Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Представник позивача за первісним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 21978,76 грн., з яких: 13119,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4338,53 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 2998,06 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1022,80 грн. - штраф (процентна складова). Свої вимоги мотивує тим, що 04 травня 2011 року [PERSON] звернулася до них з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 травня 2011 року. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000 гривень та зменшився до 0,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором б/н від 04.05.2011 року у розмірі 21978,76 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою судді від 07 липня 2020 року провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.70). 11.08.2020 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що вона визнає частково суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., в розмірі встановленого ліміту. Не зрозуміло звідки взялася сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13119,37 грн., якщо ліміт був встановлений в розмірі 7000,00 грн. Будь-яке збільшення ліміту було здійснено банком в односторонньому порядку, збільшеним лімітом понад 7000,00 грн. вона не користувалася. Із задоволенням інших вимог про стягнення відсотків, пені, неустойки не згодна, так як не була ознайомлена з ними в момент укладання договору, а «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», в яких передбачені відсотки за користування кредитом та неустойка і інші штрафні санкції, не підписувала. У Анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Дана анкета-заява не містить відмітки, яку карту отримав відповідач, розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також розмір та випадки застосування штрафів і пені. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. У Анкеті-заяві позичальника від 04.05.2011 року процентна ставка не зазначена, а також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначається тип карти Mass, а позивач не надав відомості, якого типу саме отримала відповідач, а в анкеті не зазначено та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача , не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.05.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких підстав, вважає, що відсутні підстави про стягнення з відповідача нарахованої пені та штрафів. Крім того АТ КБ «Приватбанк» встановлено щомісячну комісію в розмірі 20,00 грн., про неї дізналася лише з роздруківки. Вважає, що банк не мав права встановлювати комісії, письмову згоду на встановлення яких вона не давала. За період з 28.05.2016 р. по 27.03.2020 нею було сплачено комісії в розмірі 820,00 грн. В довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не вказано жодної комісії. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості по кредиту, по відсоткам та пені (а.с.74-78). 27 серпня 2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказує, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «Приватбанк» та підписала заяву б/н від 04.05.2011 р., відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву відповідач ознайомився та згодний з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Окрім цього, зазначено що Відповідачу надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання. Підписавши заяву Банк та Клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу відкрито картковий рахунок. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, розраховувалась через термінали в магазинах, а також частково сплачувала заборгованість за договором. (а.с.79-98). 11 серпня 2020 року [PERSON] подала зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить визнати кредитний договір б/н від 04.05.2011 р. укладений між акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] нікчемним, та зобов`язати акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.05.2011 р. шляхом зарахування в рахунок погашення основної суми боргу сплачену [PERSON] суму щомісячної комісії за період з 28.05.2016 р. по 27.03.2020 року. В обґрунтування позову покликається на те, що самого кредитного договору б/н від 04.05.2011 р. банком суду не було надано, лише надані копія анкети-заяви від 04.05.2011 р. та копія Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви від 04.05.2011 р., в даній копії не видно відміток щодо того, що клієнт ознайомився з умовами та правилами та виявив бажання виготовити на своє ім`я карту та яку саме, оскільки від виду карту умови та тарифи. Крім того не вказано, який саме ліміт бажає встановити відповідач на свою картку. Та саме головне немає відмітки, що клієнту під розпис вручили пам`ятку клієнта про тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. На підставі вищевикладеного приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» немає документального підтвердження того, що [PERSON] виявила бажання отримати саме таку кредитну картку та встановити на ній кредитний ліміт. Тобто АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання відповідачем кредитного договору та отримання ним на підставі заяви позичальника кредиту. Немає можливості встановити, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій повинно бути вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому банком не наведено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15, № 6-2320цс16 від 22.03.2017 року. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банку (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Між сторонами укладено договір б/н на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Даних, які б вказували на: прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, дана анкета-заявка не містить. На підтвердження суми заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок за кредитним договором б/н від 04.05.2011 р. Інших доказів, які б вказували на вид платіжної картки, яку отримала [PERSON] 04.05.2011 року, та умови, на яких останньому надано кредит, та підтверджували факт надання кредиту відповідачу, матеріали справи не містять. Разом з цим, «Умови та Правил надання банківських послуг» затверджені наказом від 06 березня 2010 року, надані банком як доказ, підпису [PERSON] про ознайомлення з ними не містять.