Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

08 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49259717, прийняте державним реєстратором Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області Янчук Вікторією Анатоліївною 21жовтня 2019 року, посилаючись на те, що прийняття оскаржуваного рішення стало наслідком протиправних дій суб`єкта державної реєстрації речових прав, до повноважень якого віднесено, зокрема, встановлення відповідності поданих заявником документів для проведення державної реєстрації речових прав вимогам чинного законодавства України, грубо порушено вимоги Законів України «Про іпотеку» та «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому позивач просить його позов задовольнити. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без їхньої участі не надсилали, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без її участі не надсилала, про причини неявки суд не повідомила. Із письмової згоди представника позивача суд ухвалив заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що 17 липня 2007 року між позичальником [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладеного договір про надання споживчого кредиту № 1118378200. Відповідно до п. 1.1. вказаного вище кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у доларах США в сумі 43 420 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даному договорі. В рахунок забезпечення виконання позичальником власних зобов`язань за кредитним договором 19 липня 2007 року між [PERSON] , [PERSON] іпотекодавцями та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`укладено договір іпотеки, який посвідченодержавним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Аліною Анатоліївною та зареєстровано в реєстрі за номером 1-4595. Згідно із п. 1.1. договору іпотекиіпотекодавці передають в іпотеку акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» наступне нерухоме майно, а саме: - двокімнатну квартиру загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності (надалі - предмет іпотеки) та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана вище квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року. 21 жовтня 2019 року рішенням державного реєстратора Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області Янчук Вікторії Анатоліївни звернено стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , шляхом передачі товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у власність вказаного вище нерухомого майна. Відповідно до п.п. 4.2., 4.6, 5.1. договору іпотеки визначено те, що звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Разом з тим, як вбачається із п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. З чого слідує, що на майно позивача поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку із тим, що на майно позивача поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки: - договір іпотеки від 19 липня 2007 року укладено задля забезпечення виконання кредитного договору, предметом якого грошові кошти в іноземній валюті (долар США) - згідно із умов кредитного договору; - площа двокімнатної квартири [ADDRESS] , не перевищує 140 кв.м. (фактична площа 51,4 кв.м.) - підтверджується згідно із свідоцтва про право власності на нерухоме майно та умов іпотечного договору; - двокімнатна квартира [ADDRESS] , є постійним місцем проживання позичальника та [PERSON] ; - у [PERSON] або [PERSON] власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Наслідками прийнятого держаним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації за іпотекодержателемправа власностіна нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Таким чином, законодавцем визначено заборону на вчинення дій відносно житлових приміщення, яке є місцем проживання малолітньої дитини, наслідками яких є втрата дитиною права користування вказаним житлом. Двокімнатна квартира [ADDRESS] , є зареєстрованим та фактичним місцем проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відтак, у зв`язку із тим, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , в якій є зареєстроване місце проживання малолітньої дитини, здійснено без дозволу органу опіки та піклування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недотримання установленої законом процедури позасудового звернення стягнення на нерухомий об`єкт, котрий виступав об`єктом забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед АКІН «УкрСиббанк» за укладеним між ними кредитним договором. Судові витрати по справі становлять 768 грн. 40 коп., які слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved