Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, у якому просила стягнути з відповідача на її користь 16106,6 грн. майнової шкоди, 2500 гривень - витрати по оплаті звіту про оцінку транспортного засобу, 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 07 травня 2020 року в м. Хмельницький по вул. С. Бандери, на перехресті з вул. В. Берегова зі сторони Проспекту Миру в напрямку до вул. Зарічанська сталася дорожньо-транспортна пригода, винним у скоєнні якої визнано відповідача по справі - [PERSON] , який керував автомобілем «Сітроен» державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль «Нісан» державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження. [PERSON] наголошує, що розмір завданого матеріального збитку становить 46987,49 грн., фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 53214,65 грн. Страховик відповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (надалі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна») здійснив страхову виплату в розмірі 37108,05 грн. Зважаючи що розмір вказаного страхового відшкодування недостатній для повного відшкодування завданої їй внаслідок ДТП шкоди, просить стягнути на її користь вказані суми з відповідача. В ході судового розгляду позивачкою заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та в подальшому подано остаточну редакцію заяви про збільшення / зменшення позовних вимог, у якій [PERSON] вимоги позову уточнила, просить стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на її користь 18606,6 грн. майнової шкоди, 2263,31 грн. - пені, 462,08 грн. 3% річних, 1579,7 грн. інфляційних втрат та стягнути з [PERSON] 10000 грн. моральної шкоди. Відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» подав до суду відзив, у якому щодо задоволення позову в частині вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» заперечив, вказав, що страховою компанією було проведено страхове відшкодування в розмірах та в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV), а тому ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виконало свої обов`язки в повному обсязі, якщо існує різниця між сумою відшкодування, визначеною Законом № 1961-IV та фактичним розміром збитків, то така різниця має бути відшкодована особою, винною в їх заподіянні. Позивачка подала до суду відповідь на відзив, у якій не погодилась з доводами ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Ухвалою судді Красилівського районного суду від 07 липня 2021 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову не визнав. Представник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, подала до суду відзив, у якому вимоги позову не визнала. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно встановлено, що 07 травня 202 року о 09 год. 00 хв. в м. Хмельницький по вул. С. Бандери, на перехресті з вул. В. Берегова зі сторони Проспекту Миру в напрямку до вул. Зарічанська [PERSON] , керуючи автомобілем «Citroen Berlingo» державний номерний знак [NUMBER] . вчинив дорожньо-транспортну пригоду та пошкодив належний позивачці автомобіль «Nissan X-TRAIL» державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Citroen Berlingo» застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу обов`язкового страхування № АО/1581125. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн. Згідно звіту № 1/2005 про оцінку від 20 травня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «Nissan X-TRAIL» в результаті його пошкодження при ДТП складає 46987,49 грн., а вартість відновлювального ремонту - 102438,93 грн. Згідно зі страховим актом № 29879/20 від 29 травня 2020 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 30 424, 32 грн. Розрахунок страхового відшкодування зроблено на підставі ремонтної калькуляції N 29879, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала 64 266, 98 грн. а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 70 %) 31 424, 32 грн. Згідно зі страховим актом № 30756/20 від 24 липня 2020 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 6 683,73 грн. Розрахунок страхового відшкодування зроблено на підставі висновку експертизи № 4243, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала 91 166, 50 грн. а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 70 %) 38 108, 05 грн. Загальна сума страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Євроінс Україна» [PERSON] становить 37 108,05 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2790 від 29 травня 2020 року та №3316 від 24 липня 2020 року. Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а постанова у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. У справі про відшкодування шкоди на потерпілого (позивача) покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за №4 від 01.03.2014 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4). Щодо обставин, встановлених постановою у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, то вони є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої прийнято цю постанову, лише з питань, чи мали місце неправомірні дії (бездіяльність) і чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення від 16 липня 2020 року, дають підстави для висновку, що 07 травня 2020 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Citroen Berlingo» державний номерний знак [NUMBER] . вчинив дорожньо-транспортну пригоду та пошкодив належний [PERSON] автомобіль «Nissan X-TRAIL», у зв`язку з чим завдав останній майнової шкоди. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою на підтвердження розміру завданої шкоди подано до суду звіт про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля NISSAN X-TRAIL №1/2005 від 20 травня 2020 року. За змістом ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. В силу ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Незазначення експертом у висновку цих відомостей, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 грудня 2019 року по справі №522/1029/18, тягне за собою визнання судом такого висновку неналежним і недопустимим доказом. Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом встановлено, що у звіті про оцінку автомобіля №1/2005 від 20 травня 2020 року не зазначено, що оцінювач Карпенко О.В. обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не зазначена підстава проведення вказаного дослідження, зокрема, не вказано, що висновок підготовлено для подання до суду. Таким чином, суд доходить висновку, що звіт про оцінку автомобіля №1/2005 від 20 травня 2020 року, на який позивачка посилається, як на підставу свої позовних вимог щодо розміру майнових збитків, є неналежним і недопустимим доказом. Зважаючи на вказане, суд при визначенні розміру майнової шкоди, завданої позивачці [PERSON] бере за основу висновок експертного дослідження №4243 від 26 червня 2020 року, використану ПрАТ «СК «Євроінс Україна» при визначенні страхового відшкодування, який [PERSON] у встановленому порядку не оспорювала. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ч.3 ст. 998 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону N 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону N 1961-IV Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Враховуючи на те, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, суд доходить висновку, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило страхову виплату в межах та в порядку, встановленому законом № 1961-IV, а тому ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виконало свої обов`язки страховика в повному обсязі. Зважаючи на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 18606,6 грн. майнової шкоди, 2263,31 грн. - пені, 462,08 грн. 3% річних, 1579,7 грн. інфляційних втрат з ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а тому в цій частині в позові слід відмовити. Щодо відшкодування моральної шкоди Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачка оцінює завдану їй моральну шкоду в 10000 грн., виходячи з того, що внаслідок ДТП вона зазнала моральних страждань, які полягали в стресі, який вона пережила через ДТП, а також організацію відновлювального ремонту свого транспортного засобу, витрату часу на пошук фахівців, проведення оцінки вартості завданих збитків, тривалий час перебування без транспортного засобу в період дії карантину, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачці протиправними діями [PERSON] , їй було заподіяно моральну шкоду у зв`язку з стресом внаслідок ДТП, а також пошкодженням її автомобіля, що потягло певну зміну усталеного способу і ритму життя. Разом з тим, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачкою у зв`язку із пошкодженням її майна, характер немайнових втрат позивачки, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено на 6,07 % (2000 грн. х 100 : 32911,69 грн.), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 55 грн. 16 коп. (908 грн. х 6,07% :100). На підставі та

Outcome: partial