Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області, просив скасувати арешт квартири [ADDRESS] , накладений постановою слідчого Бердичівського МВ УМВС Сторожука С.П. по кримінальній справі №030026/12 від 26.01.2012, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.02.2012 року №12127302. В обґрунтування позову зазначив, що являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2020 року. Постановою слідчого Бердичівського МВ УМВС Сторожука С.П. по кримінальній справі №030026/12 від 26.01.2012, з метою забезпечення цивільного позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , належну [PERSON] , який був зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.02.2012 року №12127302. Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.06.2012 року по справі №0603/1237/2012 [PERSON] був засуджений за скоєння злочинів, передбачених ст.ст.309 ч.1, 263 ч.1, 185 ч.3, 164 ч.1 КК України. Арешт, накладений на майно [PERSON] слідчим Бердичівського МВ УМВС Сторожуком С.П. не скасований. Вирок набув чинності 07.07.2012 року. [INFO] [PERSON] помер, позивач набув права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом. Згідно листа Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №44002 від 02.06.2020 року, виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області на виконанні у відділі не перебувало та не перебуває. Позивач не є стороною кримінального провадження, виконавчі провадження щодо нього, як спадоємця відсутні. Оскільки арешт квартири накладено органом досудового слідства під час досудового слідства у кримінальній справі, розгляд зазначеної справи має відбуватися в порядку цивільного судочинства. Дійсний арешт майна, яке належить позивачу, безпідставно обмежує його право власності, тому він звернувся за поновленням своїх прав до суду. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження ( а.с. 19-20). Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі ( а.с.41). Відповідач - Головне управління Національної поліції в Житомирській області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, надіслав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, з тих підстав, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області не може бути стороною у справі, оскільки не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, його територіальних чи підпорядкованих органів. Крім того зазначають, що скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку , визначеному кримінальним процесуальним законом. ( а.с. 32-36). Треті особи - Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області та Бердичівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи. 17.12.2021 року завідуючою Бердичівської державної нотаріальної контори на адресу суду подано лист, відповідно до якого просять розгляд справи проводити без участі представника Бердичівської нотаріальної контори ( а.с. 45). Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири за адресою : [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2020 року, виданого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області ( а.с.12). 03.02.2012 року реєстратором Бердичівською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови слідчого Бердичівського МВ УМВС Сторожука С.П. зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна [PERSON] - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що сформований станом на 31.03.2020 року, номер інформаційної довідки 205731107 ( а.с.14). Арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено постановою від 26.01.2012 року, ст.слідчого СВ Бердичівського МВ УМВС Сторожуком, під час досудового розслідування кримінальної справи №030026/12 відносно [PERSON] ( а.с.15). Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.06.2012 року [PERSON] засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 309 ч.1, 263 ч.1, 185 ч.3, 164 ч.1 КК України. Арешт, накладений на майно [PERSON] органом досудового слідства не скасовано. Вирок набрав законної сили 07.07.2012 року ( а.с.8-10). [INFO] [PERSON] помер ( а.с.11). ні щодо кримінальних проваджень, в рамках яких могло бути накладено арешт на її майно. Згідно листа Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №44002 від 02.06.2020 року, виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області на виконанні у відділі не перебувало та не перебуває ( а.с. 13). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. По даній справі, суд враховує правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі №727/2878/19, згідно якої спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Матеріалами справи, зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підтверджується що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено постановою від 26.01.2012 року, ст.слідчого СВ Бердичівського МВ УМВС Сторожуком, під час досудового розслідування кримінальної справи №030026/12 відносно [PERSON] , тому суд дійшов висновків про можливість розгляду питання звільнення майна [PERSON] з-під арешту в порядку цивільного судочинства. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача». Судом встановлено, що сторона позивача виконала усі можливі процесуальні дії досудового з`ясування обставин накладення арешту, як наслідок не встановлено наявності кримінальних проваджень стосовно позивача [PERSON] . Із системного аналізу наведених письмових доказів, суд вважає за необхідне зазначити, що суду не надано доказів порушення відносно [PERSON] кримінального провадження, наявності у нього статусу обвинуваченого, підозрюваного або особи, яка несе за законом матеріальну відповідальність. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Враховуючи накладення арешту на квартиру, яка на даний час належить [PERSON] , тобто обмеження його права власності, не доведення відповідачем наявності підстав для продовження обтяження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, відсутність доказів порушення відносно позивача кримінального провадження, наявності у нього статусу обвинуваченого, підозрюваного або особи, яка несе за законом матеріальну відповідальність, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, та необхідність скасування арешту накладеного на нерухоме майно.

Outcome: approved