Анкетою-заявою, яка підписана відповідачем та представником позивача, не встановлено розміру процентів за користування кредитними коштами, які має сплачувати відповідач та не встановлено його обов`язку щодо сплати процентів за кредитом. Крім того, пункт 2.1.1.12.6 Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не встановлює конкретний розмір процентів, які має сплачувати позичальник кредитору за користування кредитними коштами. Вказаний пункт містить лише посилання на те, що розмір процентів встановлюється банком. Таким чином при укладенні кредитного договору сторони не погодили таку його умову, як розмір процентів за кредитом. Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України по справі №6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року. Підписання заяви на видачу кредиту, ознайомлення з тарифами, умовами та всіх іншим, що складає договір за умови дотримання вимог законодавства про його укладення і дійсність, ніяк не спростовує очевидний факт відсутності погодження між сторонами по справі розміру кредиту (кредитного ліміту) в жодному з наданих позивачем документів. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Тобто для кредитного договору встановлена обовязкова письмова форма, і положення ч.2 ст.205 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються. Для того щоб змінити первісний розмір кредитного ліміту, його спочатку треба узгодити. Досягнення такої згоди між сторонами у справі на момент підписання Анкети-заяви судом не встановлено. Окрім того, вважаємо взагалі не надані докази встановлення чи зміни будь-якого кредитного ліміту. В анкеті-заяві взагалі відсутня така графа як «отримання кредитної (платіжної) картки», в якій би був підпис відповідача про таке отримання. Доказів внесення відомостей щодо умов кредитування відповідача та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу позивача згідно п.3.4 та їх систематизація в регістрах синтетичного та аналітичного обліку на паперових носіях або в електронній формі згідно п.5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 р., не надано. Виписка руху коштів по рахунку суду теж не надана. Наданий до позову розрахунок заборгованості не може бути доказом видачі відповідачу грошових коштів і користування ними, бо повинен базуватися саме на первинних документах, а їх існування позивачем не доведено. Тобто АТ КБ «Приватбанк» в якості доказів надана лише копія заяви, яка не містить ані обов`язкових умов кредитного договору , описаних діючим законодавством, ані які саме обов`язки приймає на себе позичальник. Зокрема не регламентовані строки погашення кредиту, розмір платежів, порядок нарахування фінансових санкцій за несвоєчасне виконання прийнятих на себе зобов`язань, договір як такий позичальником не підписувався, оскільки підпис проставляється лише на заяві. Посилання банку та те, що такі умови викладено на сайті в мережі Інтернет, та з ними відповідач може ознайомитися у будь-який момент, відповідач вважає нісенітницею, тому що даний сайт є власністю банку, його вміст може будь-коли змінено чи видалено, знаходження певної інформації на даному сайті не може вважатися загальновідомою інформацією та не є підставою для звільнення позивача від доказування, також не можна вважати, що таким чином було укладено кредитний договір. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Крім того АТ КБ «Приватбанк» встановлено щомісячну комісію в розмірі 20,00 грн., про неї дізналася лише з роздруківки. Вважає, що банк не мав права встановлювати комісії, письмову згоду на встановлення яких вона не давала. За період з 28.05.2016 р. по 27.03.2020 нею було сплачено комісії в розмірі 820,00 грн. Щодо вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. У відповідності зі ст.18 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Таким чином, встановлена фінансовою установою в кредитному договорі щомісячна комісія за супроводження кредиту є платою за дії, які фінансова установа здійснює на власну користь, тому ця умова договору є такою, що суперечить чинному законодавству, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 333/865/16-ц. Згідно п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 р., банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). АТ КБ «Приватбанк» не надав до суду докази, на підставі чого у [PERSON] виникли зобов`язання перед банком. (а.с.107-112). 02 жовтня 2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Крім того представником позивача надана заява про застосування вимог ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України, про пропуск строку позовної давності на подання зустрічної позовної заяви [PERSON] , так як в зв`язку з тим, що [PERSON] про укладання кредитного договору дізналася 04.05.2011 року, а зустрічний позов про визнання договору недійсним подано 11.08.2020 року, тобто с пропуском позовної давності (а.с.113-126). Ухвалою суду від 12.01.2021 року постановлено прийняти зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним та зобов`язання вчинити дії до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Об`єднати зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним та зобов`язання вчинити дії з [PERSON] про стягнення заборгованості. Перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання (а.с.138-139). Ухвалою суду від 02.03.2021 року постановлено закрити підготовче провадження у даній цивільній справі та призначити справу до судового розгляду (а.