Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Смілянська, 57) про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що він є старшим сержантом поліції та проходив службу в поліції особливого призначення ГУНП в Черкаській області з 07.11.2015 року по 15.02.2019 року на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Черкаській області. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року у справі № 580/4289/21 ухвалено: «визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо неврахування доплати за службу в нічній час для розрахунку грошового забезпечення [PERSON] для обчислення його виплати на день вибуття у відпустку та на час перебування на лікарняному за період з червня 2016 року до лютого 2019 року. Зобовязати ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити з відрахуванням обов`язкових податків та зборів [PERSON] 648,27 грн. нарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року. Зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити з відрахуванням обов`язкових податків та зборів [PERSON] 3360 грн. нарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2018 року до лютого 2019 року». Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року залишено без змін. Позивач вказує, що незаконною невиплатою доплати за службу в нічний час для розрахунку грошового забезпечення його для обчислення його виплати на день вибуття у відпустку та на час перебування на лікарняному за період з грудня 2016 року до грудня 2021 року на протязі 60 місяців (починаючи з грудня 2016 по грудень 2021 року) йому була завдана моральна шкода, а також, через тривалий час витрачений на відновлення свої прав, що зайняло після звільнення зі служби в поліції. Вказує, що станом на сьогодні заборгованість не виплачена. Позивач вказує, що в зв`язку з вчиненням протиправних дій, невиконанням ним умов трудових договорів та безпідставного систематичного порушення його прав, йому завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню до ст.ст. 23,216 ЦК України та яка полягає у наступному: -У спричиненому йому тяжкому психологічному шоці, коли він дізнався про своє звільнення. Даний психологічний шок можна порівняти зі втратою значною суми грошових коштів. За декілька секунд він згадав майже всі свої зусилля, які він прикладав для здійснення та сумлінного виконання своїх обов`язків; -В переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій татверджень відповідача, що передували невиконанням ним своїх зобов`язань; -У нехтуванні відповідачем його законних прав на відпустку, заробітну плату за договором; -У незаконності дій відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати його праці, починаючи із грудня 2016 року по дату його звільнення; -У використанні відповідачем свого домінуючого положення, що призводе до вчинення ним протиправних дій які він дозволяє собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб. Всі ці обставини значно підсилюють його психологічне розчарування можливості відновлення свої прав, через такі дії відповідача. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до нього, він перебуває в сумнівах щодо добровільного відновлення порушення відповідачем його законних прав. Просить суд стягнути з ГУНП в Черкаській області на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 360 000 грн. 00коп. 18 лютого 2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. 21 лютого 2022 року через систему «Електронний суд» позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справу без його участі. Також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача за дорученням [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі представника ГУНП в Черкаській області. Також, зазначили, що відзив поданий до суду підтримують в повному обсязі та просять відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року встановлено: « [PERSON] проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Черкаській області в період з 07.11.2015 по 15.02.2019 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Черкаській області. У періоди з 19.12.2016 до 27.01.2017, з 06.12.2017 до 16.01.2018, з 27.10.2018 до 05.11.2018, з 17.12.2018 до 19.01.2019 позивачу надавались щорічні оплачувані відпустки. З 17.09.2018 до 26.09.2018, з 19.10.2018 до 30.10.2018, з 20.11.2018 до 03.12.2018, з 22.01.2019 до 31.01.2019, з 01.02.2019 до 11.02.2019 позивач був тимчасово непрацездатний. З наданих суду копій розрахункових листів позивача за січень 2016 року - січень 2019 року суд встановив, що посадовий оклад позивача у вказаний період становив 2470,00грн. щомісячно без урахування додаткових видів грошового забезпечення. У місяцях, коли позивач перебував у відпустках та під час тимчасової непрацездатності доплата за службу в нічний час позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі 580/3282/19, яке набрало законної сили 03.03.2020, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період із 01.03.2016 по 15.02.2019 на користь [PERSON] у сумі 3304 грн. 80 коп.». Даним рішенням позов [PERSON] задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не врахування доплати за службу в нічний час для розрахунку грошового забезпечення [PERSON] для обчислення його виплати на день вибуття у відпустку та на час перебування на лікарняному за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити з відрахуванням обов`язкових податків та зборів [PERSON] 3360,00 грн. не нарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільненим від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року. 09 грудня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року залишено без змін. Вказані правовідносини мають наступне правове врегулювання. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган». Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю ГУ НП у Черкаській області, заявив вимоги саме до ГУ НП в Черкаській області та просив стягнути моральну шкоду з ГУ НП в Черкаській області. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; (п.п. 2 і 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду). Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування шкоди, на підставі ст. 1174 ЦК України, не може бути звернена до Національної поліції в Черкаській області як самостійного органу державної влади, оскільки, відповідачем у такій категорії справ є саме держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Позивачем [PERSON] не було заявлено позовних вимог про стягнення шкоди з держави в особі конкретного її органу. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39). В судовому засіданні встановлено, що заявлені позовні [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, як до не неналежного відповідача у справі. Позовні вимоги про стягнення шкоди з держави позивач не заявляв, тому стягнення з державного бюджету України на користь позивача понесеної моральної шкоди буде порушенням вимог процесуального законодавства, зокрема ст. 13 ЦПК України. Позивачем не заявлялося клопотання щодо залучення належного відповідача у справі у порядку, передбаченому діючими нормами ЦПК. А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed