Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

15 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ДП «Агропромислова фірма «Леанка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просить: - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.11.2020 по 30.11.2021( включно) у сумі 155463 грн. 85 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що у період з 19 квітня 2013 року по 26 травня 2020 року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем ДП «Агропромислова фірма «Леанка» на посаді директора. Наказом Фонду державного майна України № 843 від 20 травня 2020 року він був звільнений на підставі п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Станом на 26.05.2020, на останній робочий день [PERSON] на посаді директора ДП «Агропромислова фірма «Леанка» заборгованість підприємства перед ним складала 114707,78 грн. в тому числі: 35764,06 грн. - заробітна плата за період січень - травень 2020 року; 20959,60 грн, - компенсація за відпустки невикористані протягом 2018 - 2020 років; 57984,12 грн. вихідна допомога при звільненні. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2020 у справі № 308/6808/20, яке набуло законної сили 08.12.2020, стягнуто з ДП «Агропромислова фірма «Леанка» на користь позивача нараховані, але не виплачені при звільненні грошові кошти у сумі 114707,78 грн., а також стягнуто на користь позивача 65924,25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення. Однак, навіть після ухвалення судового рішення відповідач не виплатив позивачу усієї суми які належало виплатити у якості розрахунку при звільненні. Із загальної суми 114707,78 грн. яка, підлягала виплаті, відповідач після ухвалення судового рішення виплатив лише 14971,88 грн. заборгованості із заробітної плати за січень - лютий 2020 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідач і надалі продовжує затримувати розрахунок та не виплачує кошти які підлягали виплаті при звільненні, а саме заробітну плату за період березень - травень 2020 року, компенсацію за відпустки невикористані протягом 2018 - 2020 років та вихідну допомогу при звільненні. З дня ухвалення рішення по справі № 308/6808/20 і до 01.12.2021 пройшло 389 календарних днів, а саме: 24 дні у листопаді 2020 р. (з 07.11.2020 включно), 31 день у грудні 2020 р., 31 день у січні 2021 р., 28 днів у лютому 2021 р., 31 день у березні 2021 р., 30 днів у квітні 2021 р., 31 день у травні 2021 р., 30 днів у червні 2021 р., 31 день у липні 2021 р.. 31 день у серпні 2021 р., 30 днів у вересні 2021 р., 31 день у жовтні 2021 р., 30 днів у листопаді 2021 року. Відтак позивач вказує, що розмір його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2020 р. по 01.12.2021 р. складає 155463,85 грн. та розраховується шляхом добутку 389 (кількість днів затримки) на 399,65 (розмір середньоденного заробітку). Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання 28 березня 2022 року: - позивач та представник позивача адвокат Радь І.І. не з`явилися, разом з тим представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відносно ухвалення заочного рішення не заперечує. - відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами та в порядку ст. 280 ЦПК України вважає за можливе постановити заочне рішення . У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: Позивач [PERSON] з 19 квітня 2013 року по 26 травня 2020 перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП «Агропромислова фірма «Леанка». На підставі наказу Фонду державного майна України № 843 від 20 травня 2020 року [PERSON] було звільнено з займаної посади. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2020 у справі № 308/6808/20, яке набуло законної сили 08.12.2020, стягнуто з ДП «Агропромислова фірма «Леанка» на користь позивача нараховані, але не виплачені при звільненні грошові кошти у сумі 114707,78 грн., а також стягнуто на користь позивача 65924,25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення. Вказаним рішенням суду були встановлені правовідносини які існували між [PERSON] та ДП «Агропромислова фірма «Леанка», зокрема щодо роботи, звільнення та стягнення належних до виплати сум. Рішення суду набрало законної сили. Станом на день розгляду справи, повного розрахунку з позивачем не проведено. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2020 у справі № 308/6808/20, яке набуло законної сили 08.12.2020, стягнуто з ДП «Агропромислова фірма «Леанка» на користь позивача нараховані, але не виплачені при звільненні грошові кошти у сумі 114707,78 грн., а також стягнуто на користь позивача 65924,25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення. Вказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення. Однак, після ухвалення судового рішення відповідач не виплатив позивачу усієї суми які належало виплатити у якості розрахунку при звільненні, протилежного відповідачем не доведено. Згідно поданого позивачем розрахунку з дня ухвалення рішення по справі № 308/6808/20 і до 01.12.2021 пройшло 389 календарних днів, а саме: 24 дні у листопаді 2020 р. (з 07.11.2020 включно), 31 день у грудні 2020 р., 31 день у січні 2021 р., 28 днів у лютому 2021 р., 31 день у березні 2021 р., 30 днів у квітні 2021 р., 31 день у травні 2021 р., З0 днів у червні 2021 р., 31 день у липні 2021 р.. 31 день у серпні 2021 р., 30 днів у вересні 2021 р., 31 день у жовтні 2021 р., 30 днів у листопаді 2021 року. Розмір середнього заробітку [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2020 р. по 01.12.2021 р. складає 155463,85 грн. та розраховується шляхом добутку 389 (кількість днів затримки) на 399,65 (розмір середньоденного заробітку). Згідно з ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУвід 08.02.1995за №100. Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середньоденного заробітку позивача встановлено вищевказаним рішенням суду. Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності з вимогами ст. 117 КЗпП підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак судом здійснюється розрахунок, враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог. Таким чином, сума за час затримки розрахунку складає (за період з 07.11.2020 по 30.11.2021): 399,65 грн. (середньоденна заробітна плата) Х 389 (кількість днів затримки розрахунку) = 155463,85 грн. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розподіл судових витрат між сторонами: Позивачем заявлено вимогу, щодо стягнення витрат по сплаті судового збору з відповідача на його користь, однак матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про сплату позивачем вказаної суми судового збору при поданні позовної заяви. Разом з тим, враховуючи, що при поланні позову, судовий збір позивачем не сплачено та відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі сумі 1554 грн. 64 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial