Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

30 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив те, що він з [PERSON] мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду від 03 серпня 2021 року з позивача на користь відповідача присуджено до стягнення аліменти на утримання обох дітей у твердій грошовій сумі, яка становить 6000 грн щомісяця. З відповідачем позивач перебував у шлюбі з 03 жовтня 2009 року по 21 вересня 2021 року. 17 грудня 2021 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , з якою вони проживають однією сім`єю. Разом з ними проживають двоє дітей [PERSON] від її попереднього шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на утриманні позивача, оскільки їх батько помер. Позивач зазначає, що зараз він працює за договорами. Його щомісячний дохід складає у середньому 10\~000 грн. Таким чином сплачувати суму аліментів, яка складає 6000 грн щомісяця, він не має можливості, оскільки це складає значну частину його заробітку, яка перевищує 1/3 його частину. Позивач працює не постійно, а тому просить замінити спосіб присудження аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) щомісяця, оскільки він вважає, що саме такий спосіб буде гарантувати йому захист його прав та інтересів, інтересів його нової сім`ї, а також інтересів його дітей, на утримання яких з нього зараз стягнуто аліменти, оскільки зі збільшенням його заробітку вони отримуватимуть більшу суму грошових коштів на своє утримання. Таким чином, оскільки після стягнення аліментів на утримання двох дітей у позивача до теперішнього часу змінився сімейний стан, оскільки він не має постійної роботи, має на утриманні ще двох дітей та дружину, яка не працює, позивач вважає справедливим зменшити розмір аліментів до 1/3 частини. Ухвалою судді від 11 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 07 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, у якому вона просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивач жодним доказом не підтверджує, що у нього виник обов`язок на утримання своєї дружини [PERSON] та її дітей від попереднього шлюбу, оскільки ні Сімейний кодекс України, ні будь-який інший законодавчий акт не регулює відносини з утримання дітей своєї дружини/чоловіка від першого шлюбу, оскільки у позивача у даному випадку відсутні родинні зв`язки з ними. Також відповідач у своєму відзиві вказує, що у позовній заяві відсутні будь-які посилання на виникнення у нової дружини права на утримання від нього. Крім того, оскільки у позивача з часу винесення рішення про стягнення аліментів не змінився майновий стан та відсутні будь-які зміни тих обставин, які враховувались судом при визначення розміру аліментів, то й право на зміну аліментів у позивача відсутнє. Також, щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частину від заробітку (доходу) позивача відповідач зазначає, що позовна заява не містить жодних обставин, які б беззаперечно свідчили про необхідність такої зміни. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.9, 12/. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2021 року по справі №183/836/21, яке набрало законної сили 04 вересня 2021 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину\~ - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі\~ у розмірі 3000 грн 00 коп, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі\~ у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~ щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2021 року позивач вступив в зареєстрований шлюб з [PERSON] /а.с.8/, яка має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.10, 11/. З огляду на викладене у співставленні зі змістом позовних вимог, вбачається наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу форми стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Так, у своєму позові позивач зазначає, що на теперішній час у нього змінився сімейний стан, оскільки на його утриманні знаходиться дружина [PERSON] , яка не працює, та її малолітні діти. Однак доказів на підтвердження цієї обставини, а саме безробіття чи непрацездатності дружини, позивачем не надано, як не надано доказів і того, що діти [PERSON] знаходяться на утриманні позивача. Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Крім того, як вбачається з позовних вимог, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми у сумі 6\~000 грн, щомісячно, на 1/3 частину від його заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, діючим законодавством не передбачено право платника аліментів звертатися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Крім того, суд враховує, що у відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, відзив відповідача на позовну заяву, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Також, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed