Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

02 грудня 2021 року позивачка звернулась до суду з цим позовом та вказала, що 28 квітня 2021 року вона уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 квітня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Позивачка зазначає, що в період вказаного шлюбу вона завагітніла та на час звернення до суду з цим позовом час вагітності складав 25-26 тижнів, що підтверджується відповідно довідкою лікаря з жіночої консультації. На даний час сторони проживають окремо, відповідач припинив надавати будь-яку допомогу позивачці на утримання під час вагітності, а вона самостійно не може на даний час себе забезпечувати. Тому позивачка звернулась до суду з цим позовом і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання під час вагітності у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з часу звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною трьох років. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивачки мають бути задоволені частково. В судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 2021 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 квітня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). В період вказаного шлюбу [PERSON] завагітніла та на час звернення до суду з цим позовом час вагітності складав 25-26 тижнів, що підтверджується відповідно довідкою лікаря з жіночої консультації від 22 листопада 2021 року. Проте, подальше сімейне життя у сторін не склалося, в зв`язку з чим сторони на даний час шлюбно - сімейних відносин не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, проживають окремо. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Отже, ч. 1 ст. 51 Конституції України встановлює основні принципи регулювання сімейних відносин, які знаходять своє втілення в Сімейному кодексі України та інших нормативно-правових актах. В цьому випадку суд особливо наголошує на тому, що кожен з подружжя має рівні права й обов`язки в шлюбі й сім`ї. Це положення знайшло своє закріплення в ч. 6 ст. 7 та інших статтях СК України. Так, дружина та чоловік мають право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України); на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку (ст. 52 СК України); на зміну прізвища (ст. 53 СК України); на свободу і особисту недоторканність (ст. 56 СК України). Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Таким чином, у сімейних відносинах подружжя не має переваг один перед одним, хоча в окремих випадках законом враховуються біологічні особливості жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі. Так, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України). Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина. Наявність таких механізмів - одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду. Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо. Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави - учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту». Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації. Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. В ч. 4 ст. 75 СК України перелічено випадки, коли особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, - якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - [PERSON] , адже вона не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо). Вищевказані факти стороною відповідача не оспорювалися, а тому приймаються судом на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а тому не потребують додаткового доказування. Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У позовній заяві позивачка посилається на норми ч. 5 ст. 84 СК України, згідно якої - аліменти, присуджені дитині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Однак, позивачка у позовній заяві ставить питання про стягнення аліментів саме на її користь, а не дитини. Під час розгляду цієї справи позивачкою не надано до суду свідоцтва про народження дитини, яка на час заявлення позову ще не народилась, що позбавляє суд можливості задоволення вимоги про стягнення аліментів з відповідача до досягнення дитиною трьох років. Отже, положення ст. 84 СК України передбачає спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини, що дає суду підставу для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Разом з тим, суд стягує з відповідача судовий збір на підставі приписів ст. 141 ЦПК України на користь держави.

Outcome: approved