Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), в якій просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що станом на 30.06.1990 в житловому будинку, який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова двору, помер [INFO] , [PERSON] - дружина, померла [INFO] , [PERSON] - зять, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук та [PERSON] - внук, які станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/6 частині. [INFO] помер дідусь позивача по материній лінії [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому 1/6 частина зазначеного житлового будинку та господарських будівель. На випадок своєї смерті [PERSON] заповів визначене у заповіті належне йому майно своєму онукові [PERSON] , який прийняв спадщину за заповітом та отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину цього майна - земельну ділянку. На частину будинку, що належала дідусю, позивач юридично спадкових прав не оформляв, однак фактично прийняв її у спадщину. [INFO] померла бабуся позивача по материній лінії [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй 1/6 частина зазначеного вище житлового будинку та господарських будівель. [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, окрім земельної частки (паю), внукові [PERSON] . На частину будинку, що належала бабусі, позивач юридично спадкових прав не оформляв, однак фактично прийняв її у спадщину. 08.11.2021 позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON] , однак нотаріус йому відмовив, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не була його останнім членом. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову їм відомі. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності його і позивача та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.70), заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника і підтримання позовних вимог (а.с.73). Відповідачкою [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову, непретендування на частку в майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні у цьому дворі на користь позивача (а.с.51). Відповідачкою [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та незаперечення проти ухвалення рішення на користь позивача (а.с.56). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову, непретендування на частку в майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні у цьому дворі на користь позивача (а.с.60). Відповідачкою [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та незаперечення проти ухвалення рішення на користь позивача (а.с.64). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову, незаперечення проти ухвалення рішення на користь позивача, непретендування на частку в майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні у цьому дворі на користь позивача (а.с.67). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.43-44). Ухвалою підготовчого засідання від 08.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.71-72). Ухвалою судового засідання від 31.03.2022 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.75). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 30.09.1988, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів №300 від 15.09.1988 (а.с.11). Відповідно до витягу з погосподарської книги села Млиниська від 18.10.2021, житловий будинок по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір та станом на 30.06.1990 в житловому будинку були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова двору, помер [INFO] , [PERSON] - дружина, померла [INFO] , [PERSON] - зять, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внук (а.с.9). [PERSON] 22.02.2006 зробив особисте розпорядження, склавши у с. Млиниська Жидачівського району Львівської області заповіт, зареєстрований у реєстрі за №15, яким належний йому житловий будинок в [ADDRESS] , земельний сертифікат Серії ЛВ №9621, розташований на території Млиниської сільської ради, грошові заощадження, які знаходяться в ощадному банку 6313/011 с. Млиниська особистий рахунок, автомобіль марки ВАЗ - 11027 МД, заповів [PERSON] (а.с.24). [PERSON] помер [INFO] у с. Смогів Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 24.02.2006 (а.с.22). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.12.2006, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є [PERSON] , який мешкає в с.Смогів Жидачівського району Львівської області. Спадкове майно складається з середньої земельної ділянки (паю) в майні АТ «Дружба» площею 2,17 умовних кадастрових гектарів, належної померлому (а.с.25). [PERSON] 08.04.2008 зробила особисте розпорядження, склавши у с. Млиниська Жидачівського району Львівської області заповіт, зареєстрований у реєстрі за №121, яким все своє майно загальне, яке б воно не було і з чого б воно не складалося та все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право, крім сертифіката на середню земельну частку (пай), який знаходиться на території Млиниської сільської ради заповіла [PERSON] (а.с.28). [PERSON] померла [INFO] у с. Смогів Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 27.08.2012 (а.с.26). Відповідно до довідки Млиниської сільської ради №1112 від 23.08.2006, [PERSON] дійсно був прописаний і проживав в с. Смогів Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним до дня смерті проживали: дружина - [PERSON] , яка і продовжує проживати в даному будинку по цей час. Після смерті [PERSON] його дружина в шестимісячний термін вступила в управління спадковим майном. Від імені [PERSON] у виконкомі Млиниської сільської ради посвідчено заповіт від 22.02.2006 року, зареєстрований в реєстрі за №15 (а.с.23). За змістом довідки виконкому Млиниської сільської ради №107, [PERSON] була прописана і проживала в с.Смогів Жидачівського району Львівської області до дня смерті, яка наступила [INFO] . Разом з нею на день її смерті був прописаний і проживав її внук [PERSON] , який і продовжує проживати в цьому будинку по цей час. Після смерті [PERSON] її внук займався похороном своєї бабусі, забрав речі померлої, оплачував всі платежі за будинок. Заборони та арешту на житлоовий будинок в с.Смогів немає. У виконкомі Млиниської сільської ради від [PERSON] посвідчено заповіт за №121 (а.с.27). Згідно з довідкою Жидачівської міської ради №168 від 18.10.2021, житловий будинок, власником якого був [PERSON] , знаходиться за адресою [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). За даним домогосподарством згідно записів земельно-кадастрової книги числиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (а.с.10). Технічним паспортом від 02.11.2021 встановлено, що по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок «А-1», загальною площею 72,1 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами (а.с.13-17). Постановою Жидачівської ДНК від 08.11.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його баби [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.29). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на житловий будинок і неможливістю реалізації ними цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 у цьому господарстві були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] зробив особисте розпорядження, яким своє майно (частку у спірному житловому будинку) заповів позивачу [PERSON] , який прийняв спадщину, про що свідчить видане на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частину належного останньому майна (земельної ділянки). За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне їй майно, крім належної їй земельної частки (паю), заповіла [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття проживав разом з [PERSON] і не заявляв про відмову від спадщини. Члени колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у поданих ними заявах ствердили суду, що не претендують на частку у майні колгоспного двору. За наведених обставин, суд зазначає, що [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинку «А-1», разом з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved