Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ООЕК» (далі - ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] є споживачем послуг ТОВ «ООЕК» за адресою: м. Одеса, вул. Платанова, 108, за якою ТОВ «ООЕК» постачало електричну енергію, а відповідач використовував електричну енергію для власних потреб та здійснював розрахунки з енергопостачальником за спожиту електроенергію по обумовленим тарифам (цінам), у передбачені терміни відповідно до відкритого особового рахунку№ [NUMBER] . Позивач зазначав, що договір у письмовій формі з відповідачем не укладався, проте фактом приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії є її споживання останнім. Відповідно до п. 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за №312 від 14 березня 2018 року (далі - ПРРЕЕ) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Відповідно до п. 1.2.1. ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання електричної енергії здійснюється за умови постачання електричної енергії на підставі Договору про постачання електричної енергії. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому та частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Вказував, що між ТОВ «ООЕК» та відповідачем наявні фактичні договірні правовідносини, що підтверджується відкриттям особового рахунку [NUMBER] та фактичною поставкою електроенергії та її споживання за адресою: [ADDRESS] . Стверджував, що оскільки сторони виконують умови договору, а саме відбувається постачання електроенергії за вказаною адресою, а споживачем здійснюється оплата за надані послуги, то договір вважається укладеним навіть у тому випадку, якщо йому не надано обумовленої законом форми. Вказаний висновок викладений і у постанові НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року. Зазначав, що з показань електролічильника НІК 2102** (6р/5А/60А) №1595998 за особовим рахунком № [NUMBER] вбачається, що відповідачем за період з червня 2019 року по серпень 2020 року спожито електроенергії в кількості 28033 кВт/г на суму 42743,74 грн., оплата за спожиту електричну енергію за вказаний розрахунковий період боржником не здійснювалась. Тобто, за вказаний період у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 42743,74 грн., яка була нарахована відповідно до постанови НКРЕКП №220 від 26 лютого 2015 року за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується заборгованість. Вказував, що оскільки відповідач грошове зобов`язання належним чином не виконав, то за період з червня 2019 року по серпень 2020 року останній відповідно до вимог ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні витрати у розмірі 6941,67 грн. та три відсотки річних за весь період прострочення у розмірі 2970,39 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ООЕК» суму заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 42743,74 грн., три відсотка річних за невиконання грошового зобов`язання по сплаті рахунків за спожиту електричну енергію в розмірі 2970,39 грн., інфляційні нарахування в розмірі 6941,67 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 22 січня 2022 року по справі було відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 21-22). Представник позивача, діюча на підставі довіреності від 01 вересня 2021 року, в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи був повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 6, 27). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзиву на позов не надала (а.с. 26, 28). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються розділами ХІ, ХІІ та XVI Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за №312 від 14 березня 2018 року та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Встановлено, що ТОВ «ООЕК» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 11). Встановлено, що між ТОВ «ООЕК» та відповідачем договір про надання послуг з розподілу електричної енергії у письмовій формі не укладався. При цьому, ТОВ «ООЕК», постачало електричну енергію за адресою: [ADDRESS], а відповідач використовував електричну енергію для власних потреб відповідно до особового рахунку [NUMBER]. Отже, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг ТОВ «ООЕК», оскільки проживає за адресою: [ADDRESS] , та фактично споживає надані позивачем послуги. Відповідно до п. 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за №312 від 14 березня 2018 року (далі - ПРРЕЕ) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Відповідно до п. 1.2.1. ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання електричної енергії здійснюється за умови постачання електричної енергії на підставі Договору про постачання електричної енергії. Відповідно до п. 1.2.15 ПРРЕЕ укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому та частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Судом встановлено, що між ТОВ «ООЕК», та відповідачем у справі, [PERSON] , наявні фактичні договірні правовідносини, що підтверджується відкриттям особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . У разі, якщо сторони виконують умови договору, а саме, відбувається постачання електроенергії за вказаною адресою, а споживачем здійснюється споживання та оплата за надані послуги, то договір вважаться фактично укладеним навіть у тому випадку, якщо йому не надано обумовленої законом форми. Відповідно до п. 5.5.5 ПРРЕЕ, які регулюють відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, передбачено, що споживачі електричної енергії зобов`язані: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладеного договору; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб; надавати розрахункові документи на вимогу представників електропостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам засобу комерційного облік та інше. Споживач несе відповідальність за прострочення платежів за електричну енергію та зобов`язаний здійснювати оплату за спожиту електричну енергію відповідно до показань приладу обліку за платіжними документами, які виписуються Постачальником, у термін, який вказаний в рахунку для сплати за фактично укладеним договором. Пунктом 4.12 ПРЕЕ передбачено, що плата за спожиту електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем. Відповідно до загальних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках, і спорудах, комплексах будинків і споруд до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 5 ст. 20 вказаного Закону, послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Крім того, Закон України «Про ринок електричної енергії» регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної енергії за нормами якого, постачання електричної енергії - це продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії, а споживачі енергії - це фізичні особи, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Як вбачається з матеріалів справи, згідно показань електролічильника НІК 2102** (6р/5А/60А) №1595998 за особовим рахунком № [NUMBER] , відповідачем за період з червня 2019 року по серпень 2020 року спожито електроенергії в кількості 28033 кВт/г на суму 42243,74 грн., оплата за спожиту електричну енергію за вказаний розрахунковий період боржником не здійснювалась. Отже, за вказаний період у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 42243,74 грн., яка була нарахована відповідно до постанови НКРЕКП №220 від 26 лютого 2015 року за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується заборгованість (а.с. 8). У ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач грошове зобов`язання належним чином не виконав, то за період з червня 2019 року по серпень 2020 року останньому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України нараховано три відсотки річних за весь період прострочення у розмірі 2970,39 грн. та інфляційні витрати у розмірі 6941,67 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ООЕК» в повному обсязі, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 42243,74 грн., 3% річних у розмірі у розмірі 2970,39 грн. та інфляційні витрати у розмірі 6941,67 грн. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1-2). Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved