Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 03 листопада 2018 року в Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №198. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [INFO] син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . Вказує на те, що подружнє життя між ними спочатку складалося нормально, вони кохали один одного. Однак згодом стосунки між ними погіршали, почали виникати різного роду конфлікти та непорозуміння. Відповідач неодноразово здійснював насильство в сім`ї та його було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України. Крім того, 26.10.2021 року відповідач знову наніс їй тілесні ушкодження, намагався її задушити, постійно тримає її в страху, діти його бояться. На даний час шлюбні відносини між ними припинені. В зв`язку з цим вона дійшла до висновку, що збереження їхньої сім`ї є безперспективним, так суперечить її інтересам. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала, просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та шляхом оголошення на сайті Судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у її відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З оглянутого свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.11.2018 року вбачається, що між сторонами 03.11.2018 року був зареєстрований шлюб у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №198. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [INFO] син [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) та 10.10.2020 року син [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання позивача будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого припинилось між сторонами почуття взаємної любові, поваги та дружби, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин протягом тривалого часу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сім`я « [PERSON] » остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зважає на те, що згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Наявна квитанція в матеріалах справи підтверджує сплату позивачем судового збору на суму 992,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Матеріали справи містять Договір про надання правових послух, додаток до Договору про надання правових послуг та товарний чек на суму 2500,00 грн, які містять детальний опис робіт адвоката. Зокрема, в додатку до Договору від 12.01.2022 року опис містить послуги адвоката на опрацювання відповіді на відзив (2000,00 грн) та участі адвоката у судовому засіданні (1000 грн). Оскільки, судове засідання не проводилося, так як матеріали справи містять заяву позивача щодо проведення судового засідання без її участі, то сума витрат на правничу допомогу підлягає до стягнення у розмірі 2500,00 грн. (за мінусом 1000 грн та 2000,00 грн). Відтак, судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн належним чином підтверджено документально та вони підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Подібна правова позиція щодо витрат на правову допомогу викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. Враховуючи наведене та

Outcome: approved