Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево Міністерства Оборони України, в якому просить зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево в особі Міністерства Оборони України дотримати вимоги чинного законодавства України щодо вирішення питання зміни статусу службового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] з подальшим направленням до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , житлова площа якої складає 40,1 кв. м. для забезпечення її та її сім`ї постійним житлом. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є працівницею Збройних Сил України, прийнята на роботу на посаду інженера паливної групи в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Мукачево з 07.05.2001 року. З 01.09.2003 року і по теперішній час працює на посаді інженера з охорони праці в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Мукачево МО України. Календарна вислуга років (безперервний стаж роботи) в КЕВ м. Мукачево станом на дату звернення до суду складає 20 років і п`ять місяців. Вона як працівниця не мала постійного житла та як багатодітна матір обліковувалась на квартирній черзі у профспілковому комітеті КЕВ м.Мукачево для отримання постійного житла після 10 років у вищезазначеній установі, однак отримала тільки службову квартиру на склад чотири особи. Вказану квартиру вона отримала як працівниця Збройних Сил України згідно ордеру № 091 серії СЖ, виданого на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому № 40 від 21.02.2008 року. Перебуває на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов у Мукачівському міськвиконкому як багатодітна мати. Згідно довідки, виданої Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради від 15.06.2021 року №2833/109-21, вона перебуває на квартирному обліку потребуючих покращення житлових умов за місцем проживання при Мукачівському міськвиконкомі. Зазначає, що вона проживає у службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав. Вона зверталася до квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачева з проханням надати їй житло для постійного проживання, однак їй відповіли, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачева не має можливості забезпечити її та сім`ю іншим постійним житловим приміщенням. Однак посилається, що забезпечення житлом для постійного проживання передбачено Порядком забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 та статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Посилаючись на викладене, просила суд зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево в особі Міністерства Оборони України дотримати вимоги чинного законодавства України щодо вирішення питання зміни статусу службового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] з подальшим направленням до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , житлова площа якої складає 40,1 кв. м. для забезпечення її та її сім`ї постійним житлом. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача 09.02.2022 року подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, а заявлені вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства. Вказує, що позивач не є атестованим військовослужбовцем, а являється найманим працівником ЗС України, а відтак на дані правовідносини не поширюється Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, якою визначається порядок забезпечення військовослужбовців житлом. Таким чином у відповідача відсутні підстави для звернення перед виконкомом щодо виключення вказаної квартири із числа службових. Крім того, зазначив, що дані правовідносини повинні врегульовуватись на підставі Міжгалузевої Угоди, яка укладається між Міністерством оборони та Профспілкою працівників ЗС України в особі центрального комітету профспілки працівників ЗС України, однак такі вказаною угодою не врегульовані. Тому підстави для задоволенні позову відсутні. 17.02.2022 року позивач подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є працівницею Збройних Сил України, прийнята на роботу на посаду інженера паливної групи в Квартирно- експлуатаційному відділі м. Мукачево з 07.05.2001 року. З 01.09.2003 року і по теперішній час працює на посаді інженера з охорони праці в Квартирно- експлуатаційному відділі м. Мукачево МО України. Календарна вислуга років в КЕВ м. Мукачево станом на дату звернення до суду складає 20 років і п`ять місяців (а.с. 8-11,18). З довідки, виданої ТОВ «Навібуд» від 08.06.2021 № 00796 , вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18,19). В зазначену квартиру позивач [PERSON] вселилася на підставі службового ордера № 091 серії СЖ, виданого на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому № 40 від 21.02.2008 року (а.с. 23). Також як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зверталася до Мукачівського міськвиконкому щодо вирішення питання про зміни статусу квартири за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди власника житла, оскільки вказана квартира відноситься до житлового фонду Міністерства оборони України (а.с. 20-21). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що вона є працівницею Збройних Сил України, має стаж роботи більше 20 років та не забезпечувалась постійним житлом чи компенсацією від МО України. Зазначене регулюється нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядком забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081. Частиною першою статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від З серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Таким чином, дані норми регулюють відносини, які виникли між військовослужбовцями та членами їх сімей та відповідним квартирно-експлуатаційним відділом Міністерства Оборони України. Оскільки обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку. А відтак, вказаним Порядком та Законом не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати питання про зняття з квартири статусу службової, з особою, яка не є військовослужбовцем. Крім того, відповідно до Міжгалузевої Угоди, яка укладена між Міністерством оборони та Профспілкою працівників ЗС України, а саме відповідно до розділу 8 Житлово-побутових гарантій, вбачається, що таким передбачено надання жилої площі в гуртожитках працівникам, які працюють у військових частинах на період роботи за відсутності у них жилого приміщення. (а.с.72-74). Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). За даних обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево Міністерства Оборони України про зобов`язання до вчинення дій та визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення сім`ї постійним житлом слід відмовити. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові відповідають критерію обґрунтованості.

Outcome: dismissed