Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Якушинецької територіальної\~громади в\~особі Якушинецької\~сільської ради\~про визнання за ним: права власності на житловий будинок, загальною площею 73,7кв.м., житловою площею 39,8кв.м. літ. „А", веранда літ. «а.», ганок, ганок з козирком, сарай літ. «Б», погріб з шиєю літ. «П/Б, ш/п», гараж-сарай-літня кухня літ. «Ж», ганок з козирком, вбиральня літ. «Е», ворота № 2, хвіртка № 3, криниця № 5, огорожа № 6, огорожа № 7, які розташовані за адресою по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; права на земельну частку (пай) на підставі рішення Літинської РДА від 30 липня 1997 року №189, яка перебуває у колективній власності СВАТ «Дашківці», розміром 1.50 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] померла його мати, [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були одружені та були рідними батьками для [PERSON] . Спадщину після смерті матері, [PERSON] , та [PERSON] , прийняв позивач, [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку із господарськими спорудами, які розташовані по [ADDRESS] . При житті, [PERSON] , також належало право на земельну частку (пай) на підставі рішення Літинської РДА від 30 липня 1997 року №189, яка перебуває у колективній власності СВАТ «Дашківці», розміром 1.50 в умовних кадастрових гектарах. [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті, [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] , чоловік доньки - [PERSON] , онук, тобто позивач, [PERSON] . Коли позивач звернувся в нотаріальну контору для оформлення спадщини на вище вказане будинковолодіння та земельну ділянку, йому було відмовлено в зв`язку із тим що відсутні правовстановлюючі документи. Позивач зазначив, що змушений звернутися до суду із даною позовною заявою, так як бажає отримати вище вказаний будинок із господарськими спорудами та земельну ділянку у власність. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 28.12.2021 провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 08.02.2022. Ухвалою від 08.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 02.03.2022. Представник позивача-адвокат Данилюк П.П. подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, оскільки не можуть з`являтись у судові засідання, у вказаній заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Судові витрати просили залишити за позивачем. Від відповідача Якушинецької сільської ради надійшло клопотання, в якому просять справу розглядати без участі представника. З викладеними в заяві обставинами погоджуються та заперечень стосовно задоволення позову не мають. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 листопада 1997 року, яке видане Дашковецькою сільською радою Літинського району Вінницької області (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2013 року, яке видане виконавчим комітетом Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] були батьками для [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 липня 1953 року (а.с.13). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 березня 2012 року, яке видане виконавчим комітетом Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.8). [PERSON] була для [PERSON] мамою, що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 травня 1978 року (а.с.9). Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 березня 1975 року підтверджує зміну прізвища [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.14). Спадщину після смерті матері, [PERSON] , прийняв її син, [PERSON] , який є єдиним спадкоємцем після її смерті, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2016 року та копіями спадкової справи №302/2013р. (а.с.15, 54-60). Спадщину після смерті [PERSON] , прийняв [PERSON] , який є єдиним спадкоємцем після її смерті, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 липня 2016 року, копіями спадкової справи №301/2013р. (а.с.16, 61-73). Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який виготовлений фізичною особою-підприємцем [PERSON] 04 серпня 2021 року, інвентаризаційна справа №53, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1970 року побудови (а.с.17-22). При житті, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) на підставі рішення Літинської РДА від 30 липня 1997 року № 189, яка перебуває - у колективній власності СВАТ «Дашківці», розміром 1.50 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією Сертифіката серія ВН № 0463121 від 21 жовтня 1997 року та витягу Держгеокадастру №172/0/198-20 від 04 березня 2020 року (а.с. 23,24). [PERSON] перебував у списках громадян-членів ПАТ «Дашківці» с. Дашківці Літинського району, згідно витягу №114 від 04 березня 2020 року (а.с.25). [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] , чоловік доньки - [PERSON] , онук - [PERSON] , згідно довідки №986 від 14 вересня 2021 року, яка видана Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с.26). Згідно даних книги обліку приватизованих земельних ділянок за 1993-2010 роки та записів погосподарських книг по дашковецькій сільській раді за домоволодінням, яке належить [PERSON] , який помер [INFO] , що знаходиться по [ADDRESS] , рахується земельна ділянка розміром 0.6000га, згідно довідки №1188 від 18.10.2021 (а.с.27). Згідно записів погосподарської книги №8 особового рахунку № [NUMBER] , кадастрового номера № [NUMBER] за 1996-2000роки, [PERSON] дійсно був власником будинковолодіння в [ADDRESS] , до дня смерті [INFO] , що підтверджується довідкою №1189 від 18.10.2021 (а.с.28). Згідно даних алфавітних книг обліку спадкових справ та даних Державного нотаріального архіву Вінницької області, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась, згідно відповіді №134/01-16 від 10.02.2022 (а.с.53). Листом Літинської ДНК №113/02-14 від 07.02.2022 [PERSON] роз`яснено щодо порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . У листі зазначено, що у зв`язку з неможливістю підтвердження факту шлюбних відносин, відсутністю документів, які б підтверджували право власності на житловий будинок, у нотаріуса відсутні законні підстави видати свідоцтво про право на спадщину (а.с.42). За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК\~України 2004 року\~відносини спадкування регулюються нормами\~ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня\~2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми\~ЦК Української РСР 1963 року. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.\~\~ Як частина друга\~статті 1220 ЦК України, так і\~стаття 525 ЦК Української РСР\~визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами\~ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми\~ЦК Української РСР 1963 року. У справі, встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення\~ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до\~статті 524 ЦК Української РСР\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі\~статтею 525 ЦК Української РСР\~часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею\~\~527 ЦК Української РСР\~визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. За змістом статей\~548,\~549 ЦК Української РСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;\~\~\~5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абзацу третього частини другої\~статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною третьою\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої\~статті 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах\~і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України\~від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України та\~Законом України\~від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та\~у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі\~№ 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах\~і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня\~1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відтак, згідно записів\~у погосподарській книзі,\~ [PERSON] був власником спірного будинковолодінняв с. Дашківці. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель\~і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину, тому позов в частині визнання права власності на житловий будинок необхідно задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування. Крім того, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити і в цій частині та визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Одночасно, у своїй заяві представник позивача просив судові витрати по сплаті судового збору не стягувати з відповідача, тому суд вважає, що судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за останнім.

Outcome: approved