Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

22 січня 2021 року представник позивача адвокат Гусакова О.Б. звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за період 24.01.2020 року по 15.01.2021 року в розмірі 13310,98 гривень та інфляційні збитки за лютий-грудень 2020 року в розмірі 21321,19 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 08 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 18500 доларів США. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року, ухваленого по справі № 202/9178/15-ц, було стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за вказаним договором позики у розмірі 18500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.01.2020 року складає 453\~642,20 грн., а також судові витрати з оплати судового збору у розмірі 4536,42 грн. та на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень. Оскільки розмір боргу трансформувався в гривню, яка потерпає від інфляції, то представник відповідача вважає за необхідне підняти питання про відшкодування інфляційних збитків з дати визначення еквіваленту боргу, якою є 24.01.2020 року. На цей час загальна заборгованість відповідача за договором позики перед позивачем становить 453 642,20 грн. 23 грудня 2019 року позивачем була пред`явлна вимога про повернення коштів, в якій вказано, що кошти мають бути повернуті протягом 30 днів з моменту пред`явлення вимоги, тобто до 23.01.2020 року включно, проте кошти не були повернуті. Таким чином, нарахування 3% річних починається з 24.01.2020 року по 15.01.2021 року (день складання позову), а момент нарахування інфляційних збитків починається з 01 лютого 2020 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року, ухваленому в порядку заочного розгляду справи, по справі за вищевказаним позовом, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Трофименка В.В., скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року, ухвалене в порядку заочного розгляду цивільної справи № 202/392/21 за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення 3%\~річних та\~інфляційних збитків та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року задоволено клопотання [PERSON] та зупинено провадження по справі, до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за результатом розгляду заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 202/985/20, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2022 року поновлено провадження по цивільній справі та призначено судове засідання. 11 січня 2022 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] адвоката Гусакової О.Б. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, представник зазначила, що справа № 202/985/20 розглянута та відповідачем 06.01.2021 року в повному обсязі виплачено позивачу суму основниого боргу в розмірі 453642,20 грн. за договором позики від 08.11.2013 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 64114356 від 06.01.2022 року та скріншотом з онлайн банкінгу позивача. Враховуючи, що відповідач виплатив борг позивачу лише у січні 2022 року, то [PERSON] має право відповідно до ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні збитки за період прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, при звернені до суду з даним позовом, позивачем за порушення строків сплати відповідачем боргу, було нараховано 3 % річних та інфляційні збитки за вказаним договором позики, за наступний період: 3 % річних - за період з 24.01.2020 року по 15.01.2021 року у розмірі 13310,98 грн.; інфляційні збитки - за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року у розмірі 21321,19 грн. Однак, позивач вирішив збільшити розмір позовних вимог, оскільки відповідач виконав своє грошового зобов`язання лише 06.01.2022 року. Відповідно до розрахунку представника позивача, розмір інфляційних витрат та 3 процентів річних за період порушення грошового зобов`язання з 16.01.2021року по 05.01.2022 року складає 88686,10 грн., з яких: 26510,10 грн. - 3% річних, та 62176,00 грн. - інфляційні збитки. Враховуючи наведене, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 88686,10 гривень. Позивач та його представник адвокат Гусакова О.Б. у судове засідання не з`явились, натомість адвокат Гусакова О.Б. подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду, під час повторного розгляду справи не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року, ухваленим по цивільній справі № 202/985/20, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики у розмірі 453642,20 грн., судовий збір у розмірі 4536,42 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Також вказаним рішення суду, встановлено, що 08.11.2013 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] суму позики в розмірі 18500 доларів США, які зобов`язався повернути в повному обсязі за вимогою. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 202/985/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року скасовано в частині розподілу судових витрат щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу дорогу у розмірі 10000 гривень. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обов`язковість судового рішення є одним з основних принципів цивільного судочинства. Дана норма закріплена п.7 ч.3 ст. 2 ЦПК України. Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Також встановлено, що 23 грудня 2019 року [PERSON] отримав вимогу позивача від 21.12.2019 року про повернення грошових коштів у розмірі 18500 доларів США, відповідно до розписки від 08.11.2013 року у строк тридцять днів, з дня пред`явлення вимоги. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 06.01.2022 року закінчено виконавчого провадження № 64114356 з примусового виконання виконавчого листа № 202/985/20, виданого 01.12.2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики у розмірі 453642,20 грн., судовий збір у розмірі 4536,42 грн.\~та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.. В обґрунтування\~зазначеної постанови\~про закінчення\~виконавчого провадження\~приватним виконавцем\~зазначено,\~що у\~відповідності до\~ п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~39\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~підлягає закінченню,\~оскільки рішення\~суду,\~згідно з\~виконавчим документом,\~фактично виконано,\~що також\~підтверджується наданим\~ представником\~позивача скріншотом з онлайн банкінгу позивача. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, судом встановлено, що грошове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] за договором позики 08.11.2013 року фактично було виконано 06.01.2022 року, а тому позивач, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, має право вимагати сплати індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, за весь період прострочення. Відповідно до розрахунків, здійснених представником позивача у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 14 січня 2022 року, які не оспорювались відповідачем в ході розгляду справи, 3 % річних за період нарахування з 24.01.2020 року по 15.01.2021 року складає 13310,98 гривень, 3 % річних за період нарахування з 16 січня 2021 року по 05 січня 2022 року складає 13199,12 гривень, а всього 26510,10 гривень; розмір інфляційних витрат за період лютий 2020 року грудень 2020 року складає 21321,19 гривень, за період січень 2021 року листопад 2021 року складає 40854,81 гривень, а всього 62176,00 гривень. Враховуючи викладене, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором позики від 08 листопада 2013 року щодо повернення грошових коштів у сумі 453642,20 гривень, яке останнім було виконано в повному обсязі 06.01.2022 року, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальних витрат, які складаються з інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, в межах позовних вимог, які входять до складу грошового зобов`язання, є обґрунтованими та доведеними в ході розгляду справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних збитків, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України\~визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 12 січня 2021 року між адвокатом Гусаковою О.Б. та Глуховським Д.О. укладено Договір № 3 про надання правової допомоги. Обсяг виконаних робіт за Договором визначений сторонами в Акті №1 виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 3 від 12 січня 2021 року, складеного 14 квітня 2021 року, згідно якого загальна сума винагороди складає 15000,00 гривень. Дану винагороду було сплачено [PERSON] , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 12.01.2021 року, згідно з якою адвокатом Гусаковою О.Б. прийнято від [PERSON] на підставі оплати з договором № 03 від 12.01.2021 року суму грошових коштів у розмірі 15000,00 гривень. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також позицію відповідача, який під час розгляду справи не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оцінюючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн., а також витрати з оплати судового збору у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved