Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Іркліївська сільська рада (орган опіки і піклування) (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що малолітня дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному утриманні свої баби [PERSON] . Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] , являється одинокою матір`ю, у 2018 році поїхала на заробітки до Російської Федерації. З того часу вона не бере участі у вихованні та утриманні дитини, без поважних причин протягом двох років не виявляє щодо неї батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Як стало відомо представнику позивача, стосовно [PERSON] у Російській Федерації відкрито кримінальне провадження у Тушинському міжрайонному слідчому відділі м. Москви по факту злочину, передбаченого п.п. «б, з» ч. 2 ст. 127.1 КК РФ, а саме: [PERSON] намагалася продати дитину чоловічої статі, яку народила [INFO] . У зв`язку із вищевикладеним, органом опіки і піклування Іркліївської сільської ради було розглянуто матеріали щодо самоусунення від батьківських обов`язків [PERSON] стосовно [PERSON] та прийнято рішення про доцільність позбавлення матері батьківських прав. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на приписи сімейного законодавства, представник позивача просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її дочки [PERSON] та стягнути з останньої на користь опікуна або установи, де перебуватиме дитина, аліменти в розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У процесі розгляду даної цивільної справи, суду стало відомо про те, що відповідач [PERSON] утримується у ФКУ СІЗО № 6 УФСВП Росії по м. Москва, Російська Федерація, у зв`язку з чим, ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року доручено компетентному суду Російської Федерації допитати відповідача [PERSON] стосовно заявлених вимог позивача, вручити їй копію позовної заяви з доданими документами та з`ясувати чи визнає вона позовні вимоги, повідомити її про дату судового розгляду справи та запропонувати надати суду відзив на позов. Крім цього, вказаною ухвалою зупинено провадження у справі до надходження відповіді на доручення щодо збирання доказів. 15 лютого 2022 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області було повернуто документи, складені на території Російської Федерації без виконання доручення щодо збирання доказів. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2022 року поновлено провадження у даній цивільній справі. У судове засідання представник позивача не з`явилася, направила до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення доручення до компетентного суду Російської Федерації, проте вказані документи повернулися до суду без виконання такого доручення. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, шляхом телефонограми повідомила суд про неможливість прибути у судове засідання, просила розгляд справи проводити за її відстуності. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 серпня 2014 року (а.с. 4), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 5 - 6), батьками [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] та [PERSON] . Підстава запису відомостей про батька: відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Згідно з довідкою-характеристикою № 03 від 22 січня 2021 року, виданою виконкомом Іркліївської сільської ради [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] , не працює; дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає; онука [PERSON] , [INFO] , учениця 1 класу Мельниківського ліцею. [PERSON] характеризується позитивно: трудолюбива, ввічилива, порядна, не працює, веде домашнє господарство (а.с. 9). 12 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Іркліївської сільської ради (органу опіки і піклування) із заявою, відповідно до якої просила допомогти оформити опіку над онукою [PERSON] , оскільки мати останньої [PERSON] з 12 листопада 2020 року не виходить на зв`язок (а.с. 7). Відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 95 від 30 грудня 2020 року [PERSON] тривалий час (з 31 березня 2018 року) проживає з бабою [PERSON] , знаходиться на її утриманні. Мати дитини - [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, не бере участі у вихованні дитини, гроші на утримання дитини не надає (а.с. 8). Згідно з характеристикою КЗ «Мельниківський ліцей з дошкільним підрозділом» № 33 від 02 квітня 2021 року, [PERSON] навчається в першому класі даного закладу. Виховується бабою та дідом. До школи прийшла підготовленою до навчання, на даний час має хороший фізичний та розумовий розвиток, має високий та достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів, програмний матеріал засвоює швидко. Окрім цього, великим помічником у вихованні та навчанні дівчинки є її баба. Вона слідкує за тим, щоб внучка добре навчалася, не відставала від однокласників, мала завжди охайний, привабливий вигляд (а.с. 10). Відповідно до копії листа Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації № 6111/17-540133 від 02 січня 2021 року [PERSON] [INFO] народила дитину чоловічої статі, яку намагалася продати, у зв`язку з чим була затримана і стосовно неї Тушинським міжрайонним слідчим відділом м. Москви Слідчого комітету РФ відкрито кримінальну справу (а.с. 12). Представником позивача у судовому засіданні, яке відбулося 17 листопада 2021 року надано суду копію вироку Тушинського районного суду м. Москва від 17 червня 2021 року та копію апеляційної постанови Судової колегії у кримінальних справах Московського міського суду від 31 серпня 2021 року. Так, відповідно до копії вироку Тушинського районного суду м. Москва від 17 червня 2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого п.п. «б», «з» ч. 2 ст. 127.1 УК РФ та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців (а.с. 75 - 87). Згідно з копією апеляційної постанови Судової колегії у кримінальних справах Московського міського суду від 31 серпня 2021 року вирок Тушинського районного суду м. Москва від 17 червня 2021 року залишено без змін (а.с. 88 - 93). Статті 150, 155 СК України передбачають обов`язок батьків щодо виховання, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечуються необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти (п.16). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей (п.15). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/99995/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] батьківські обов`язки належним чином не виконує, зокрема залишила дитину на тривалий час своїй матері, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не переймається її вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не надає матеріальної допомоги на її утримання з 2018 року, крім цього, в даний час, відбуває покарання у місцях позбавлення волі у Російській Федерації. Зазначені фактори в сукупності суд розцінює як ухилення від виховання дитини, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення, оскільки має місце порушення законних прав та інтересів дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що жодних доказів, які могли б підтвердити належне виконання відповідачем батьківських обов`язків суду не було надано. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Крім того, положення ч. 1 ст. 169 СК України надають можливість матері, батькові, які позбавлені батьківських прав, поновити свої батьківські права шляхом звернення до суду із відповідним позовом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Так, представник позивача у своїй позовній заяві просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, проте суду не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що стягнення аліментів саме в такому розмірі здатне забезпечувати належне утримання та виховання малолітньої дитини. Проте, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі вищевикладеного стягнення аліментів слід проводити з дня подачі позову до суду, тобто з 08 квітня 2021 року. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial