Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони одружилися 17 квітня 2018 року, шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано - Франківської області, актовий запис № 1. В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім, проживає з позивачем та перебуває на її вихованні і утриманні. Сімейне життя у сторін не склалося через різні погляди на принципи побудови сімейних відносин та ведення спільного господарства. З листопада 2021 року вони фактично проживають окремо. Ухвалою Городенківського районного суду від 13.01.2022 відкрито провадження за позовною заявою відповідача до позивача про розірвання шлюбу. Відповідач фізично здоровий, працездатний, постійно їздить на заробітки за кордон, про що сам ствердив у позовній заяві про розлучення. Розмір його заробітку позивачу невідомий. Згідно приписів ст.141 СК України відповідач повинен приймати участь у матеріальному утриманні дитини нарівні з позивачем. Проте, за час роздільного проживання кошти на утримання сина відповідач не надає та не приймає участі у вихованні та забезпеченні сина систематично, як це передбачено приписами ст.ст.180, 181 Сімейного кодексу України, що змушує позивача звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Син [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад «Веселка», за який позивач щомісяця оплачую 850 грн. Дитина потребує збалансованого харчування та вітамінів, розвиваючих ігор та книжок, предметів гігієни. Хлопчик швидко росте, а тому позивач змушена постійно купляти новий одяг та взуття для нього. Після стрімкого росту цін все перелічене вимагає значних матеріальних витрат, і участь відповідача у їх забезпеченні є його обов`язком. Ці витрати носять систематичний характер і повинні покриватися відповідачем щомісяця. Відповідач працевлаштований, фізично здоровий, матеріально забезпечений, отримує дохід, точний розмір якого позивачу невідомий. Інших утриманців у відповідача немає. За таких обставин позивач має всі підстави просити призначити їй аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частки видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менши ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Заходи досудового врегулювання спору неможливі, так як відповідач добровільно не бажає надавати кошти на утримання дитини. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2022 року по справі № 342/13/22 (Провадження № 2/342/221/2022), яке набрало законної сили 14.03.2022, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 17.04.2018 року виконкомом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, відповідний актовий запис № 1 від 17 квітня 2018 року. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 6 від 27 листопада 2018 року, що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 27.11.2018. Копіями: довідки № 950 від 04.12.2018 про реєстрацію місця проживання особи, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2616-1714841-2018 від 14.06.2018 стверджується, що місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти для утримання сина [PERSON] в достатньому розмірі. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.ст. 181-183 СК України, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 08.02.2022 тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути до державного бюджету судовий збір в розмірі, передбаченому пп.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 992,40 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved