Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

На адресу Садгірського районного суду м. Чернівці 14.02.2022 надійшов позов представника позивача [PERSON] , адвоката Явіц В.Й., до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що в січні 2022 року позивач дізнався, що з військової частини для виконання надійшла Постанова приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.06.2021 у виконавчому провадженні ВП № 65612906, у якому з нього стягується на користь ТОВ «ФІНПОМ МАРКЕТ» заборгованість в розмірі 10\~868 грн. за виконавчим написом №20740, виданим 20.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Вказує, що позивач ніяких фінансових зобов`язань перед відповідачем не мав і не має, коштів та кредитів не отримував, договори та угоди не підписував, таким чином вважає вчинений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В оспорюваному виконавчому написі не містяться відомості про розрахунки заборгованості та не підтверджено її складові і порядок визначення. Звертає увагу, що на підтвердження безспірності заборгованості відповідач повинен був надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки та інше, що підтверджують факт надання кредитних коштів та їх оплати. Більше того, позивач не погоджується з нарахованими на суму кредиту процентами, оскільки після строку повернення кредитних коштів, у відповідача відсутнє право на стягнення передбачених кредитним договором процентів. Крім того, до вимог про стягнення неустойки вказаний період з 21.10.2019 по 20.04.2021, що перевищує строк позовної давності в один рік, згідно ч.2 ст. 258 ЦК України. Також, оскільки кредитний договір № 957532 від 10.06.2019 не посвідчувався нотаріально, а отже не міг бути договором за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вважає, що обставини, які свідчать про заміну сторони стягувача, оспорення заборгованості та неповідомлення позивача про зміну кредитора, свідчать про існування спору між сторонами щодо боргових зобов`язань, що виключає безспірність боргу. Також жодної претензії чи пропозиції добровільного погашення заборгованості позивач не отримував. З посиланням на відповідні правові норми, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., який зареєстрований у реєстрі за № 20740 (а.с.1-40). Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказана вище позовна заява, разом із долученими до неї документами отримана судом 14 лютого 2022 року та того ж дня передана на розгляд головуючому судді Асташеву С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 42). Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 02 березня 2022 року про що повідомлено учасників судового провадження (а.с.43-44). Судове засідання у справі відкладено на 21 березня 2022 року, у зв`язку із неявкою сторін та неотриманням інформації щодо їх належного повідомлення. У судове засідання 21 березня 2022 року сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Від представника позивача [PERSON] адвоката Явіц В.Й. 21 березня 2022 року до суду надійшла заява, у якій останній підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з підстав у ньому зазначених. Не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі. Розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання даної справи. Жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Про поважні причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву судом не отримано. Треті особи:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю., будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи, у судове засідання також не з`явилися. Клопотань чи заяв від них не надходило. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, доведений і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про можливість виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за зверненням відповідача, про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Так, судом встановлено, що 20 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 20740, яким пропонує стягнути з [PERSON] , [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 24122020-ФК від 24 грудня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено паво вимоги на підставі Договору факторинку № 23/12/20 від 23 грудня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Авентус Україна» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 957532від 10 червня 2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] . Пропонує задовольнити вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», стягнути з [PERSON] за період з 21.10.2019 року по 20.04.2021 року включно, суму і розмірі: -3000 гривень 00 копійок заборгованість за тілом кредиту; -1620 гривень 00 копійок заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; -6198 гривень 00 копійок заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; -50 гривень 00 копійок плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 10868 гривень 00 копійок (а.с.21). Суду надано копію заяви про примусове виконання ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» адресовану приватному виконавцю виконавчого округу Луганської області Лиманському\~В.Ю. за вих. № 42\~464 від 18.05.2021, якою представник товариства просить розпочати примусове виконання на підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с.22). Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. на підставі виконавчого напису № 20740, виданого 20.04.2021, відкрито виконавче провадження №\~65612906 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 10868 грн., відповідно до кредитного договору №957532 від 10.06.2019 року (а.с.19-20). Також до матеріалів справи долучено отримані військовою частиною копія Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.06.2021, що знаходиться на виконанні військової частини [NUMBER] , згідно Довідки від 01.02.2022 та копія Постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 20.01.2022 (а.с. 14-17). Поряд із цим, витребувані за ухвалою суду від 15.02.2022 від приватного нотаріуса та відповідача документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис та які підтверджують розмір заборгованості [PERSON] судом не отримані. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок). Статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено порядок вчинення виконавчих написів. Так пунктом 1 глави 16 розділу ІІ, підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява. Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено умови вчинення виконавчого напису і передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», вказано, що при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати ВС відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій постанові від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц із подібних правовідносин. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №910/5413/17). Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд виходить із того, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому, документами, які підтверджують безспірність заборгованості не можуть бути розрахунки заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені відповідачем, оскільки такі є лише відображенням односторонні арифметичних розрахунків, і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Суду не надано доказів які б підтверджували наявність безспірної заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінпром маркет» та відповідно законність вчинення виконавчого напису. Крім того, до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження переходу прав вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до відповідача ТОВ «Фінпром маркет», на користь якого стягнуто заборгованість, що обґрунтовували б правомірність такого стягнення заборгованості. Не долучено і доказів повідомлення боржника про перехід прав вимоги за кредитним договором. Більше того, позивач [PERSON] вказує про те, що йому невідомо про вказаний у виконавчому написі кредитний договір, йому не надсилалося повідомлення про необхідність погашення заборгованості у добровільному порядку та про те, що у разі несплати такої буде вчинено виконавчий напис. При цьому, останній заперечує розмір виниклої заборгованості, зокрема нарахування процентів після спливу, визначеного договором строку кредитування, у відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України, та звертає увагу на те, що у виконавчому написі вказаний період з 21.10.2019 по 20.04.2021 за який нараховувалася пеня у розмірі 6198, що перевищує строк давності в один рік, згідно ч.2 ст. 258 ЦК України. Наявність заперечень позивача щодо розміру заборгованості та порядку її нарахування свідчить про існування спору щодо заборгованості, а тому виключає ї безспірний характер і можливість стягнення в порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом. При ухваленні рішення у справі, суд враховує і те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису та з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14), що передбачає стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Верховний суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Тобто, станом на 20 квітня 2021 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття і перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі. Суд позбавлений можливості перевірити законність вчинення виконавчого напису, а саме стягнення заборгованості нотаріусом на підставі кредитного договору № 957532 від 10 червня 2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус України» та [PERSON] , оскільки такий договір, як первинний документ, на підставі якого вчинено виконавчий напис суду не наданий. При цьому позивач заперечує факт його укладення, тим більше факт нотаріального посвідчення. Більше того, у виконавчому написі не вказано про те, що такий кредитний договір був посвідчений нотаріально, його копія витребовувалася содом, однак на ухвалу суду не отримана, що дає підстави зробити висновок про те, що такий договір не був нотаріально посвідчений. Таким чином серед документів наданих стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а оскільки договір не посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Проаналізувавши вище наведене, а також надані суду письмові докази сторонами на доведення своїх позицій, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що при вчиненні 20 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М виконавчого напису, який зареєстрований в реєстрі за №20740, нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача, не перевірив строк права вимоги протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, не в повній мірі дотримався визначеної процедури, а тому такий виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення. Також ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.02.2022 задоволено заяву про забезпечення позову у справі та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65612906 від 30.05.2021, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем на підставі виконавчого напису за реєстровим №20740, вчиненого 20.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. Згідно із ч.ч. 1, 7, 8 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного ст. ст. т.1-16, 18, 259, 628, 630, 634, 663 ЦК України, ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та

Outcome: approved