с.147). В судове засідання представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом не з`явилася, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що представник просить розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак від представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить слухати справу за її відсутності та відсутності [PERSON] . Просить в задоволенні первісних позовних вимог відмовити в повному обсязі. Натомість зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору. Суд встановив, що 04.05.2011 року [PERSON] звернулася з письмовою анкетою-заявою (б/н) до АТ КБ «ПриватБанк» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якої висловила бажання оформити на своє ім`я кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також міститься підтвердження, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. (а.с.26). Таким чином, твердження сторони відповідача про те, що кредит їй не надавався, є безпідставними. Відтак, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 глави 71 Цивільного кодексу України. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового Періоду, яка 04.05.2011 року підписана [PERSON] та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку» (а.с.26-27). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 23.03.2020 року становить 21978,76 грн., з яких: 13119,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4338,53 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 2998,06 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1022,80 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на те, що відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, викладеними у довідці про умови кредитування з використанням кредитки від 04.05.2011 р., а також з базовою відсотковою ставкою по кредитному ліміту та користувалася кредитними коштами на власні потреби, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі - 13119,37 гривень, та заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит - 4338,53 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем за первісним позовом, стороною відповідача такий розрахунок жодним чином не спростовано, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за договором, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої Банком. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 20455,96 грн., яка складається з: 13119,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4338,53 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 2998,06 грн. - пеня. Щодо зустрічної позовної заяви про визнання спірного кредитного договору нікчемним, та зобов`язання вчинити певні дії, суд дійшов наступних висновків. Як вже зазначалося, 04.05.2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку. У даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Крім того [PERSON] була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду». Суд встановив, що позивач за зустрічним позовом активно користувалася кредитною банківською карткою, що підтверджено випискою по кредитній банківській картці. (а.с.17-23) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Суд звертає увагу на те, що позивач за зустрічним позовом звернувшись із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку, засвідчив свою згоду з запропонованими банком умовами, тому, суд дійшов висновку, що під час укладення оспорюваного кредитного договору сторони дотрималися усіх вимог, спірний договір був укладений належним чином у встановленій письмовій формі та виконувався сторонами. Суд вважає безпідставними посилання позивача за зустрічним позовом на те, що його не було ознайомлено із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, оскільки у самій заяві про укладення кредитного договору позивач поставив свій підпис, чим підтвердив, що він ознайомлений із відповідними правилами та умовами, а також тарифами, чим дав згоду на відповідні умови договору, тобто сторонами договору було дотримано передбачені ст. 207 ЦК України вимоги щодо письмової форми правочину. Суд критично оцінює покликання позивача за зустрічним позовом на те, що анкетою -заявою, яка підписана відповідачем не встановлено розміру процентів за користування кредитними коштами, які має сплачувати відповідач та не встановлено, його обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи позивач за зустрічним позовом [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 04.05.2011 року, також нею 04.05.2011 року була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої встановлені розміри процентної ставки за користування кредитки, та зазначено розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.27). Суд встановив, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, зокрема надання позичальнику кредиту. Разом із тим, позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконував його умови. Таким чином, позивач за зустрічним позовом не довів підстав, передбачених ст. ст.203, 230 ЦК України для визнання недійсним кредитного договору від 04.05.2011 № б/н. Щодо заяви представника відповідача за зустрічним позовом АТ КБ "ПриватБанк" про застосування наслідків спливу позовної давності, що є підставою для відмови у позові, суд дійшов наступного висновку. Так, підпис позивача в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.05.2011 року, де є відмітка про інформованість її щодо змісту Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифами банку, дає підстави суду вважати, що саме у момент підписання такої зави, а саме 04.05.2011 року позивач дізнавсь про порушення своїх прав та законних інтересів, відповідно саме з цього моменту слід обчислювати строк позовної давності у термін три роки. Відповідно до ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За загальним правилом (ч.1 ст. 261 ЦК України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач за зустрічним позовом не надав доказів тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а аргументи наведені нею щодо підстав задоволення позову є необґрунтованими. Суд не встановив порушення, невизнання та оспорювання прав позивача за зустрічним позовом, за захистом яких мало місце звернення до суду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн., у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача за первісним позовом слід стягнути судовий збір у розмірі 1956,33 грн., пропорційно задоволеної частини позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] покласти на останню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial