Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

15.11.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідача [PERSON] . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року позовна заява залишена без руху в зв`язку з виявленими недоліками. 25.11.2021 року позивачем усунені виявлені недоліки. 25.01.2022 року до суду надійшла адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 28.03.2022 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст.. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 3\~000.00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 28 березня 2021 року він за усною домовленістю дав в борг відповідачці 3 000.00 грн. Відповідачка пообіцяла повернути йому вказані кошти протягом двох тижнів. На подальші вимоги повернути борг відповідачка не реагувала. 20 липня 20021 року він вкотре звернувся до в відповідачки з питання повернення боргу. Відповідачка не повернула борг, так як в неї на той час не було такої суми та пообіцяла повернути борг до 30 серпня 2021 року, про що надала письмову розписку. Проте борг так і не повернула, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідач відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем, [PERSON] , і відповідачем, [PERSON] , був укладений договір позики. На підтвердження укладення договору позики відповідачем [PERSON] , видана власноручно написана розписка, підписана відповідачем, що підтверджується копією розписки долученої до матеріалів справи. Згідно розписки відповідач [PERSON] , в борг у позивача, [PERSON] , грошові кошти в сумі 3\~000.00 грн.. Такими чином між сторонами виникли правовідносини із договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - \~За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в належній письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредиторові за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, про що неодноразово зазначено Верховним Судом України. При цьому факт отримання грошових коштів підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулась передача певної грошової суми. З наданої суду розписки вбачається, що відповідач [PERSON] , взяла гроші в борг у [PERSON] , та зобов`язувався їх повернути до 30.08.2021 року. Таким чином зміст виданої відповідачем розписки підтверджує факт отримання відповідачем грошової суми та визначає строк повернення боргу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що сума позики 3 000.00 грн., була передана позивачем відповідачеві. Факт отримання грошових коштів відповідач засвідчив своїм підписом у виданій розписці. Таким чином судом встановлено, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором позики. За доводами позивача відповідач у визначений в договорі строк суму позики не повернув. Доказів того, що на час ухвалення рішення відповідачем повернена позивачеві частина боргу, що залишилась, суду не надано. Таким чином відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за укладеним договором позики. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку. що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підляже стягнення 908.00 грн., за сплачений судовий збір.

Outcome: approved