Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

25.10.2021 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами, які згодом уточнила заявою від 15.02.2022 року та якими просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: земельну ділянку площею 3,91 га, яка розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 458929, виданий 19.09.2002 року Новопокровською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 10-14-218). Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який залишив заповіт, посвідчений секретарем Новопокровської сільської Ради 17.11.2000 року на сертифікат на право на земельну частку (пай), на користь їхнього сина [PERSON] . На момент смерті спадкодавцю належало нерухоме майно: земельна ділянка, загальною площею 3,91 га, розташована на території Новопокровської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1№ 458929 від 19.09.2002р. № 10-14-218. Спадкоємцю, [PERSON] у видачі свідоцтва про право спадщину було відмовлено державним нотаріусом у зв`язку з тим, що протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця він не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також у зв`язку з тим, спадкодавець заповідав право на земельну частку (пай), а згідно з частиною 4 ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, отже якщо майно, охоплене заповітом, на час відкриття спадщини вже не перебуває у власності спадкодавця, воно не може бути об`єктом спадкування за вищевказаним заповітом. Тобто спадок після смерті [PERSON] син не прийняв та [INFO] помер у РФ. Позивачка, спадок прийняла відповідно до ст. 549 України, у неї знаходився Державний акт на право приватної власної землю серія Р1№ 458929 від 19.09.2002 року. № 10-14-218, який належав спадкодавцю. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, якими просять справу розглянути за їх відсутністю, уточнені позовні вимоги визнають у повному обсязі, не заперечують проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка площею 3,91 га, яка розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 458929, виданого 19.09.2002 року Новопокровською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 10-14-218. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 17.11.2000 року, [PERSON] заповів сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0070415, виданий на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 16.02.1996 року за № 54/96, розташований у колективній власності СК «Покровський» своєму синові [PERSON] . Згідно витягу з реєстру (заповіти/спадкові договори) № 29423645, наданого 24.01.2012 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 17.11.2000 року, зареєстрований за № 201 не змінювався та не скасовувався. Згідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Листом державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. № 171/01-16 від 24.01.2012 року, було роз`яснено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємець протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, відсутня будинкова книга, без якої неможливо встановити факт прийняття спадщини. Крім цього, спадкодавець заповідав право на земельну частку (пай), а згідно з ч. 4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Отже, якщо майно, охоплене заповітом, на час відкриття спадщини вже не перебуває у власності спадкодавця, воно не може бути об`єктом спадкування за вищевказаним заповітом. Оскільки спадкоємець за заповітом не прийняв спадщину та спадкове майно неохоплене заповітом, спадкоємство повинно здійснюватися за законом. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -дружина - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23.07.1985 року Новопокровською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області; -[PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.11.1983 року Зарянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області; -[PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 22.07.2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] вступила у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини нею був отриманий Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 458929, виданого 19.09.2002 року Новопокровською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 10-14-218, тобто вважається такою, що фактично прийняла спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] . Інші спадкоємці за законом першої черги спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, ЗУ «Про власність», ЗУ від 07.12.1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25.12.1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved