Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

До Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.03.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Машкіною Н.О., та свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бичіхіною О.Ю., їй належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстровані вона, донька позивача [PERSON] , [INFO] , племінниця позивача [PERSON] , [INFO] , та сестра позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] за вказаним місцем проживання не проживають з моменту їх реєстрації, будь-яких їхніх речей у квартирі немає, однак позивач змушена сплачувати за них комунальні послуги та не може розпорядитися своїм майном. Відповідні обставили слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся заздалегідь належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову\~виходячи з наступного. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.03.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Машкіною Н.О., та свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.05.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бичіхіною О.Ю., позивачу належить квартира [ADDRESS] . (а.с.15,20) Відповідно до відомостей Т5-210857-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 04.05.2011р.; [PERSON] , [INFO] , з 10.02.2016р.; [PERSON] , [INFO] , з 29.06.2011р. та [PERSON] , [INFO] , з 05.10.2011р. (а.с. 29) Згідно копії паспорта відповідача [PERSON] , [INFO] , вона по батькові є « [PERSON] », тобто в вищезазначеній довідці допущена помилка.(а.с.12,30) Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації, б/н, від 30.09.2021 року, засвідчений сусідами позивача, підписи яких посвідчено головою правління ОСББ «Генерала Петрова 33» Білоусовим О.П., [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживають з моменту реєстрації, тобто ніколи в квартирі не проживали, їх особистих речей за місцем реєстрації не виявлено. (а.с.46) Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Крім того, зі змісту постанови Верховного суду України від 16.01.2012р. вбачається, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим\~приміщенням відповідно до норм\~житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст.405). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Заявлений позивачем спосіб захисту своїх прав є обґрунтований та підлягає задоволенню. При цьому, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації, яким в даному випадку є Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради. На підставі ст. ст.\~317,\~386,\~391, 405 ЦК України, ст. ст.\~12,\~13,\~95,\~263-265,\~268, 280-283, 354, 355\~\~ЦПК України,\~суд

Outcome: approved