Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним розпорядження про відсторонення від роботи, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» № 763, про відсторонення від роботи та стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку 787,52 грн. за кожен день., а також сплачений судовий збір. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі наказів Міністерства охорони здоров`я України ДП «СхідГЗК» прийняло наказ від 18 листопада 2021 року № 444, відповідно до якого працівникам необхідно надати безпосередньому керівнику документ, який підтверджує, що працівник отримав повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID - 19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від СОУГО-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелени сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений коронавірус, яка дає можливість працівникові бути допущеним до роботи залишаючись невакцинованим протягом строку, зазначеного у цій довідці; довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595. Він працює на державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді машиніст бульдозера (гірничі роботи). Наказом Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» № 763 його відсторонено від роботи, з яким він ознайомився 08 грудня 2021 року. Вважає, що оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку працівника надавати своєму роботодавцю документи на підтвердження отримання ним профілактичного щеплення. Встановлена законом обов`язковість такого щеплення не тягне за собою обов`язкового такого наслідку, як отримання громадянином підтверджуючого документу і тим більш передачі такого документу визначеній роботодавцем особі. Підставою для відсторонення працівника від роботи є факт відмови від обов`язкового профілактичного щеплення або від ухилення у його здійсненні, а не відмова у наданні роботодавцю тих чи інших документів. Наполягає на тому, що факт відмови від обов`язкового профілактичного щеплення або ухилення в його проведенні має встановлюватись на основі доказів, зокрема письмових документів. Такі документи можуть бути отримані роботодавцем у встановленому законом порядку. Відмова працівника у наданні своєму керівнику документу про вакцинацію не вказує на відмову від вакцинації чи на її відсутність, а вказує лише на бажання працівника добровільно не розголошувати певні відомості про себе, а тому така поведінка працівника за жодних обставин не може бути прямо пов`язана із встановленими законом підставами для відсторонення від роботи. У можливих розпорядженнях про відсторонення працівників від роботи за відмову від обов`язкових профілактичних щеплень слід належно обґрунтувати, у чому саме така відмова полягала та якими доказами підтверджується, що працівник не має профілактичного щеплення. При цьому такими доказами не може бути пасивна поведінка працівника, тобто відсутність з його боку дій щодо повідомлення та доказування своєму роботодавцю факту вакцинації. Вважає розпорядження відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню судом. Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним розпорядження про відсторонення від роботи передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда. 07.02.2022 року справа надійшла до Ленінського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2022 року прийнято позов до провадження. 29.03.2022 року позивачем подано в суд заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений. Судову повістку отримано представником відповідача [PERSON] 24.03.2022 року, що підтверджується поштовим повідомленням повернутим на адресу суду. Відзив на позов до суду станом на 29.03.2022 року відповідач не подав. Зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 29.08.1991 року позивач працює машиністом бульдозера, про що внесено відповідні записи до трудової книжки за №№ 5. Наказом Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» № 763 позивача відсторонено від роботи. З вказаним наказом позивач ознайомлений 08.12.2021 року. Наказом Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» № 801о/с від 24.12.2021 року позивач допущений до роботи з 24.12.2021 року. Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про стан її здоров`я . За приписами частини 2 статті 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці з протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» як обов`язкові і такі, що включені до календаря щеплень, визначені профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Але, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у тій же самій статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у частині шостій, де зазначено, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь-який інший закон не містять. Не містить цей закон і іншої підстави для встановлення юридичного факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, аніж відібране лікарем письмове підтвердження особи від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження. Отже, згода або відмова від проведення щеплення надається особою не роботодавцю за місцем роботи, а лікарю відповідної медичної установи. Більше того, відмова від проведення щеплення повинна бути лікарем задокументована. Відповідач видав оскаржуваний наказ про відсторонення позивача від роботи без документально підтвердженого висновку про відсутність у позивача медичних протипоказань до щеплення (які можливо встановити лише за результатами проведення медичного огляду), а також за відсутності належним чином задокументованої лікарем її відмови від проведення щеплення. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно- технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституцї України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю Україна від 4 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019). Загальна декларація прав людини (ООН, 1948 рік) у статті 23 проголошує, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття; на рівну оплату за рівну працю; кожен працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Європейська хартія прав пацієнтів у статті 6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів. Відповідно до статті 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, за загальним правило такому працівникові заробітна плата не виплачується. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберегти заробітну плату за працівником, відстороненим через відмову вакцинуватися від коронавірусної хвороби. Водночас, відсторонюючи працівника, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом. Тому в наказі про відсторонення мають бути зазначені підстави та строк такого відсторонення. Керівник має ознайомити з таким наказом працівника. Якщо працівник відмовляється ознайомитись з наказом та поставити свій підпис, про це складається акт. На період відсторонення за працівником зберігається робоче місце. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян. Виходячи з вищенаведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу щодо відсторонення позивача від роботи. Окремо суд відзначає, що Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2022 року № 380 зупинено дію Наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні. Згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» та абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Обчислення середньої заробітної плати проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Зокрема, відповідно до п.2 Постанови ККМУ №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середній заробіток та загальна сума заборгованості відповідача відповідно становить: Розрахунок середньоденного заробітку визначено позивачем в сумі 787,52 грн. за період з 08.12.2021 року по 24.12.2021 року. Кількість робочих днів з 09.12.2021 року по 24.12.2021 року - 10 робочі дні. Таким чином, загальна сума мого середнього заробітку за період з 09.12.2021 року по 24.122021 року становить: 787,52 грн. х 10 робочих днів = 7 875, 20 грн. Згідно з ч. 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 908 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved