Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнення з неї аліментів. Позов мотивований тим, що відповідачка є матір`ю [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідачка вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року була засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі. Дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та передано під опіку. 23 квітня 2021 року відповідач була умовно-достроково звільнена від відбування покарання. Позивач вказує, що відповідач із заявою про повернення дитини не зверталася, фактично родинні зв`язки з дитиною не підтримує з часу ув`язнення, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] на стягнути на її утримання аліменти в розмір 1/4 всіх видів доходів (заробітку) відповідача з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач відзив на позов не надала. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок від 19 січня 2022 року, відповідно до якого орган вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила її задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. При цьому звернула увагу, що позов поданий в інтересах малолітньої дитини, тому і позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку та стягнути з неї на утримання малолітньої дитини аліменти, а також зазначила, що орган опіки та піклування Вінницької міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про день, час та місце судового засідання в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 20 квітня 2016 року, виданими відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с.4). Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 14 лютого 2019 року №00022119517 (а.с.8). [PERSON] вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року в справі №128/2223/15-к була засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 лютого 2016 року №383 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 лютого 2019 року №546 «Про внесення змін до пункту 3 рішення виконавчого комітету міської ради від 25.02.2016 №383» малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 квітня 2016 року №867 «Про призначення громадян опікунами, піклувальниками» зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 лютого 2019 року №547 «Про внесення змін до пункту 1 рішення виконавчого комітету міської ради від 14.04.2016 №867» [PERSON] призначено опікуном [PERSON] . [PERSON] з 23 квітня 2021 року умовно-достроково звільнена від відбування покарання відповідно до ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполь від 15 квітня 2021 року Після звільнення [PERSON] із заявою про повернення дитини не зверталася. Доказів про те, що остання піклувалася про дитину чи цікавилася її життям, надавала матеріальну допомогу на утримання дитини матеріали справи не містять. Вінницьким міським центром соціальних служб Вінницької міської ради проведено бесіду з [PERSON] щодо повернення дитини на її виховання. За їх повідомленням остання вказувала, що реально оцінює ситуацію, свої можливості, батьківський потенціал та вважає, що не може створити для доньки відповідні умови та не хоче травмувати її психіку, забираючи з сім`ї, яка стала для неї рідною ( лист від 22 листопада 2021 року №01-07/1365). З пояснень опікуна [PERSON] слідує, що за час перебування дитини в її родинні біологічна мати не цікавиться життям дитини, не приймала участь у її вихованні, не надавала матеріальної допомоги, а дитина при згадуванні про матір помітно хвилюється та боїться, що її повернуть до біологічних родичів. Вказане є підтвердженням свідомого нехтування відповідачкою обов`язками про піклування та виховання дитини. Під час спілкування психолога Вінницьким міським центром соціальних служб Вінницької міської ради з опікуном та дитиною з метою з`ясування готовності дитини до спілкування з біологічною матір`ю у дитини змінився настрій, вона засмутилася, почала нервувати, не бажала більше спілкуватися на дану тему та захотіла покинути кабінет психолога ( лист Вінницького міського центру соціальних служб від 22 листопада 2021 року №01-07/1365 ). Питання надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалось Органом опіки та піклування Вінницької міської ради. Як слідує з висновку даного органу від 19 січня 2022 року № 01/00/011/3732 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164-166, 180-183, 191 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, свідоме нехтування нею своїми обов`язками: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, не цікавиться її життям, не утримує її, не підтримує родинні відносини з дитиною, не виявила бажання повернути дитину, виявляє байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав. За таких обставин суд дійшов висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки це не суперечить інтересам дітей. При цьому, суд зазначає, що згідно вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, а також звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючись щодо вказаної вимоги, суд дійшов висновку, що саме в інтересах дитини слід позов задовольнити. При цьому, визначаючись з розміром аліментів, суд враховує, що дитина, проживає в сім`ї опікуна, яка забезпечує її утримання, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. За наведеного суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, обов`язок матері по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та можливим визначити розмір аліментів на дитину в розмір ј частки доходів (заробітку) відповідача. Суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині відповідач суду не надала. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 01 лютого 2022 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на немайновий та майновий характер позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн (992,40 грн - позовні вимоги майнового характеру та 992,40 грн - позовні вимоги немайнового характеру). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved