Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстрації. Обґрунтовуючи свої вимоги покликається на те, що є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 623 від 21.11.2016 року. Згідно довідки про склад сім"ї виданої ЛКП "Затишне" № 3614 від 12.11.2018 року, у квартирі зареєстровані: вона, позивач, її мати [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Останні 10 років відповідачі без поважних причин не проживають за вказаною адресою, не сплачують комунальних послуг. У зв`язку із вищенаведеним вимушена звернутися до суду. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2019 року у цивільній справі № 465/7298/18 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, задоволено частково. Визнано [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В решті позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із заочним рішенням, [PERSON] оскаржив його. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13 липня 2021 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2019 року у цивільній справі № 465/7298/18 скасовано, а справу призначено до судового розгляду. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Коваль О.Р. подала клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Васів Ю.М. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв"язку з воєнним станом на території України та неможливістю прибути в судове засідання. Разом з тим, жодних доказів, які свідчать про об"єктивність неприбуття в судове засідання, зокрема перебування представника чи самих відповідачів в складі ЗСУ України чи інших військових формуваннях, або об"єктивність інших причин, суду не надано. Зважаючи на розумні строки розгляду справи та можливістю її розгляду у відсутності сторін, суд відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. При цьому суд враховує ту обставину, що на території України введено воєнний стан у зв"язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, однак це не позбавляє сторін виконувати свої процесуальні обов"язки, зважаючи, що у вказаних умовах суд, з метою забезпечення доступу до правосуддя, здійснює судочинство у звичайному режимі. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності цих осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд, як і при ухваленні заочного рішення, приходить до наступного. За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що станом на день подання позову [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] на підставі Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 623 від 21.11.2016 року. Згідно довідки про склад сім"ї виданої ЛКП "Затишне" № 3614 від 12.11.2018 року у квартирі зареєстровані: позивач; її мати - [PERSON] ; відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідачів у вказаній квартирі підтверджується актами та довідками, які долучені позивачкою до матеріалів справи. У відповідності до актів №362 від 24.04.2018р., №571 від 06.07.2018р., №826 від 24.10.2018р., затверджених директором ЛКП "Затишне" З. Думою, дядько позивачки [PERSON] - [PERSON] , 1959 р.н., та брат [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , але фактично не проживають за адресою біля десяти років. Будь - яких доказів, які б спростовували дані акти, відповідачами не надано, як і не надано доказів, які б підтверджували факт їх проживання у даній квартирі, до постановлення заочного рішення. Після скасування заочного рішення суду, відповідачі теж не надали доказів на спростування позовних вимог, в судове засідання не прибувають. Натомість, представником позивачки до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності на квартиру від 03 березня 2020 року, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам сім"ї: [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Разом з тим, суд враховує ту обставину, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 10.11.2020р., [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , тобто квартира належить іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі не надали докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентними органами на підставі рішення суду про виселення. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed