Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача вказував, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Відповідач [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22 січня 2018 року. На підставі укладеного договору відповідачу [PERSON] були надані кредитні кошти на умовах, передбачених договором, а відповідач в свою чергу зобов`язання за договором своєчасно не виконував. Внаслідок прострочення відповідачем зобов`язання перед банком виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі 16392,31 грн., а також заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1269,51 грн. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку погашати заборгованість, то позивач вимушений був звернутися з даними позовом до суду. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Представник позивача Мєшнік К.І. в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві вказував, що не заперечує проти розгляду справи без участі представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. В судове засідання відповідач [PERSON] викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Так, в жовтні 2017 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22 січня 2018 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає Договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав у мобільному додатку примірники вказаних документів, що складають Договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати його умови. За умовами укладеного Договору про надання банківських послуг (п.п. 5.4., 5.9., 5.10, 5.21. Умов і правил надання банківських послуг) відповідачу [PERSON] був наданих споживчий кредит у виді поновлюваного кредитного ліміту на платіжну картку, на суму якого Банком нараховуються відсотки, а [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість по договору шляхом внесення щомісячного платежу, розмір якого не може бути меншим 100,00 грн. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в тарифах. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору [PERSON] належним чином не виконував, про що свідчать відомості, викладені у розрахунку заборгованості станом на 20 серпня 2021 року. В результаті цього з боку відповідача виникла заборгованість перед Банком по тілу кредиту в розмірі 16392,31 грн. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (пені), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пунктом 5.19. розділу ІІ Умов і правил обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг, які є складовою Договору про надання банківських послуг, передбачено, що у разі не усунення Клієнтом істотного порушення зобов`язань протягом строку, попередньо визначеного Банком, кредит стає у формі «на вимогу», а Банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою Мобільного додатку направляє Клієнту вимогу про повне погашення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується пеня у розмірі 6,4% на місяць за кожен день прострочення виконання. Отже, право позивача на нарахування та стягнення пені з відповідача за прострочення виконання зобов`язань передбачено договором та виникнення такого права обумовлено настанням певної події. Як зазначив представник позивача в тексті позовної заяви, станом на 31 березня 2020 року у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договору про надання банківських послуг сягнуло понад 90 днів, що трактується як істотне порушення та є підставою для визначення усією заборгованості за кредитом як простроченої. На повідомлення Банку про виникнення істотного порушення умов Договору відповідач [PERSON] не відреагував та не вчинив жодних дій на погашення заборгованості. В зв`язку з цим кредит став у форму «на вимогу» саме 27 червня 2020 року. Таким чином, виходячи з наведених вище умов Договору, право на нарахування пені у позивача виникло лише з 28 червня 2020 року. Однак з розрахунку заборгованості, поданого представником позивача разом з позовною заявою, вбачається, що нарахування пені позивачем було здійснено 01 березня 2020 року. Але на вказану дату позивач, виходячи з умов укладеного Договору про надання банківських послуг, ще не мав права на нарахування пені. Тому такі дії позивачем були вчинені безпідставно. Разом з цим, з огляду на ті обставини, що позивач набув право на нарахування пені лише з 28 червня 2020 року, слід взяти до уваги наступне. Відповідно до п. 6 розділу ІV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів), споживач звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Подібне за змістом положення міститься й в п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 року встановлений карантин. З огляду на викладене, та враховуючи, що прострочення відповідачем [PERSON] виконання зобов`язань за договором про надання банківських послуг, який за своєю суттю є споживчим кредитом, настало, як про це стверджує представник позивача, саме з 27 червня 2020 року, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати пені. Тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє в задоволенні. Крім цього суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості як за пенею, так і комісією. Але в позовній заяві не наведені обставини, якими позивач обґрунтовує виникнення у нього права на нарахування комісії, не зазначає з чого складається така комісія та за які послуги Банку її повинен сплачувати відповідач. На підставі викладеного, суд задовольняє позов частково. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача частково понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду в сумі 2106,56 грн.

Outcome: partial