Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,7 м2, житловою площею 12,0 м2, допоміжна площа 24,7 м2 з господарськими будівлями та спорудами: трьома сараями, вбиральнею. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з копії генеральної план-схеми відповідно до форми № 1, затвердженої НККХ, яка затверджена Міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської обласної ради, вбачається, що на земельній ділянці по [ADDRESS] був житловий будинок, який належав [PERSON] . Вулиця Леніна в смт. Магерів була перейменована на [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області від 31.01.2008 року № 9 «Про впорядкування нумерації житлових будинків», змінено нумерацію житлового будинку в [ADDRESS] на [ADDRESS] . Стверджує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] , та належить до робітничого двору. [PERSON] померла [INFO] , а тому після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на право власності на земельну ділянку та на житловий будинок. [PERSON] було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] , тобто позивачу. Позивач зазначає, що як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] звернувся у Жовківську державну нотаріальну контору Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про прийняття спадщини, а також із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] належні [PERSON] , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що ним не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. При цьому Жовківською державною нотаріальною контрою Львівської області 06.12.2021 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1636, а саме на земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована в [ADDRESS] . Позивач стверджує, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв після її смерті спадщину, оскільки упродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавця, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку і які б прийняли таку після смерті [PERSON] . [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , даний будинок належав до робітничого типу двору. Як наслідок він як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] вважає, що його право на даний житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 21 березня 2022 року о 09 год. 30 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що при вирішенні спору покладаються на думку суду, тобто фактично не заперечили проти позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підоготове судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні спору по суті покладаються на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Магерів, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 29.11.2005 року. З копії генеральної план-схеми відповідно до форми № 1, затвердженої НККХ, яка затверджена Міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської обласної ради, вбачається, що на земельній ділянці по [ADDRESS] був житловий будинок, який належав [PERSON] . Викладеним у довідці № 157, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04.02.2021 року, стверджується, що вулиця Леніна в смт. Магерів була перейменована на вулицю Яворівську згідно рішення сесії Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області № 6 від 12 грудня 1994 року. З копії довідки № 156, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04.02.2021 року, вбачається, що у зв`язку з впорядкуванням адресного господарства в смт. Магерів на підставі рішення виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області від 31.01.2008 року № 9 «Про впорядкування нумерації житлових будинків», змінено нумерацію житлового будинку в [ADDRESS] на [ADDRESS] . З копії довідки № 158, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04.02.2021 року, вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] , та належить до робітничого двору. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Виконавчим комітетом Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області 19.03.2020 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на право власності на земельну ділянку та на житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] , тобто позивачу. Даний заповіт посвідчений Ковальською Іриною Миколаївною, керуючою справами виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області 12.10.2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 32. Судом встановлено, що позивач як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] 21.05.2020 року звернувся у Жовківську державну нотаріальну контору Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про прийняття спадщини, а також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] належні [PERSON] . Внаслідок його звернення було зареєстровано спадкову справу № 208/2020, номер у спадковому реєстрі 65854050, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60263934 від 21.05.2020 року. Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) постановою № 1201/01-16 від 06.12.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме, заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Суд констатує, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки хоч і не проживав з нею на день смерті, однак в шестимісячний строк, а саме 21.05.2020 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Суд враховує, що Жовківською державною нотаріальною контрою Львівської області 06.12.2021 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1636, після смерті [PERSON] , 1935 року народження, померлої [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруж та належала померлій на підставі рішення Магерівської селищної ради, Жовківського району Львівської області від 13.08.1996 року за № 38, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03.05.2017 року за № 20270591, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1240544846227, кадастровий номер землі 4622755900:01:017:0011. Позивачем зареєстровано право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 288562004 від 06.02.2021 року. Тобто факт прийняття спадщини також підтверджується виданим позивачу свідоцтвом про прав на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . З копії довідки № 1826, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.12.2021 року, вбачається, що [PERSON] на час смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Викладеним у довідці № 1827, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.12.2021 року, стверджується, що [PERSON] , 1935 року народження, на час смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] в домогосподарстві, в якому були зареєстровані і проживали наступні члени сім`ї: брат, [PERSON] , 1945 року народження. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області 01.11.2021 року. Суд звертає увагу, що [PERSON] 12.10.2016 року на випадок своє смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на випадок смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] , тобто позивачу. Даний заповіт посвідчений Ковальською Іриною Миколаївною, керуючою справами виконкому Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області 12.10.2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 33. Осіб, які б мали право на обов`язову частку у спадщині після смерті [PERSON] , інших осіб, які б зверталися за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] або могли б прийняти таку внаслідок реєстрації та проживання разом із спадкодавцем на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається. Тобто позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та єдиним, хто прийняв спадщину після її смерті. Із копії довідки № 97, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.01.2022 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградському МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на одноповерховий, дерев`яний житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 36,7 м. кв., в тому числі житловою площею 12,0 м. кв., не проводилась. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на робітничий двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства. Довідкою № 1828, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 16.12.2021 року, стверджується, що житловий будинок [ADDRESS] не знаходиться під забороною, арештом чи в заставі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З копії технічого паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації 04.01.2022 року, вбачається, що загальна площа будинку [ADDRESS] становить 36,7 м2, житлова 12,0 м2, допоміжна 24,7 м2. При будинку є веранда, 3 сараї, вбиральня та споруди. Аналогічне підтверджується довідкою-характеристикою № 98 на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації 11.01.2022 року. Відомостей про самочинне будівництво не вбачається. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв після її смерті спадщину, оскільки упродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавця, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку і які б прийняли таку після смерті [PERSON] . І так як [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , даний будинок відносився до робітничого типу двору, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на даний будинок як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved