Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до [PERSON] із позовом у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . З моменту народження дитини відповідач життям сина не цікавився, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з ним та брати участь у його вихованні, аліменти на дитину не сплачує. Син не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки не бачить його. Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, тобто самоусунувся від його виховання. Вихованням дитини займається тільки позивач, забезпечує йому гідні умови проживання, а тому просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області у засідання не з`явився, через електронну пошту надіслав заяву про розгляд справи за її відсутності, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що надала письмовий висновок щодо розв`язання спору. Представник третьої особи служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кучеренко С. у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі представника. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи служби у справах дітей Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області у підготовче засідання не з`явився, надіслав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є дата складання повного судового рішення - 23 лютого 2022 року. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12), який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року (а.с. 13). З акту перевірки реєстрації та проживання від 20 липня 2021 року, виданого комісією у складі депутата Дніпрорудненської міської ради та сусідів вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за вказаною адресою разом із сином [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Згідно довідки - розрахунку по аліментах, виданою 01 червня 2021 року за вих. № 49479511 Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] має заборгованість по аліментам станом на 01 червня 2021 року на користь [PERSON] у розмірі 260 402,75 грн. (а.с.16-17). 14 липня 2021 року [PERSON] склав нотаріально засвідчену заяву в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків суд враховує наступне. Згідно характеристики КЗ «Дніпрорудненської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів «Світоч» Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області син сторін відвідує школу, зарекомендував себе як старанний учень. Мати дитини приділяє належну увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням сина, спілкується з класним керівником. Батько [PERSON] зв`язок з класним керівником не підтримує, батьківські збори не відвідує (а.с. 19). З характеристики сусідів та мешканців будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] характеризують як турботливу мати по відношенню до свого сина [PERSON] . Батька дитини за сім років сусіди не бачили жодного разу (а.с.20). 16 вересня 2021 органом опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено висновок вважає за доцільне позовні вимоги не задовольняти, у зв`язку з тим, що не вдалося з`ясувати будь-яку інформацію про батька, крім тої що наявна в матеріалах справи (а.с.73-74). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] складеного Службою у справах дітей Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 17 серпня 2021 року за № 175, остання вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських право по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.51). З наведеного вбачається, що суду надано два протилежні висновки органів опіки та піклування щодо розв`язання спору. Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підставою для висновку органу опіки та піклування Черкаської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав слугувала неможливість з`ясувати інформацію про батька, тому він не може вважатися обґрунтованим, а відтак суд з цим висновком не погоджується. Натомість висновок органу опіки та піклування Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати сина, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку що позивачем доведено ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved