, кадастровий № 5310137000:18:012:0075, для ведення садівництва, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України проголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст. ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Відповідно до п. 4.14 ст.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору за подачу позову в сумі 992.40 грн., а саме по 496.20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved