Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 29.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в національній валюті України у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує покладені на неї договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту, внаслідок чого станом на 30.11.2020 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 15680 гривень 73 копійки, з них: заборгованість за простроченим тілом кредита - 11037 гривень 59 копійок, заборгованість за простроченими відсотками - 3887 гривень 40 копійок, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 755 гривень 74 копійки, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явлися, представник відповідача подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та подав відзив на позов в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 29.10.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором відповідача станом на 30.11.2020 року складає -15680 гривень 73 копійки, з них: заборгованість за простроченим тілом кредита - 11037 гривень 59 копійок, заборгованість за простроченими відсотками - 3887 гривень 40 копійок, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 755 гривень 74 копійки. Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умовами обслуговування, які визначені у п. 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що для надання послуг банку клієнту видається картка, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної у заяві. Після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку пред`явлених документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Отже, Банком визначено порядок надання банківських послуг викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, що передбачає обов`язковість укладання договору у письмовій формі. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, не підтверджують, факт того, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшення розміру процентів за користування кредитом на умовах визначених цими банківськими документами. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. З банківського розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка за користування кредитом відповідача була збільшена до 34,80, а в подальшому збільшена до 43,20%. Проте, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та довідка про умови кредитування з використання картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписані 29.10.2007 року відповідачем, не містить його письмової згоди на підвищення Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки, тобто не містить ознак узгодження з позичальником в письмовій формі умов підвищення розміру відсотків за користування кредитом. Відомості про можливі розміри підвищення відсоткової ставки відсутні також і в Умовах та Правил надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи. Отже, відсутні докази згоди відповідача на підвищення відсоткової ставки та належного повідомлення позичальника про її підвищення в односторонньому порядку. У зв`язку з тим, що відповідач, як споживач банківських послуг надаючи письмову згоду на укладення кредитного договору, погодився на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, то саме вказана відсоткова ставка має враховуватися Банком при нарахуванні відсотків за користування кредитом. Також, інформації щодо терміну дії кредитної картки позивачем суду не надано. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказівщодо заявленої позивачем заборгованості позичальника за процентами. Таким чином, кредитний ліміт максимального розміру був визначений позивачем в сумі 11037 гривень 59 копійок, який складає тіло кредиту, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в розмірі суми кредитного ліміту в розмірі 11037 гривень 59 копійок. Крім цього, у відзиві на позов представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з виписки з розрахунку, відповідач неодноразово здійснювала погашення заборгованості по кредитному договору від 29.10.2007 року № б/н, останнє з них було внесено 25.04.2019 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 01.02.2021 року, тобто до спливу строку позовнї давності. Отже строк позовної давності на момент звернення позивача до суду, не сплив. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача частину витрат позивача на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 992 гривні 40 копійок. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 207, 256, 257, 259, 264, 257, 526, 651, 1058, 1054 ЦК України та ст. ст. 12, 81, 89, 141 ЦПК України.

Outcome: partial