Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

25 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суд з позовом до [PERSON] , за змістом якого просила стягнути з відповідача на її користь 16866,50 гривень матеріальної шкоди, 150000 гривень моральної шкоди завданими джерелом підвищеної небезпеки та судові витрати по оплаті судового збору, послуг адвоката та перекладача. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 26.01.2021 року близько 22 години [PERSON] переходила дорогу через нерегульований пішохідний перехід на вул. Набережна в м. Івано-Франківську, ведучи на повідку собаку. Відповідач, рухаючись на автомобілі «Wolksvagen Т-5» д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на позивача та собаку, спричинивши позивачу тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що підтверджується довідкою КНП «ОКЛ Івано-Франківської обласної ради» від 26.01.2021 року , а тварині - травму хребта в грудному відділі (Т12-Т13), яка була несумісною з життям. Собака був доставлений у клініку для тварин «ОлВет». 27.01.2021 року о 13.32 год. проведено евтаназію собаки, що підтверджується довідкою підприємця [PERSON] за № 01105121 від\~ 17.05.2021 року. Вказує, що собака відносилася до рідкісної породи «ердельтер`єр», за родословною «Est Etiam Harmonica». Відповідно до сертифікату № 238595 від 11.11.2020 року ( родовід UKU.0481825, тавро ЕЕ 105, чіп 990000000805157) власниками собаки є [PERSON] та [PERSON] . Матеріальну шкоду позивач обґрунтовує тим, що собаку придбала у [PERSON] , заплативши їй 15500 гривень, що підтверджується звітом про проведення операції у AT КБ «ПриватБанк» за грошовими переказами за період з 01.06.2020 по 31.07. 2020 року. Зокрема, 19 червня 2020 року відправлено грошовий переказ в системі PrivatMoneyUA в сумі 2500 грн., як авансовий платіж та 22 липня 2020 року - в сумі 13000 грн., як основний платіж за купівлю собаки. Крім того, за надані ветеринарні послуги витрачено 1066,50 гривень. Моральну шкоду обґрунтовано тим, що внаслідок ушкодження здоров`я та втрати собаки позивач зазнала моральних страждань. Ці страждання призвели до негативних змін у її житті, які виразились в щоденних думках про втрату улюбленої собаки, з якою позивач проводила більшу частину свого особистого часу. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовні заяві. В судове засідання позивач та її представник не з`явились,від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи його участі та участі позивачки, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судові засідання не з`явився. 09.07.2021 року судом було надіслано компетентному суду Республіки Молдова Доручення про вручення документів (позовної заяви з додатками) та Доручення про виконання окремих процесуальних дій (отримання відзиву відповідача). При цьому, згідно отриманого судом листа від Південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 21.12.2021 року, судове доручення було повернуто без виконання (а.с.59). Також відповідачу неодноразово надсилались повістки про виклик до суду, але всі вони повертались до суду із відміткою «не востребовано». У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Враховуючи викладене, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, стороною в якій він є, причини неявки відповідач не повідомив, відзив чи будь-яких клопотань щодо реалізації процесуальних прав на адресу суду скеровано не було. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача за наявними у справі доказами. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, а також враховуючи подання стороною позивача заяви про розгляд справи без участі в судовому засіданні її представника, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт заподіяння позивачу шкоди джерелом підвищеної небезпеки автомобілем «Volksvagen Т-5» державних номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] , підтверджується: довідкою за результатами розгляду звернення від 18.02.2021 року; довідкою № 421 від 01.02.2021 року за результатами розгляду звернення; довідкою від 26.01.2021 року слідчого за результатами розслідування ДТП; протоколом огляду місця події та схемою, що додається протоколу; медичною довідкою № 190 КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 26.01.2021 року; довідкою підприємця [PERSON] за № 01105121 від 17.05.2021 року. Згідно Довідки №421 виданої дільничим офіцером поліції Івано-Франківського ВП ГУНП від 01.02.2021 року та Довідки виданої слідчим слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Ткачук І. від 18.02.2021 року вбачається, що [PERSON] порушив вимоги п. 18.1 ПДР України, а саме, не надав перевагу в русі пішоходу. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України визначаються способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Зокрема, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. За ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Щодо відшкодування матеріальної шкоди. Позивачем долучено до матеріалів справи довідку видану підприємцем [PERSON] згідно якої 26.01.2021 року о 22.00 годині на лікування поступила тварина собака породи «ердельтер`єр», самка, кличка « [PERSON] » за родословною «Est Etiam Harmonica», власники [PERSON] , [PERSON] . Вказано, що зі слів очевидців собака отримала травми внаслідок наїзду автотранспортного засобу. 27.01.2021 було проведено рентгендіагностику, під час якої виявлено травму хребта в грудному відділі (Т12-Т13). Було рекомендовано провести евтаназію тварини, яка проведена 27.01.2021 о 13:32 годині. Суд дійшов до висновку, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть собаки, були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з його вини, як наслідок порушення ним правил дорожнього руху. Статтею 22 ЦК України передбачені підставі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, а саме витрати на купівлю собаки, витрати на отримання сертифікату на собаку та витрати за надані ветеринарні послуги. Вказала, що придбала собаку в [PERSON] , заплативши їй 15500 ( п`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень. На підтвердження вказаної обставини суду надано звіт про проведення операції у AT КБ «ПриватБанк» за грошовими переказами за період з 01.06.2020 по 31.07. 2020 p.p. Так, 19 червня 2020 року позивачкою здійснено грошовий переказ в системі PrivatMoneyUA на суму 2500 гривень, 22 липня 2020 року на суму 13000 гривень на ім`я [PERSON] . Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» 27.11.2020 року позивачкою перераховано на ім`я [PERSON] 300 гривень. Згідно Сертифікату від 11.11.2020 №238595 [PERSON] є заводчиком собаки: кличка - «Est Etiam Harmonica», власником вказано: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем понесено витрати пов`язані з придбанням собаки в розмірі 15800 гривень. Крім того, згідно квитанції №8629 виданої ФОП [PERSON] за надані ветеринарні послуги: евтаназія, дослідження крові сплачено 1066,50 гривень. Таким чином позов в частині стягнення 16866,50 гривень обґрунтовано належними правовими підставами. Щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вищевказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що позивачці під час ДТП було заподіяно тілесних ушкоджень, виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, внаслідок втрати майна, собаки рідкісної та вартісної породи позивач була позбавлена можливості вести звичний для неї спосіб життя, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, а тому її слід стягнути у розмірі 15 000 грн. з відповідача, що є достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, витрат пов`язаних із залученням перекладача, судового збору та витрат на професійну правову допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача частково з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим ч. 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позовної заяви долучено попередній розрахунок судових витрат. Позивачем на підтвердження понесення витрат за здійснення перекладу долучено квитанцію про сплату 4800 грн., отже вказана сума підлягає стягненню з відповідача. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано квитанцію на суму 6000 грн., отже вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає понесені позивачем витрати на правничу допомогу співмірними зі складністю справи. А відповідачем не спростовано, що вказані витрати перевищують встановлений законом граничний розмір. Судом задоволено позовні вимоги позивача на загальну суму 31 866,50 гривень. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач згідно з квитанцією від 24.06.2021 року, підтвердила сплату судового збору на суму 13178 гривень, за подання даного позову, суд робить висновок про стягнення, на користь позивача з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2515,68 гривень, що пропорційно становить 19,09 % задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Усі інші пояснення позивача, докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, оскільки їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 16, 1166, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: partial