Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

12.11.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 578636 від 21.06.2006. В обґрунтування вимог вказував, що його баба [PERSON] померла [INFO] та оскільки на час смерті з нею разом проживала та була зареєстрована її дочка [PERSON] , котра є його (позивача) матір`ю, тому остання вважається такою, що прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, зокрема і на зазначену вище земельну ділянку. Він після смерті матері, як єдиний спадкоємець за законом, прийняв спадщину, однак нотаріус не може видати для нього відповідне свідоцтво про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку для [PERSON] виданий після її смерті, а тому є недійсним. Відтак, він змушений звернутися з даного приводу до суду. В судове засідання сторони не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд справи у їхній відсутності. [PERSON] також вказав про підтримання ним позову, представник Полонської міської ради про визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета\~спору,на стороні відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у поданому письмовому поясненні зазначив, що Головне управління та його структурні підрозділи відповідно до положень ЗК України не розпоряджається спірною земельною ділянкою, оскільки вона належить до земель колективної власності, а не до земель державної власності. Також землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які станом на 01.01.2019 перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. При цьому представник третьої особи просив врахувати, що основним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. А право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що згідно додатку до розпорядження № 128 голови Полонської райдержадміністрації від 27.03.2006 [PERSON] (баба позивача) внесена до списку громадян-власників земельних часток (паїв), які знаходяться в користуванні ВСАТ «Новоселицьке» (відділення «Титьків») для відчаї державних актів на право власності на земельні ділянки. Номер земельної ділянки згідно даного списку № 130 площею 3,7377. На ім`я [PERSON] зареєстрований державний акт серії ЯБ № 578636 від 21.06.2006 на право власності на земельну ділянку по бувшому ВСАТ «Новоселицьке», яка розташована на території Новолабунської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 6823685000:08:002:0049, площею 3,72378 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується даними повідомлень відділу Полонському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницької області № 29-28-99.4-2324/15-16 від 03.11.2016, № 97-22-0.29-113/172-21 від 17.02.2021. [PERSON] померла [INFO] , тобто до видачі зазначеного вище державного акту. Після смерті останньої шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном спадщину прийняла її дочка [PERSON] (мати позивача), котра на день смерті [PERSON] проживала разом з нею та була зареєстрована за однією адресою, про що свідчать дані довідки КП Полонської міської ради «Благоустрій» № 5528 від 11.12.2020 та рішення Полонського районного суду від 08.07.2021 по справі № 681/651/21. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняв її син [PERSON] . Дані обставини стверджуються копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (актовий запис про смерть № 376 від 19.12.2014), довідки КП Полонської міської ради «Благоустрій» № 5439 від 03.12.2020, витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкової справи № 23/2021, повідомлення приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Бондар С.М. № 824/02-14/23-2021 від 26.11.2021. В той же час позивачу приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Бондар С.М. 01.03.2021 за № 114/02-14/23/2021 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,72378 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новолабунської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 6823685000:08:002:0049, та яка належала [PERSON] , спадкоємицею якої за законом була її дочка [PERSON] , котра прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Відмову мотивовано відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Вирішуючи правомірність заявлених позовних вимог, суд зазначає про таке. Згідно зі\~статтею 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У Преамбулі\~Закону України від 05.06.2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~сказано, що цей\~Закон\~визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). За абзацами другим, третім частини першої статті\~1, частиною першою, абзацом першим частини другої статті\~2\~цього\~Закону\~право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі\~статтею 3 Закону № 899-IV\~підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). У частині першій\~статті 9 цього Закону\~передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до абзацу третього пункту 1, абзацу першого пункту 2, пунктів 5, 6\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.\~Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в\~\~установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. За частиною першою, абзацом другим частини другої, частинами третьою, четвертою, сьомою статті\~79-1\~Земельного кодексу України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.\~Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. За пунктами г) і ґ) частини першої\~статті 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини або виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , котра у відповідності до положень ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , так як постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини. В той же час позивач зазначає, що його мати успадкувала, але не оформила спадкових прав на вказану вище земельну з кадастровим номером\~6823685000:08:002:0049 належну [PERSON] , що унеможливлює для нього отримати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З доводів [PERSON] слідує, що він фактично заявляє про своє право власності на земельну ділянку площею 3,73378 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6823685000:08:002:0049 в порядку спадкування після смерті матері, яка в свою чергу, на його думку, успадкувала цю землю після смерті своєї матері (баби позивача) [PERSON] . Однак з письмових матеріалів справи слідує, що розпорядження голови райдержадміністрації № 128 від 27.03.2006 з додатком до нього, згідно якого [PERSON] внесено до списку громадян-співвласників земельних часток (паїв) по ВСАТ «Новоселицьке», а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 578636 від 21.06.2006 видано вже після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, державний акт на право власності на землю виданий на ім`я [PERSON] після її смерті не може бути розцінений судом як підстава набуття права власності покійною на зазначену вище земельну ділянку, котра в розумінні ст.1218 ЦК України, не входить до складу спадщини після смерті останньої та після смерті її спадкоємиці [PERSON] . В разі, якщо покійна [PERSON] була колишнім членом ВСАТ «Новоселицьке», в тому числі пенсіонеркою, яка раніше працювали в цьому товаристві і залишалася членом зазначеного товариства, вона могла мати право на земельну частку (пай), однак позивачем не з цього приводу вимоги не заявлено та відповідних доказів суду не надано. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту\~цивільного права\~шляхом\~визнання за\~ним права власності на земельну ділянку, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed