Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за оплату послуг з розподілу природного газу у розмірі 3 185,07 грн та судових витрат у справі у розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування позову вказано, що АТ "Полтавагаз" є оператором газорозподільної системи, суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії (постанова № 778 від 15.06.2017 "Про видачу ліцензії на розподіл природного, газу АТ "Полтавагаз" та постанови № 941 від 04.06.2019 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 15.06.2017 № 778"), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Між АТ "Полтавагаз" (далі - оператор ГРМ) та [PERSON] (ЕІС-код: 56ХМ26В06006192R) за адресою: [ADDRESS] , укладено договір розподілу природного газу. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є споживання природного газу, що підтверджене відомістю зняття контролером показань лічильника та витягом з особової карти постачальника ТОВ "Полтавагаз Збут". Свої зобов`язання по наданню послуг з розподілу природного газу АТ "Полтавагаз" виконало належним чином. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість за газові роки з 01.10.2018 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 30.09.2020 та за лютий-грудень 2021 року у загальному розмірі 3 185,07 грн. Позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату послуг з розподілу природного газу. Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 01.12.2021 у справі № 529/858/21 судовий наказ № 529/858/21, виданий Диканським районним судом Полтавської області, про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату послуг з розподілу природного газу скасовано. У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду із вказаними вимогами у порядку спрощеного позовного провадження. 26.01.2022 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області прийнято позов до провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 11 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позов, наданий відповідачем [PERSON] . У відзиві відповідач вказує, що нарахування йому позивачем заборгованості за оплату послуг з розподілу природного газу є безпідставним, адже постанови НКРЕКП № 778 від 15.06.2017, № 941 від 04.06.2019, № 2494 від 30.09.2015, № 2498 від 30.09.2015, № 3037 від 24.12.2019, № 2460 від 16.12.2020 зі змінами від 30.01.2021 № 129 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Полтавагаз", на положення яких позивач посилався у позовній заяві, не зареєстровані у Міністерстві юстиції України у відповідності до вимог ст. 117 Конституції України і відповідно не набули чинності, а тому їх застосування позивачем є помилковим. Стаття 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", відповідно до якої рішення (постанови) НКРЕКП не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України, не відповідає вимогам ст. 117 Конституції України. Згідно з п.6.2 Типового договору про розподіл природного газу тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. Посилаючись на вказані обставини, відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 18 лютого 2022 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив на позов. У цій відповіді позивач вказує, що зокрема главою 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що не вимагається укладення окремого письмового договору про розподіл природного газу. Укладення таких договорів відбувається шляхом приєднання до публічних договорів, а діями, які свідчать про таке приєднання, є вчинення будь-яких дій, які свідчать про бажання укласти договір, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Позивач вказує, що матеріали справи підтверджують той факт, що споживач [PERSON] приєднаний до умов договору розподілу природного газу, відповідно послуга розподілу природного газу надається, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Позивач вказує, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" НКРЕКП (далі - Регулятор) є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень визначених цим Законом та іншими актами законодавства. На виконання вимог Закону України "Про ринок природного газу" НКРЕКП було затверджено ряд нормативно-правових актів, що регулюють відносини на ринку природного газу, зокрема: Кодекс газорозподільної системи (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494), Типовий договір розподілу природного газу (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498). Згідно з ст. 17 Закону України про НКРЕКП для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, а також ініціює внесення змін до них. Відповідно до ст. 14 Закону України про НКРЕКП рішення Регулятора оформлюються постановами, які не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття. Згідно з п. 10.7 Регламенту НКРЕКП, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.12.2016 № 2133 (у редакції постанови НКРЕКП від 17.01.2020 № 190) рішення НКРЕКП не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Посилаючись на вказане, те, що при проведенні своєї ліцензованої діяльності АТ "Полтавагаз" керується виключно чинними нормативно-правовими актами України, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З наявної у матеріалах справи інформації з трекінгу поштових відправлень Укрпошти вбачається, що відповідь на відзив відповідач [PERSON] отримав 23 лютого 2022 року, у визначений ухвалою судді від 26.01.2022 п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив заперечень на цю відповідь суду не надав, з клопотанням чи заявою щодо продовження строку для подання заперечень до суду не звертався. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" є оператором газорозподільної системи, суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії (постанова № 778 від 15.06.2017 "Про видачу ліцензії на розподіл природного, газу АТ "Полтавагаз" та постанови № 941 від 04.06.2019 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 15 червня 2017 року № 778"), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах ліцензійної території, зокрема і на території с. Стасі Полтавського (раніше - Диканського) району Полтавської області. Відповідно до статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин 1, 2 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Згідно з п. 4 гл. 1 розд. І Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Пунктом 1.3. Типового договору розподілу природного газу встановлено, що фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу /а.с. 7-10/. Відповідно до п. 7 гл. 3 розд. VI Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно з п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідно до п. 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу природного газу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву-приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ; мати документально підтверджене споживання природного газу. Фактом приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу, який є договором приєднання, є споживання ним природного газу, що підтверджене наявними у матеріалах справи копіями відомостей зняття контролером показань лічильника та витягу з особової карти нарахувань по лічильнику /а.с. 12, 13, 14/. Матеріали справи не містять доказів про звернення відповідача [PERSON] із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу. Отже, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" послуг з розподілу (доставки) природного газу до будинку відповідача [PERSON] , а останній прийняв ці послуги, користуючись природним газом (тобто прийняв оферту). Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, навіть при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово висловлювався Верховний Суд, зокрема у постановах від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. З наявного у матеріалах справи витягу з картки абонента [PERSON] , особовий рахунок: [NUMBER] , ЕІС-код: 56ХМ26В06006192R за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що у відповідача наявна заборгованість за оплату послуг з розподілу природного газу у розмірі 3 185,07 грн /а.с. 11/. На час подачі позову до суду та на час розгляду справи по суті [PERSON] вищевказану заборгованість не погасив, будь-яких заперечень саме щодо розміру заборгованості суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, отримував послуги з розподілу природного газу, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав, оплату належним чином не здійснював, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 3 185,07 грн. Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували те, що [PERSON] не являється споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до будинку відповідача або постачався іншим постачальником, з яким відповідач уклав відповідний договір і послуги якого сплачував, відсутні відомості про звернення відповідача до позивача з заявами про відключення від споживання природного газу. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів на спростування факту споживання ним природного газу або наявності заборгованості за оплату послуг з розподілу природного газу, чи заявленого позивачем розміру заборгованості. Стосовно твердження відповідача [PERSON] про невідповідність вимогам статті 117 Конституції України постанов НКРЕКП № 778 від 15.06.2017, № 941 від 04.06.2019, № 2494 від 30.09.2015, № 2498 від 30.09.2015, № 3037 від 24.12.2019, № 2460 від 16.12.2020 зі змінами від 30.01.2021 № 129, які не зареєстровані у Міністерстві юстиції України, на положення яких позивач посилався у позовній заяві, суд зазначає наступне. Постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824, а постанова НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829, що спростовує твердження відповідача [PERSON] про відсутність реєстрації цих постанов у Міністерстві юстиції України. Щодо відсутності реєстрації у Міністерстві юстиції України постанов НКРЕКП № 778 від 15.06.2017, № 941 від 04.06.2019 "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ "Полтавагаз" і постанов НКРЕКП № 3037 від 24.12.2019, № 2460 від 16.12.2020 зі змінами від 30.01.2021 № 129 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Полтавагаз" та невідповідності у зв`язку із цим зазначених постанов статті 117 Конституції України, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) у межах повноважень визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Відповідно до частин 5, 6 статті 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора оформлюються постановами. Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження. Згідно з ч. 7 статті 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття. Статтею 117 Конституції України не передбачена автоматична нечинність нормативно-правового акту, який не зареєстрований у Міністерстві юстиції України. Статтею 57 Конституції України передбачена лише нечинність законів та інших нормативно-правових актів, що визначають права і обов`язки громадян, не доведених до відома населення у порядку, встановленому законом. Стаття 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" в частині того, що рішення (постанови) НКРЕКП не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України, у встановленому порядку неконституційною не визнавалась та є чинною. Вказані вище постанови НКРЕКП прийняті уповноваженим органом, на підставі наданих йому повноважень, опубліковані (доведені до відома населення)у встановленому законом порядку, не визнані у встановленому законом порядку нечинними чи неконституційними, в тому числі й з підстав відсутності їх реєстрації у Мінюсті, а тому є чинними та підлягають застосуванню. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги у вигляді послуг з постачання та розподілу природного газу. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" за договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] отримував послуги з розподілу природного газу, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав, оплату належним чином не здійснював, що призвело до виникнення заборгованості, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки позивачем підтверджено факт наявності договірних відносин з відповідачем, споживання відповідачем природного газу та отримання ним послуг з розподілу природного газу, а також порядок і розмір нарахованої заборгованості, в свою чергу відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б спростовували вказані у позові обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату послуг з розподілу природного газу у розмірі 3 185,07 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Враховуючи, що при пред`явленні позивачем позову до [PERSON] у порядку позовного провадження сума судового збору 227,00 грн, сплаченого ним за подання заяви про видачу судового наказу, зарахована до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви, позов задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позову в загальному розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved