Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Позивачем [PERSON] 11.01.2022 подано до Садгірського районного суду м. Чернівці позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що у них з відповідачем від шлюбу, який розірваний рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.04.2020, народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Вказує, що син навчається у Львівському торговельно-економічному університеті, на заочній формі навчання, на договірній основі, за спеціальністю «Право», строк навчання з 07.09.2021 по 01.07.2023, та не отримує стипендії. Добровільно відповідач аліментів не надає, а сину необхідні значні витрати на проїзд до навчального закладу, навчання, проживання. З посиланням на відповідні правові норми позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю та продовжує навчання, у розмірі 2500 гривень щомісячно починаючи з 01.12.2021 року на період навчання сина, але не більше ніж досягнення ним двадцяти трьох років. Стягнути з відповідача судовий збір на користь держави, а на її користь витрати на професійну правничу допомогу. 18.02.2022 судом отримано відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Якобишеної Т.Д., у якому остання просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що син [PERSON] навчається на заочній формі навчання, у зв`язку із цим має змогу працювати. Більше того, відповідачу достеменно відомо, що його син працює та самостійно себе утримує, що підтверджує відомостями із декларацій сина та колишньої дружини у яких вказані доходи сина та джерело їх отримання. Також долучені декларації підтверджують і наявність у сина відкритих банківських рахунків. Просить взяти до уваги і те, що на даний час відповідач [PERSON] не працює та фактично знаходиться без доходів, лише іноді може надавати послуги з незначних ремонтних робіт, які у карантин не є затребуваними. Через спір з позивачкою про поділ майна, остання вигнала відповідача із будинку і він змушений проживати у свого батька похилого віку, якого потрібно утримувати. Вказує, що у відповідача немає ні автомобіля, ні житла та він не здійснював жодних придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому останній не має змогу надавати допомогу на утримання сина. Звертає увагу і на дату з якої позивач просить стягувати аліменти (01.12.2021), хоча сам позов отриманий судом 11.01.2022, а підстав для присудження аліментів за минули час не вказує. Крім того, просить стягнути із позивача на користь відповідача понесені судові витрати, вказуючи їх орієнтовний розмір у сумі 6000 гривень. 14.03.2022 позивач [PERSON] скерувала до суду відповідь на відзив у якому вказує на те, що дійсно син навчається на заочній формі навчання за спеціальністю «Право», проте на договірній основі. Не заперечує і те, що останній проходить службу у Управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області, проте вказує на те, що коштів, які заробляє син недостатньо на погашення витрат з проїздом до навчального закладу, витрат на канцелярські товари для навчання, харчування та одяг. Також просить взяти до уваги, що отриманий нею дохід також не здатний забезпечити матеріальні потреби сина, адже йде на сплату комунальних послуг та погашення іпотечного кредиту за придбання квартири, який оформлений на її ім`я. Вказує, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, а обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися не залежить від форми такого навчання. Щодо неможливості відповідача сплачувати аліменти, вказує, що останні за рішенням суду набув право власності на Ѕ частки квартири та при розгляді справи зазначав про наявність заробітку, а доводи про наявність на його утриманні батька нічим не підтверджені. Також у відповідача був автомобіль Daewoo Nexia, реєстраційний номер [NUMBER] , який останній продав своїй сестрі та кошти залишив собі, що є предметом розгляду іншої справи. Також звертає увагу і на те, що вказуючи на відсутність фінансової можливості, відповідач неодноразово залучає адвоката Якобишену Т.Д., якій оплачує послуги у значному розмірі, зокрема у цій справі, яку вказує у сумі 6000 грн. Таким чином позивач [PERSON] просить суд взяти до уваги позовні вимоги та зазначені у відповіді на відзив обставини і задовольнити позов. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 січня 2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 10 лютого 2022 року, яке в подальшому відкладалося для надання можливості подати відзив та відповідь на відзив (а.с.24). Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, скерувала на адресу суду 23.03.2022 письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився. На електронну адресу суду 02.03.2022 надійшло клопотання від представника відповідача - адвоката Якобишеної Т.Д., у якому остання просить повести розгляд справи за її відсутності та відсутності [PERSON] . У задоволенні позовних вимог просить суд відмовити повністю. Вирішити питання про стягнення судових витрат на користь [PERSON] . Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов до наступного висновку. Так судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 28.08.2001 року, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.04.2020, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11-15). Згідно Договору про навчання у закладі вищої освіти № 53/9 від 07.09.2020 [PERSON] зарахований на 3 курс Львівського торговельно-економічного університету, за заочною формою здобуття освіти, за освітньою програмою «Право», для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр, строком до 01.07.2023. Також позивачем долучено копію Договору про надання платної освітньої послуги № 53/9 від 07.09.2020, у відповідності до якого навчання [PERSON] відбувається на платній основі. Вартість освітньої послуги за роками навчання становить 14 250 грн. за перший рік навчання та 15 650 гривень за другий рік навчання (а.с.17-19). Крім того, до позовної заяви долучено копії квитанцій про оплату навчання (а.с.20-21). Відповідач разом із відзивом долучає копії декларацій [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до яких зазначені відомості про дохід [PERSON] у розмірі 18 886 гривень, як заробітна плата за основним місцем роботи, джерело доходу: [PERSON] та 14 251 гривня, як заробітна плата за основним місцем роботи, джерело доходу: Департамент патрульної поліції. Також у декларації вказано про відкриті на ім`я [PERSON] рахунки у банках АТ КБ «Приватбанк», УБ «Укргазбанк», АТ «Унівесалбанк». Представником відповідача долучено копію відповіді від 26.08.2021 на адвокатський запит Якобишеної Т.Д. , у відповідності до якої, в ході моніторингу ІТС ІПНП Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області встановлено наявність одного звернення гр. [PERSON] до підрозділу поліції 22.04.2021 із заявою про те, що його колишня дружина [PERSON] не впускає його до квартири. Таке звернення зареєстроване за № 11111. Конфлікт врегульовано мирним шляхом. Позивачем [PERSON] разом із відповіддю на відзив долучено копію рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 29.10.2021 у справі № 726/541/21, яке набрало законної сили 29.11.2021, яким визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] Також суду надано документи на підтвердження понесених відповідечем [PERSON] витрат на залучення захисника Якобишеної Т.Д. до участі у розгляді судових справ та квитанції про оплату її послуг. Так, відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У відповідності до положень ст. 51 Конституції України та згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Разом з тим, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи вищезазначене, передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання, незважаючи на факт досягнення ними повноліття, при цьому, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Крім того, ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В даному конкретному випадку суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, зважаючи на встановлені по справі обставини, зокрема: досягнення сином [PERSON] віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання у Львівському торговельно-економічному університеті; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливості надавати таку допомогу. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача - щодо відсутності підстав для сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з підстав його навчання на заочній формі, адже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття не залежить від форми навчання. Більше того, навчання на заочній формі не спростовує наявність витрат на оплату такого навчання, що підтверджено позивачкою, та не спростовує необхідність понесення витрат на підручники, інші предмети необхідні для навчання, а також на проїзд до навчального закладу, який знаходиться за межами Чернівецької області та проживання за місцем його знаходження, необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку сина, тощо. Також не спростовує обов`язок відповідача, як батька, утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення ним повноліття, і той факт, що син [PERSON] має власний заробіток та працює, оскільки отриманих ним коштів не достатньо для забезпечення його матеріальних потреб, як вказує позивач. Наявність відкритих рахунків сином, зазначених у декларації ще не свідчить про наявність коштів на таких рахунках і їх достатність для забезпечення потреб навчання. Крім того, суд критично відноситься до позиції відповідача, щодо відсутності у нього можливості сплачувати аліменти зважаючи на те, що він не працює та фактично знаходиться без доходів, а також несе обов`язок по утриманню свого батька похилого віку, оскільки доказів таких обставин суду не надано. Більше того, представник відповідача у відзиві на позов не заперечує наявність нестабільного заробітку свого довірителя від надання послуг з ремонтних робіт. На можливість надання матеріальної допомоги відповідачем, як батьком, своєму сину може свідчити і те, що останній має змогу залучати до участі у справі представника (адвоката) та оплачувати його послуги. Крім того, суду надано докази наявності у відповідача майна, а саме отриманої частки у квартирі, за рішенням суду. Також вказано про наявність грошових коштів від відчуження транспортного засобу, що є предметом розгляду іншої судової справи. Поряд із вищезазначеним, суд звертає увагу і на ту обставину, що позивач, як мати, має можливість самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення, а отримання аліментів не повинно сприяти задоволенню її потреб. Крім того, остання також несе обов`язок по утриманню сина. З врахуванням викладеного, при визначені розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, що підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на сімейний та майновий стан [PERSON] , відсутність інших утриманців, задовільний стан здоров`я, оскільки доказів на підтвердження погіршення такого відповідачем суду надано не було, наявність у нього заробітку (доходу), хоча і не стабільного, суд визначає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю та продовжує навчання, в розмірі 1500 гривень щомісячно. Стягнення аліментів у такому розмірі, на переконання суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні сина, є справедливим, необхідним, співмірним, реальним табуде достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання та поряд із цим працює. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім того, суд звертає увагу і на те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до ст. 191 СК України. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (стаття 191 Сімейного кодексу України). Оскільки позивачкою не вказано обставин необхідності присудження аліментів за минулий час, а датою подачі позову є 11.01.2022, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн., від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Представник відповідача долучає попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у якому вказує про наявність витрат на професійну правничу допомогу здійснених [PERSON] , зокрема на суму 6 000 грн. Вказує детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для надання правничої допомоги: зустріч з клієнтом та консультація: 1 год - 1500 грн.; підготовка відзиву на позовну заяву: 2 год. - 3000 грн.; представництво у суді: 1 год - 1500 грн. Вказано, що витрати пов`язані з розглядом справи проведені в розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на 1 особу, встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» та становлять 1500 грн. за 1 годину роботи адвоката Крім того долучено договір №5 «Про представництво інтересів» в цивільному процесі та надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року, який укладений між адвокатом Якобишеною Т.Д. та відповідачем [PERSON] . Долучено і Ордер на надання правничої (правової) допомоги. Таким чином, відповідач просить суд стягнути із позивачки, понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони і такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи. Однак ч.4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи факт часткового задоволення позовних вимог, предмет спору та складність справи, обсяг наданих у ній послуг, відсутність особистої участі представника відповідача у судовому засіданні, виходячи із принципу співрозмірності, суд знаходить підстави для стянення із позивачки [PERSON] понесених відповідачем [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, що буде необхідним і достатнім в даному конкретному випадку. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 191, 198-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial