Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

10 березня 2021 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Березівка, Радехівського району Львівської області помер батько позивача - [PERSON] . [INFO] у с. Березівка, Радехівського району Львівської області померла мати позивача - [PERSON] . Після смерті матері, позивач - [PERSON] фактично прийняла спадщину, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] залишилась спадщина (відкрилась спадщина) із земельних ділянок на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується довідкою відділу у Радехівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 29-13-0.30-199/114-20 від 04.12.2020 року, відповідно до Проекту роздержавлення і приватизації земель спілки селян «Стир» по Березівській сільській раді Радехівського району Львівської області відображені списки громадян, які мають право на середню земельну частку (пай). В дані списки увійшла [PERSON] , яка 05.07.1997 року отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116873. Державний акт на право приватної власності на землю гр. [PERSON] не видавався. В технічній документації по передачі земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам (власникам сертифікатів) на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області додано розпорядження Радехівської райдержадміністрації від 12 квітня 2000 року за № 155 і додаток до нього, в якому відображено кількісну характеристику земель переданих у приватну власність [PERSON] . Належно завірену копію сертифікату на право на земельну частку (пай) отримати неможливо, так як вони виписувались в одному примірнику і були видані громадянам на руки. Свій оригінал примірника сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №0116873 від 05.05.1997 року, спадкодавець - [PERSON] , втратила. Після смерті [PERSON] , позивач - [PERSON] обслуговує житловий будинок спадкодавця, та користується земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю на підставі Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 0-13-0,30-200/144-20 від 04.12.2020 року. Позивач, як особа яка фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) після смерті своєї матері, маючи намір оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину звернулася до Приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. Однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у позивача відсутній оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) на землю, серії ЛВ №0116873 від 05.05.1997 року. Оскільки, відсутність правовстановлюючих документів унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, у позивача виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт родинних відносин, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача - [PERSON] . Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття спадщини позивачем - [PERSON] після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за позивачем - [PERSON] право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали спадкодавцю згідно Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 0-13-0,30-200/114-20 від 04.12.2020 року в розмірі 2,56 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-10,44). У підготовче судове засідання представник не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримує повністю та просить його задовольнити (а.с.46-47). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.48). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с. Березівка, Радехівського району Львівської області помер батько позивача - [PERSON] у віці 72 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 20 та підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданого 17.07.1997 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.13). [INFO] у с. Березівка, Радехівського району Львівської області померла мати позивача - [PERSON] у віці 68 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 3 та підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданого 04.02.1998 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.14). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 15 листопада 1961 року Лопатинським ЗАГС Львівської області, [PERSON] народилася [INFO] в с. Березівка, Лопатинського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 18 листопада 1966 року виданого Березівською сільською радою, Радехівського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] 18 листопада 1966 року уклали шлюб, про що було зроблено актовий запис № 11. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - [PERSON] (а.с.16). З довідки № 780 від 19.10.2020 року, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Березівського старостинського округу, вбачається, що мати [PERSON] - [PERSON] проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею проживала без реєстрації її дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] залишилась спадщина (відкрилась спадщина), яка складається із земельних ділянок на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується довідкою відділу у Радехівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 29-13-0.30-199/114-20 від 04.12.2020 року, з якої вбачається, що відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель спілки селян «Стир» по Березівській сільській раді Радехівського району Львівської області відображені списки громадян, які мають право на середню земельну частку (пай). В дані списки увійшла [PERSON] (витяг із списків додається), яка 05.07.1997 року отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ЛВ №0116873 (витяг книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) додається). Державний акт на право приватної власності на землю гр. [PERSON] не видавався. В технічній документації по передачі земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам (власникам сертифікатів) на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області додано розпорядження Радехівської райдержадміністрації від 12 квітня 2000 року за № 155 і додаток до нього, в якому відображено кількісну характеристику земель переданих у приватну власність [PERSON] (витяг додається) (а.с.18-23). [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116873 від 05.05.1997 року, реєстраційний номер 8008 як члену спілки селян «Стир». Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових га - 2,56. Підстава видачі сертифікату є Розпорядження райдержадміністрації № 203 від 23.04.1997 року, що підтверджується Витягом із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 0- 13-0.30-200/144-20 від 04.12.2020 року (а.с.24). Згідно експертного висновку № 056/22445-а від 08 грудня 2020 року виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України, вбачається, що з урахуванням зазначеного український запис, особового імені ЙОАННА (свідоцтво про народження [PERSON] , запис мати [PERSON] ; витяг із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), запис [PERSON] ) та ІОАННА (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ( [PERSON] ) [PERSON] ) у документах наданих для експертизи є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації фонетичних варіантів особового імені спільного етимологічного походження: [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66546823 від 22.09.2021 року, після смерті [INFO] [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.45). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. При цьому, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved