Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проживає в квартирі [ADDRESS] . В цьому будинку знаходяться також квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які належать відповідачу та третій особі відповідно. До приміщень спільного користування в даному будинку відноситься також горище, що знаходиться над цими трьома квартирами. Однак, частина горищного простору, що над квартирою [ADDRESS] , реконструйовано під житлові кімнати і відокремлено від горищного простору, що знаходиться над квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Така реконструкція проводилась у 2007-2010 роках, та з приводу неї Коломийським міськрайонним судом вирішувався спір між сторонами за позовом [PERSON] . За результатами вирішення даного спору 08.09.2010 року судом ухвалене рішення, яким визнано за відповідачем право власності на квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку з урахуванням її реконструкції та включення частини горищного простору до її площі. Отже, фактично відповідач [PERSON] виділив в натурі частку горища та отримав її у приватну власність. Тому його право спільної сумісної власності на іншу, нерозподілену частку горища слід вважати припиненим. Оскільки у вказаному рішенні Коломийського міськрайонного суду не вказано про припинення права власності відповідача на нерозподілену частку горища, в зв`язку з чим відповідач з формальних підстав і після ухвалення вказаного рішення вважається співвласником нерозподіленої частки горища. У зв`язку з цим порушується право власності позивача на горище, виникають відповідні правові наслідки стосовно необхідності отримання згоди відповідача на розпорядження нерозподіленою часткою горища. Тому позивач просить визнати припиненим право спільної сумісної власності відповідача на цю частку. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, 22.09.2021 року позивач подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 102). Представник відповідача, адвокат Чеботар В.В. в судове засідання повторно не з`явився, 03.03.2022 року звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути до суду, не надавши жодних підтверджуючих таку неможливість доказів. Однак, суд враховує, що даний позов подано до Коломийського міськрайонного суду 04.05.2020 року, та 02.06.2021 року передана судді Калинюку О.П. для продовження розгляду в зв`язку з відставкою попереднього головуючого [PERSON] . Проте, починаючи з 01.07.2020 року, зазначений представник відповідача систематично подає клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи відкладався внаслідок неявки сторони відповідача. Такі випадки мали місце: 01.07.20 07.09., 22.12.2020 року, 17.03., 19.07., 28.09.2021 року, що свідчить про систематичне і невиправдане затягування розгляду справи. Тому суд не бере до уваги подане представником відповідача 03.03.2022 року клопотання. 15.11.2021 року вказаний представник подав до суду заяву, в якій заперечив щодо задоволення позовних вимог та просить провести розгляд справи у його відсутності (а.с.108). У відзиві на позовну заяву, поданому 21.05.2020 року, відповідач зазначив, що на підставі вищезазначеного рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.09.2010 року не знайшла свого підтвердження обставина, що 45% горищного простору на даний момент є виділеним йому як власнику квартири [ADDRESS] . Він виходив з обраного способу захисту невизнаного права, який є відмінним від способу захисту, пов`язаного з виділом майна. Визнання за ним права власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] не є способом захисту права шляхом виділу частки зі спільної сумісної власності та її припинення і не має наслідком розподіл горищного простору в спільному житловому будинку та/або перерозподіл між усіма співвласниками цього горища. Крім того, оскільки у вказаному рішенні суду не вказано про припинення права власності відповідача [PERSON] на нерозподілену частку горища, то формально він і надалі вважається співвласником цієї частки. Крім того, рішенням того ж суду від 03.05.2017 року позивачу [PERSON] відмовлено у виділі 19/100 часток спірного горища. Крім того, відсутні передбачені ст.365 ЦК України підстави для припинення частки відповідача у горищі (а.с.29-32). У додаткових письмових поясненнях від 13.01.2022 року вказаний представник відповідача зазначив, що відповідно до роз`яснень, наданих у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №.7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, які є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, згідно з положеннями цивільного законодавства вказаний виділ в позасудовому порядку неможливо провести за відсутності згоди усіх співвласників. Тому в задоволенні позову представник відповідача просить відмовити. Третя особа [PERSON] та його представник, адвокат Юркевич Х.М. в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин своїх неявок суду не повідомили, не звернувся із заявою про розгляд справи в їх відсутності чи із заявами по суті спору. Однак, суд враховує, що розгляд справи тричі відкладався за їх клопотанням чи внаслідок неявки. Це мало місце 26.11.2020 р., 13.04.2021 р. та 13.01.2022 р. Тому суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 18.02.1990 року позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї (а.с.8). Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 27.05.2010 року, її загальна площа вказана 134,7 кв.м., житлова площа - 68,4 кв.м. Відокремлена частка горища зазначена як мансардний поверх (а.с.14-17). Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 2-2008/2010 від 08.09.2010 року за відповідачем визнано право власності на квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку, оскільки власники квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] надали свою згоду на узаконення [PERSON] квартири [ADDRESS] після проведеної з метою покращення житлових умов реконструкції зі збільшенням загальної площі квартири через упорядкування горищного простору в мезоніні над нею. Загальна площа квартири [ADDRESS] після реконструкції склала 134.8 кв. м., житлова площа - 68,4 кв.м. Цим рішенням також встановлено, що частка горища, належна до квартири [ADDRESS] , становить 45 %, до квартири [ADDRESS] - 19%, до квартири [ADDRESS] - 36% (а.с.11-13). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, наданого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 01.11.2010 року, за відповідачем [PERSON] на підставі вказаного судового рішення зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна. Виділ частки із майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, здійснюється на тих же засадах, що і виділ із майна, що є у спільній частковій власності. Разом з тим, оскільки у спільній сумісній власності, на відміну від спільної часткової, частки учасників не є визначеними, виділ здійснюється в два етапи: 1) визначення часток учасників у спільному майні, тобто перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову. Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачена презумпція рівності часток кожного із співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду; 2) одержання учасником у натурі майна, що відповідає його частці, а якщо виділ у натурі заборонений законом або є неможливим - одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації. Отже, відповідно до вказаного судового рішення від 08.09.2010 року відповідач шляхом здійснення реконструкції своєї квартири [ADDRESS] , включення частки (45%) спільного горища в площу цієї квартири, що зумовило збільшення її площі, здійснив виділ в натурі вказаної частки горища. Враховуючи, що як співвласники всіх (трьох) квартир, так і суд вирішили вважати можливим такий виділ, то право спільної сумісної власності відповідача на частину горища, яка залишилася після вказаного виділу, припинилося на підставі ч.1 ст.370 ЦК України. Оскільки вказаним судовим рішенням не вирішено питання про припинення вказаного права, то останнє слід визнати припиненим. Доводи сторони відповідача про відсутність передбачених ст.365 ЦК України підстав для припинення частки відповідача у горищі, а також інші вищевказані доводи про нібито безпідставність даного позову, суд вважає надуманими, оскільки в даному випадку спірні правовідносини регулюються ст.370, а не ст.365 ЦК України. На підставі наведеного, ст.ст. 364, 370 ЦК України, ст.ст. 263-265, 268, 273, 293, 294, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved