Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності виданого 14.01.2008 року головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач тривалий час не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі немає, і взагалі квартирою не цікавляться. Дана поведінка дає право позивачу щодо захисту своїх прав та законних інтересів, щодо звернення до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності виданого 14.01.2008 року головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7). За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА Сіхарулідще [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у спірній квартирі з 12.02.2016 р. по теперішній час (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що позивач є власником спірної квартири, відповідач не є членом сім`ї власника квартири, у спірній квартирі не проживає, речі її відсутні, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] обґрунтовані на законі та доведені матеріалами справи. Щодо вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку то судом встановлено наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved