Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сімї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, вказуючи, що 11 листопада 2011 року між гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] . [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 171, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2011 року. У період шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , що видане виконкомом Бучанської міської ради Київської області 25 травня 2010 року; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області 27 квітня 2016 року. Позивач зазначила, що 12.08.2021р. [PERSON] подано до Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу (справа № 367/6027/21), на даний час рішення не ухвалене. З січня 2021 року ведення подружжям спільного господарства припинено. Після припинення сімейних стосунків, тобто фактично з січня 2021 року, позивачка та відповідач проживають окремо. Доньки, [PERSON] та [PERSON] , залишилися проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , виданою відділом реєстрації місця проживання управління центр надання адміністративних послуг Бучанської міської ради №23-01/996 від 25.11.2021р., а також Актом депутата про встановлення факту проживання виданого 26.11.2021р. Бучанської міської ради [PERSON] , відповідно до якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також проживає, але не зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Також зазначила, що позивачка з січня 2021 року по теперішній час фактично самостійно піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечує необхідним харчуванням, здійснює медичний догляд лікування дітей, надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей створює дітям умови для отримання освіти. \~ \~ \~ \~Зазначила, що вона належним чином виховує дітей, сприяє - їх розвитку (фізичному, духовному, культурному та моральному) та створює належні умови проживання для дітей, піклується про їх навчання, забезпечує дитину усім необхідним (одягом, речами, харчуванням), здійснює належний медичний догляд постійно створює умови для необхідного відпочинку дітей та їх оздоровлення, адже для позивачки інтереси її дітей мають першочергове та пріоритетне значення. Зазначила, що виходячи з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому їх сталі соціальні зв`язки, місце навчання, їх психологічний стан, зокрема прихильність до матері, проживання з нею в атмосфері любові, турботи, захисту та встановлення низького рівня емоційного зв`язку з батьком, вважаємо, що доцільно буде, щоб діти у подальшому проживали разом з матір`ю. При цьому жодних перешкод позивачка у спілкуванні дітей з відповідачем не здійснює. Вказала, що позивачка зверталася до відповідача із пропозицією добровільно урегулювати питання проживання дітей, шляхом укладення нотаріального договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, однак відповідач, без пояснення причини не погоджувався із вказаною пропозицією. З огляду на вищевикладене, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, а також з метою захисту прав та законних інтересів дітей, позивачка вважає, що необхідно визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю. Позивачка вважає, що врегулювати даний спір можливо лише у судовому порядку, у зв`язку із чим звертається до суду з цією позовною заявою. В зв`язку з вищевикладеним просила суд, визначити місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. В судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача [PERSON] адвокат Редіч Н.Ю. до суду надала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити без його участі. Позовні вимоги визнає в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] .. Позовну вимогу щодо стягнення з нього на користь позивачки судових витрат не визнає. Представник третьої особи: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради в судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомили. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Так, судом встановлено, що 11 листопада 2011 року між гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] . [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 171, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2011 року. Встановлено, що від шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Бучанської міської ради Київської області 25 травня 2010 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області 27 квітня 2016 року. Також встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] після припинення сімейних стосунків, проживають окремо. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , виданою відділом реєстрації місця проживання управління центр надання адміністративних послуг Бучанської міської ради №23-01/996 від 25.11.2021 р., та Акта депутата про встановлення факту проживання виданого 26.11.2021р. Бучанської міської ради [PERSON] , доньки, [PERSON] та [PERSON] , проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. На підставі вищевикладеного, суд, виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, психологічний стан, визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а отже позовна заява підлягає задоволенню. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved