Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Описова частина Короткий зміст заяви Позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення мотивуючи свої вимоги тим, що 05 вересня 1970 року зареєструвала у Дзержинському відділі РАЦС шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». В березні 1998 року шлюб офіційно розірвано. Однак фактично шлюбні відносини між позивачкою та [PERSON] не припинилися, останні проживали разом у квартирі за адресою [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Виховували двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] чоловік заявниці помер. Після смерті [PERSON] , (надалі - «Спадкодавець»), відкрилася спадщина. Державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори відмовила Позивачу у оформленні права на спадщину, вказавши, що документів, які надано для одержання свідоцтва про право на спадщину недостатньо. Встановлення юридичного факту проживання Позивача однією сім`єю зі Спадкодавцем необхідно для належного оформлення права на спадщину та їх реалізації. Рух по справі Ухвалою суду від 09 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні, витребувано від Третьої криворізької державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року залучено до розгляду справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Аргументи учасників справи В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення рішення у справі. Під час судового розгляду [PERSON] просила позов задовольнити, оскільки розлучення з помердим чоловіком мало формальний характер, лише юридично. Фактично вона, позивач продовжувала проживати з [PERSON] , спільно виховували двох синів, доглядали онуків, вели спільний побут та господарство. Про те, що вона розлучилась з чоловіком навіть не знали діти та родичі. Допитаний в судовому засіданні 21.07.2021 року відповідач [PERSON] зазначив, що [PERSON] його мати, вони разом з позивачем та другим відповідачем приймали участь в приватизації квартири за адресою [ADDRESS] . До нотаріуса звертався із заявою про прийняття спадщини та отримав частину, яка належала його батьку. Просив позов задовольнити, оскільки про те, що батьки розлучились, він дізнався лише з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Батьки завжди проживали разом, вели спільне господарство, мати доглядала батька після його хвороби. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Зазначив, що батьки проживали разом весь час, мали спільний побут, сплачували комунальні рахунки, виховували дітей, та оніків. Про те, що вони розлучились у 1998 році він дізнався як і брат, після смерті батька, коли відкрилась спадщина. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надав відзив на позов, в якому просив суд залишити позов без розгляду та зазначив, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника з-поміж інших категорій осіб мають одне з подружжя, чоловік чи дружина, які разом проживають однією сім`єю без шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в подальшому породжує виникнення спору щодо права на призначення пенсії по втраті годувальника. Зазначає, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого позовного провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду. На виконання ухвали від 09 червня 2021 року до суду була надана копія спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 1970 року Дзержинським РАКС м. Кривий Ріг було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1461. Після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19 березня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу дружина повернула прізвище « [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № Дз-452 від 20.11.2003 року, посвідченого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 07 вересня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.12). Згідно Акту від 25 листопада 2020 року, затвердженого начальником дільниці № 4 ТОВ «Сітісервіс-КР» Мухач Віктор Михайлович, 1942 року народження та [PERSON] , 1940 року народження після розірвання офіційного шлюбу у 1998 році разом проживали у кв. [ADDRESS] , мали спільний бюджет, вели спільне домашнє господарство. Ростили та разом виховували синів [PERSON] , 1971 року народження та [PERSON] , 1976 року народження, даний факт засвідчено підписами сусідів по [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13) Як вбачається з матеріалів справи постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Т.В. від 17 березня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , 1942 року народження у зв`язку з тим, що [PERSON] не являється спадкоємцем так як спадкоємці 4-ї черги в рамках, передбачених законом, можуть отримати спадщину лише в разі відсутності спадкоємців попередньої черги (а.с.14). Цією ж постановою запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З дослідженої судом спадкової справи № 26/2021, заведеної після смерті [PERSON] , 1942 року народження, встановлено, що після його смерті з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся син померлого - [PERSON] , крім нього з заявами про прийняття або відмову від спадщини до Третьої криворізької державної нотаріальної контори ніхто не звертався. Відповідно до довідки, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян № 14914 від 16.10.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1940 року народження, [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] , 1971 року народження (а.с. 41 зворот). З витребуваних судом з ТОВ «НОВА-КОМ» інформації по оплаті за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2015 року по 06 вересня 2020 року, вбачається, що [PERSON] особисто сплачував комунальні послуги за данною адресою (а.