Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

У грудні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 539, відповідно до якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 31104,76 дол. США. Свої зобов`язання кредитор виконав, надав грошові кошти позичальнику. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 24 листопада 2017 року має заборгованість в розмірі 50531,27 грн, в тому числі: за кредитом - 28038,76 дол. США та за відсотками - 22492,51 дол. США. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та судові витрати. 5 січня 2018 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 28). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову. 13 листопада 2018 року представник відповідача - [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що довідкою АТ «Укрсоцбанк» № 8257176 від 18 вересня 2018 року [PERSON] повідомлено, що АТ «Укрсоцбанк» 1 серпня 2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка знаходилася в іпотеці банку відповідно до умов іпотечного договору № 04/1-167 від 27 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрованого в реєстрі № 1410д та договору кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року. Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки станом на 1 серпня 2018 року визначена на рівні 1341093 гривні. Таким чином, після здобуття банком права власності на предмет іпотеки , залишок заборгованості по договору кредиту № т539 від 27 квітня 2006 року (за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями) за офіційним курсом НБУ станом на 1 серпня 2018 року склав 2019455 гривень. У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість [PERSON] прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року (а.с. 38). Ухвалою від 14 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до розгляду по суті на 22 липня 2019 року (а.с 47-48). 26 листопада 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» подав до суду заяву про залучення до участі у справі замість позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а.с. 55-57). Розпорядженням керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року за № 415 здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням із посади судді [PERSON] , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (а.с. 77-78). Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 19 червня 2020 року, вказана цивільна справа розподілена судді Плахотнюк К.Г. 7 вересня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 81). 18 травня 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» подав до суду заяву про залучення до участі у справі замість позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а.с. 83-85). Ухвалою суду від 18 травня 2021 року заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну позивача задоволено; замінено у вказаній справі позивача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а.с. 119-120). В судове засідання представник позивача не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 133), подав до суду клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі (а.с. 126). В судове засідання відповідач не прибув, про час і місце розгляду справи відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с. 134). Судова повістка, яка була направлена на адресу місця проживання відповідача, повернута до суду з відміткою відділу зв`язку, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 134). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27 квітня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», та відповідачем був укладений договір кредиту № 539. З копії Договору про внесення змін № 1 від 10 червня 2009 року (а.с. 4) судом встановлено, що до договору кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року внесено зміни, відповідно до яких сторони дійшли згоди щодо надання відстрочки по погашенню тіла кредиту. Основний борг станом на 10 червня 2009 року становить 31104 доларів США 76 центів. Відповідно до п. 1.1 Договору про внесення змін № 1 від 10 червня 2009 року починаючи з 10 червня 2009 року графік погашення заборгованості по кредиту буде здійснюватися відповідно до 10 числа (включно) кожного місяця з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 26 квітня 2016 року. З копії Договору про внесення змін № 1 від 3 серпня 2012 року (а.с. 8, 9) судом встановлено, що до договору кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року внесено зміни, за умовами яких сторони дійшли згоди, що погашення залишку заборгованості за кредитом та процентами, які нараховані станом на 3 серпня 2012 року здійснюватиметься після спливу шестимісячного строку з дати підписання цього договору про внесення змін, а також погоджено графік погашення залишкової частини процентів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, в зв`язку з чим станом на 24 листопада 2017 року виникла заборгованість в розмірі 63590,42 доларів США, що еквівалентно 1708130,25 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 28038,76 доларів США; заборгованість за відсотками - 22106,88 доларів США (а.с. 16-18). 23 листопада 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило [PERSON] рекомендованим листом вимогу про погашення вказаної заборгованості (а.с. 21, 22). 14 червня 2010 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінив своє найменування на ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 10-15). З 15 жовтня 2019 року правонаступником всіх прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 58-64, 65-66). Відповідно до статей 526, 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як зазначив у заяві від 13 листопада 2018 року представник відповідача [PERSON] (а.с. 38) та відповідно до копії довідки АТ «Укрсоцбанк» від 18 вересня 2018 року за № 8257176 (а.с. 39) АТ «Укрсоцбанк» повідомило [PERSON] про те, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» банк 1 серпня 2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка знаходилася в іпотеці банку відповідно до умов іпотечного договору № 04/І-167 від 27 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрованого в реєстрі № 1410д та договору кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року. Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки станом на 1 серпня 2018 року визначена на рівні 1341093 гривні. Таким чином, після здобуття банком права власності на предмет іпотеки, залишок заборгованості по договору кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року (за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями) за офіційним курсом НБУ станом на 1 серпня 2018 року склав 2019455 гривень. У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість [PERSON] прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року. За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно з частиною четвертою статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 37 Закону «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотеко держателя, а також те, що після здобуття банком права власності на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , залишок заборгованості по договору кредиту № 539 від 27 квітня 2006 року відповідачу прощено (анульовано), тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed