Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

До суду з позовом звернувся позивач до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування № 2533 від 01.02.2006, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського РНО Павлюк Т.С.; рішення Рівненського раойнного суду у справі № 570/5959/19 від 12.11.2020; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.01.2005 державним нотаріусом Рівненської РНК Кутецькою В.В.; довідки № 24 від 24.03.2021, виданої Рівненським ОБТІ та експертної оцінки ФОП [PERSON] ; виписки з погосподарської книги № 968 від 05.03.2021, виданої Зорянською сільською радою; довідки № 1396 від 12.04.2021, виданої Зорянською сільською радою. У даному будинку зареєстрований племінник позивача - відповідач [PERSON] , місце перебування якого на даний час невідоме, спільне господарство з позивачем не веде, на зв`язок не виходить, близько 15 років у будинку не проживає. Місце фактичного проживання відповідача не відоме. Вказаний факт реєстрації відповідача у домоволодінні, власником якого є позивач, впливає на можливість останнього на отримання субсидії на оплату комунальних послуг тощо. 22.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено судове засідання. 11.01.2022 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задоволити та не заперечив проти ухвалення судом заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач не з`явився повторно, судом було вжито заходів для належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Додатково про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування № 2533 від 01.02.2006, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського РНО Павлюк Т.С.; рішення Рівненського раойнного суду у справі № 570/5959/19 від 12.11.2020; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.01.2005 державним нотаріусом Рівненської РНК Кутецькою В.В.; довідки № 24 від 24.03.2021, виданої Рівненським ОБТІ та експертної оцінки ФОП [PERSON] ; виписки з погосподарської книги № 968 від 05.03.2021, виданої Зорянською сільською радою; довідки № 1396 від 12.04.2021, виданої Зорянською сільською радою. Крім того, на пітвердження права власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 265554961 від 13.07.2021. З дослідженого в судовому засіданні Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням Відділу УДМС України в Рівненській області на запит суду щодо місця реєстрації відповідача. На даний час відповідач [PERSON] у вказаному житлі не проживає, що підтверджується відповідними актом, затвердженим Зорянською сільською радою від 28.01.2019 р. Крім того, позивач долучив до матеріалів справи копії нотаріально посвідчених заяв гр. [PERSON] та [PERSON] від 27.11.2018 та гр. [PERSON] та [PERSON] від 23.03.2019. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Щодо проживання відповідача в житловому будинку, що належить позивачу, судом встановлено, що жодних домовленостей між відповідачем та позивачем, як власником будинку немає. Тобто, відповідач не являється власником житла та не проживає у ньому понад один рік, не має правових підстав для реєстрації у спірному будинку. Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 року у справі № 209/2642/18, провадження № 61-9591св19, зазначив наступне. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не являється власником житла, не проживає у ній понад один рік, тому не має правових підстав для реєстрації його у будинку, коштів на сплату комунальних послуг відповідач позивачу не надає, у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право кристування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними не спростованими відповідачем, а тому підлягають до задоволення. В решті позовних вимог щодо зняття особи з реєстраційного обліку необхідно відмовити, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: approved