Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги стосовно позбавлення її батьківських прав визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачки - наполягала, вимоги про встановлення опіки над дитиною просила залишити без розгляду, також просила про розгляд справи без її участі. Представник позивача Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (як органу опіки та піклування) - начальник Служби у справах дітей РМР будь-яких заперечень щодо позову не мала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія акту від 17.09.2021р. обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] ; характеристика на [PERSON] від 28.07.2021р.; акт обстеження матеріально- побутових умов сім`ї позивачки від 22.07.2021р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; копія відповіді в.о. головного лікаря КНП «Ренійський ЦПМСД» від 16.08.2021р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить позбавити батьківських прав відповідачку щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , зазначивши, що відповідачка є матір`ю дитини (на підставі свідоцтва про народження), однак спільно із донькою не мешкає, дитина знаходиться на утриманні своєї бабусі - позивачки у справі, мешкає разом із нею та дідусем. У відповідачки склалася інша родина, протягом тривалого часу вона не виконує своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не цікавиться нею, її не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний, духовний розвиток дитини, стан її здоров`я. Неповнолітню [PERSON] фактично доглядає і годує бабуся, яка навідує батьківські збори, контролює навчання дитини у закладі освіти, виховує її. У зв`язку із відповідною поведінкою відповідачки та ситуацією, що склалася в її родині, [PERSON] неодноразово надавався час для виправлення, створення належних умов, було рекомендовано звернутися до Ренійського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та КУ «ЦНСП» Ренійської міської ради для отримання соціальних послуг. Однак, всі ці спроби виявилися марними, [PERSON] на шлях виправлення не стала, не виявляє бажання повернути доньку, виховувати її, налаштувати родинні зв`язки. Отже, відповідачцінадавався час для виправлення, створення належних умов, однак, вона порадами фахівців не скористалася, належних для себе висновків не зробила, про доньку не піклується та не цікавиться її долею. Таким чином, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківської уваги і піклування з боку відповідачки, яка не виконує свій батьківський обов`язок. Яких-небудь перешкод у спілкуванні із дитиною, бабуся відповідачці не чинить. Сама відповідачка не чинить ані спроб, ані бажання щодо корегування своєї поведінки, являється безвідповідальною матір`ю, не здатна проявити материнську турботу та піклуватися про свою дитину. У зв`язку із вищенаведеним, позивачка вважає, що відповідачку необхідно позбавити батьківських прав щодо дитини, оскільки вони існують суто формально і нею не виконуються. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її доньки [PERSON] , [INFO] буде відповідати інтересам неповнолітньої та направлено на захист її прав. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Поняття виховання включає в себе психологічний вплив батьків (в даному випадку) на дитину з метою формулювання у неї прийнятних для суспільства морально-етичних установок. У даній справі відповідачка ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Таке ухилення носить свідомий характер, воно тривале, засновано на непроявленні щонайменшої материнської турботи. Обставини, які б могли вплинути на невиконання відповідачкою своїх обов`язків судом не вбачаються, вона свідомо не приділяє будь-яку увагу доньці, яка є неповнолітньою і потребує моральної та матеріальної підтримки від матері. По теперішній час дитина мешкає разом із бабусею та дідусем, відповідачка із донькою не спілкується, відносин із нею не підтримує, не цікавиться, чи забезпечена вона всім необхідним та інше. Залишення дітей без нагляду батьків, незабезпечення дітей належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, відповідним для віку доглядом, створенням умов, є прямою загрозою життю та здоров`ю дітей . Згідно із п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п.п. 15, 17 Постанови ПВСУ від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують її, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, Положення Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у т.ч. суди мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитини у соціально-здоровому середовищі. Отже, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої, малолітньої дитини. Аналізуючи вищевказані положення законодавства, виходячи з принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини, оскільки вона своїх батьківських обов`язків ані в добровільному, ані в рекомендаційному порядку не виконує, про дитину не піклується, не підтримує її ні матеріально, ні морально, нехтують батьківськими обов`язками взагалі. За таких умов, з урахуванням такого байдужого відношення відповідачки до доньки, до неї слід застосувати таку міру як позбавлення батьківських прав, що в даному випадку буде відповідати інтересам дитини, направлено на захист її прав. Таким чином, суд враховує фактичні обставини справи, а також інтереси неповнолітньої та приймає рішення щодо задоволення позову позивачки - позбавляє відповідачку батьківських прав щодо її дитини: [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved