Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] 03 вересня 2021 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та просить встановити факт проживання його та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23.07.2012 року по 04.07.2021 року; визнати 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності його та відповідача; в порядку поділу визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що сторони з 2012 року почали спільно мешкати та вести спільне господарство. У 2018 році сторони прийняли рішення придбати квартиру. Частину грошових коштів він позичив у свого роботодавця, інша половина коштів була запропонована його батьками за умови їх включення до складу співвласників. 23.05.2018, коли він перебував у відрядженні, відповідач уклала договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідач ввела в оману нотаріуса зазначивши, що вона ні з ким однією сім`єю не проживає і частка квартири набувається нею за власні кошти. Відповідачка не мала постійного доходу,ніде не працювала, оскільки здійснювала догляд за родиною, не мала жодного нерухомого або рухомого майна, за рахунок реалізації якого могла бути придбана частка у спірній квартирі. Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Бикова О. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Надала відзив на позов, згідно якого позов визнавала частково, просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23.07.2012 року по 04.07.2021 року; визнати 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності її та позивача; в порядку поділу визнати за позивачем право власності на 2/10 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а за нею на 3/10 частки. Вказувала, що дійсно в період з 23.07.2012 року по 04.07.2021 року вони з позивачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На даний час з нею проживає їх спільна дитина, на яку за рішенням суду з позивача стягнуті аліменти. Дитина хворіє та є дитиною з інвалідністю до 18 років. Оскільки позивач офіційно не працює, вона отримує мінімальну суму аліментів, чого, враховуючи інвалідність дитини, недостатньо для забезпечення її фізичного розвитку та лікування. У зв`язку з цим, просить визнати за нею більшу частку у квартирі. Справу просила розглянути у її відсутність. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились. Надали заяви, згідно яких судове засідання просили провести у їх відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька: [PERSON] . Згідно довідки Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за вих. №596 від 16.08.2021, [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина з 08.11.2013 по 01.09.2020, зареєстровані з 15.01.2014 за адресою: [ADDRESS] , та вели спільне господарство. Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що в період з 23.07.2012 по 04.07.2021 сторони проживали спільно та вели спільне господарство без укладення шлюбу. Вказане визнається відповідачем. 23 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] і [PERSON] , як покупцями, було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №795. Згідно п.5 Договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 261000,00 грн. Згідно п.8 Договору, [PERSON] стверджує, що нерухоме майно, яке купується, буде її і її чоловіка [PERSON] спільною сумісною власністю та цей правочин вчиняється за його згодою. Згідно п.9 Договору, [PERSON] стверджує, що на момент укладення правочину у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу і купує квартиру за власні кошти поза шлюбом. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125049143 від 23.05.2018, 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності зареєстрована за [PERSON] , інша 1/2 частина квартири на праві приватної спільної часткової власності зареєстрована за [PERSON] [INFO] у віці 56 років в м. Одеса помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2019. Згідно копії спадкової справи №41/2019, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з заявами про прийняття спадщини звернулись - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спадкове майно у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , легкового автомобіля та причепа. З завою про відмову від прийняття спадщини звернувся [PERSON] 04 грудня 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на вказане спадкове майно. Також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини на спадкове майно [PERSON] , померлого [INFO] , у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області за вих. №148/02-31 від 27.08.2021, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв по право на спадщину за законом у вигляді 1/4 частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з ненаданням документу, що підтверджує право власності спадкодавця на 4 частина квартири. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п. Згідно вимог ч.4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. За змістом ст.60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд вважає позовні вимоги у частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню. Набуваючи у власність майно, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як на підставу збільшення її частки у спірному майні, відповідач посилалась на те, що на її утриманні перебуває дитина-інвалід, та стягнуті з позивача аліменти не забезпечують фізичного розвитку та лікування дитині. Згідно медичного висновку №4 від 27.08.2020, [PERSON] , [INFO] , має діагноз: вроджена аномалія розвитку сечової системи, гідронефроз єдиної лівої нирки. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2021, справа №505/3287/21, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК, стосовно доведення обставин, які вказували б на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Під час судового розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували яку суму аліментів отримує відповідач, який розмір грошових коштів необхідний для лікування дитини, та достатніх і допустимих доказів того, що стягнуті з позивача аліменти не забезпечують фізичного розвитку та лікування дитині. Факт отримання малого розміру аліментів без доведеності недостатності отриманих коштів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування неповнолітньої дитини не є підставою для відступлення від засад рівності спільного майна у розумінні вимог ст. 70 СК, та може бути предметом окремого розгляду у інших справах. Таким чином суд приходить до висновку що спільне майно подружжя - 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягає розподілу виходячи із загальних засад рівності часток, тобто по 1/4 частині за кожним.

Outcome: approved