с.109-117). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає по сусідству з позивачем. [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали разом постійно з середини 2004 року на 5 поверсі за адресою [ADDRESS] . Чоловік позивача був малорухливий, [PERSON] постійно за ним доглядала. Проживали вони на 5-му поверсі, на одній площадціц з свідком. [PERSON] допомогала [PERSON] спускатись на вулицю, гуляла з ним на вулиці. До них приїжджав старший син з онуками. молодший син весь час жив з батьками. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з позивачем з моменту купівлі квартири в 2004-2005 рр. [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали разом постійно з середини 2004 року, зі сторони вони виглядали як повноцінна сім`я. Зазначила, що як чоловік захворів, [PERSON] його доглядала, а вже після смерті [PERSON] , займалась його похованням. Також судом були дослідженні фотографії, надані позивачем в якості доказів сумісного проживання. З показів свідків, та відповідача [PERSON] встановлено, що предсставлені фотографії здійснені у період часу з 1998 року по 2020 рік. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені, окрім визначених у частині першій статті 315 ЦПК України, інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Такі факти повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; і такі факти не пов`язуються з подальшим вирішенням спору про право в судовому порядку, Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд відхиляє твердження третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про необхідність залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору про право, оскільки справа розглядається за правилами загального позовного провадження, а не окремого. Право вибору способу захисту оспорюваного, невизнаного права покладається виключно на особу, яка звертається до суду із позовом, заявою. [PERSON] обрала спосіб захисту - встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки стверджує про фактичне прийняття спадщини в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, а так само і про те, що має право на спадкування. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, судом до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виненкнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтю 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦКУ). Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до суду з метою підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Встановлено, що до березня 1998 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] , однак за взаємною згодою шлюб було розірвано юридично, однак фактично позивач та померлий продовжували проживати однією сім"єю. Інші шлюби ані позивач, ані померлий не реєстрували. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач, відповідачі та померлий [PERSON] були співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності - приватизація, та згідно з реєстраційних документів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] отримали у спільну сумісіну власність квартиру, уповноважений власник - помердий [PERSON] , позивач та відповідачі - члени сім"ї. Право власності набуто у листопаді 2003 року (а.с. 11). З наданих довідок про сплату житлово-комунальних послуг вбачається, що померлим, та позивачем здійснювалась оплата нарахованих послуг. Крім того встановлено, що сторони у справі та померий, були постійно зареєстровані за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Покази допитаних під присягаю свідків узгоджуються з показами позивача, її представника, відповідачів, а так само і письмовими матеріалами справи, у тому числі й дослідженими за клопотанням сторони позивача фотографіями, які були представлені свідкам, що засвідчили акт про сумісне проживання. Допитані у судовому засіданні свідки не є заінтересованими особами, тому вважати їх покази недостовірними у суду відсутні підстави. Крім того, відповідачі визнали позов у повному обсязі, при цьому позивач не претендує на частку квартири, яка належала померлому, і ця частка успадкована відповідачами як спадкоємцями першої черги. Встановлення факту проживання однією сім"єю необхідно позивачу для отримання пенсії у зв"язку з втратою годувальника, і визнання позову відповідачами жодним чином не порушує права відповідачів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з акту, складеного за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого начальником дільниці № 4 Пасечною П.М. та майстром дільниці № 4 Останньою Є.В. ТОВ «Сітісервіс-КР» заявниця [PERSON] проживала разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] впродовж останніх двадцяти років, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та разом виховували своїх синів. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що Позивачем надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з колишнім чоловіком [PERSON] за період з 01 січня 2004 року по 06 вересня 2020 року за адресою [ADDRESS] , тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можна встановити лише після 1 січня 2004 року (після набуття чинності СК). За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу однією сім`єю підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України, при ухваленні судом рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Відповідачі позов визнали, сторона позивача та відповідача у судовому засіданні зазначили про те, що питання про компесацію судового збору буде вирішено в позасудовому порядку. На підставі викладеного і

Outcome: partial