Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування страхового відшкодування у порядку регресу. Свій позов мотивує тим, що 13.05.2019 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №567/19-Т/Дп/03, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 28.11.2019 року у м. Київ по вул. Б. Хмельницького, 16 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Nissan, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталась у результаті порушення ПДР водієм автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується постановою Київського апеляційного суду. Враховуючи вищезазначене, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» понесло збитки у розмірі 175776 грн. У зв`язку із названою подією та відповідно до рахунку № 000060 від 03.12.2019 року, наданого ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] склала 175766 грн. Проте, згідно висновку № 16482 від 06.12.2018 року , наданого ТОВ ЕАК «Довіра» вартість відновлювального ремонту склала 163772, 98 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР 185577487, виданого ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Таким чином, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» несе відповідальність у межах ліміту з врухуванням франшизи та значення коефіцієнта фізичного зносу. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату у розмірі 100000 грн. Таким чином, з відповідача підлягають відшкодуванню кошти у розмірі 75776 грн. (розрахунок: 175766 грн (сума страхового відшкодування) - 100000 грн (часткова виплата ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»). Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 75776 грн., що становить різницю між вищенаведеними сумами та витрати на оплату судового збору. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.2019 року о 16:20 год. у м. Києві на перехресті вул. Терещенківської та вул. Б. Хмельницького, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , виїхав на регульоване перехрестя, при цьому не дав дорогу транспортному засобу Nissan, д.н.з. [NUMBER] , який завершував рух перехрестя та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортний засіб Nissan, д.н.з. [NUMBER] , відкинуло в некерованому стані на транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 16.5 Правил дорожнього руху. Вказані обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2020 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а отже додатковому доказуванню не підлягають. З матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність потерпілої сторони [PERSON] (транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] ), станом на день ДТП була застрахована на підставі договору страхування наземного транспорту №567/19-Т/Дп/03 від 13.05.2019 року у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». У зв`язку із названою подією та відповідно до рахунку № 000060 від 03.12.2019 року, наданого ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] склала 175766 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР 185577487, виданого ПрАТ СК «ПЗУ Україна». ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату у розмірі 100000 грн. У позовній заяві ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зазначає, що з відповідача, як винуватця ДТП, підлягають відшкодуванню кошти у розмірі 75776 грн. (розрахунок: 175766 грн (сума страхового відшкодування) - 100000 грн (часткова виплата ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч.16, ч.17 ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком (ч.1 ст. 25 ЗУ «Про страхування»). Згідно ч.2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у ст. 27 ЗУ «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 68 - 74 постанови від 04 липня 2018 року №755/18006/15-ц зробила правовий висновок, вказавши, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлений позов до відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не доведеного того факту, що страховик відповідача виконав свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР 185577487, виданого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає стягненню із відповідача.

Outcome: dismissed