Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 13704 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 березня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням відповідача, під час якої пошкоджено напівпричіп марки «KLEASER TSA», д.н.з. [NUMBER] . На момент спричинення матеріальної шкоди діяв договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту №06-04.27.19.00033 від 11.04.2019 року, укладеного позивачем щодо напівпричепу - цистерни «KLEASER TSA», д.н.з. [NUMBER] , згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику вищевказаного транспортного засобу. Як вказано у позовній заяві, постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 липня 2020 року у справі №944/1705/20, яка набрала законної, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В подальшому, до позивача звернувся власник пошкодженого напівпричепу з заявами про настання страхового випадку, якому позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений напівпричіп в розмірі 13704 грн. На момент ДТП відповідач не застрахував цивільну-правову відповідальність у відповідності до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На переконання позивача, останній, на підставі ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», набув права вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без його участі. [PERSON] , якому у встановленому порядку надсилався виклик до суду, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подавав. Зважаючи на те, що до суду повернулось повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою, суд на підставі п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, визнає відповідача [PERSON] таким, що повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Також, враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про наявність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України для заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази, наявні в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд встановив наступні обставини. 11 квітня 2019 року між позивачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» та [PERSON] укладений договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності експлуатанту наземного транспорту, водія та від нещасного випадку строком дії до 11.04.2020. Предметом вказаного договору добровільного страхування, зокрема визначено напівпричіп марки «KLEASER TSA», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією договору. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 березня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAN TGX 18/440/SCHMITZ CARGOBULL AG», номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача, під час якої пошкоджено напівпричіп марки «KLEASER TSA», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 липня 2020 року у справі №944/1705/20 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 17.07.2020 року. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про встановлення вини відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20.03.2020, а, відтак, шкоду, завдану внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, завдано саме з вини відповідача. У відповідності до матеріалів справи, 23.03.2020 [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку та заявою виплату страхового відшкодування. 24 березня 2020 року представниками позивача складено Протокол огляду транспортного засобу - напівпричепу марки «марки «KLEASER TSA», д.н.з. [NUMBER] , який пошкоджено в результаті ДТП 20.03.2020 року. 28 квітня 2020 року позивачем складено страховий Акт №ТР-27-6910, у якому визначено розмір страхового відшкодування у сумі 13704 грн. Відповідно до платіжного доручення №57 від 06.05.2020 року, позивач виплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 13704 грн. Судом також встановлено, що станом на 20.03.2020 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MAN TGX 18/440/SCHMITZ CARGOBULL AG», номерний знак [NUMBER] , застрахована не була. Згідно з ч.2 ст.8 ЗУ «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За приписами ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з статтями 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Саме такі висновки щодо застосування зазначених норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. За таких підстав, суд доходить висновку, що до позивача, який виплатив на підставі договору добровільного страхування страхове відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача. Суд також звертає увагу, що у даній справі відсутні докази на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність відповідача (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, як і того, що відповідач належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. При вирішенні даної справи суд також враховує постанову Верховного Суду від 6 червня 2019 року у справі № 554/5837/15-ц, в якій зазначено, що «…при відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди, страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам…». При цьому, суд враховує, що розрахунок виплаченого потерпілому страхового відшкодування, учасниками справи не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved