Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про повернення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що між ним та відповідачем було досягнуто домовленості щодо продажу відповідачем йому будинку за адресою [ADDRESS] . 29.06.2020 року ним було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 гривень в якості авансу в суму за продаж будинку за адресою - [ADDRESS] , про що відповідач склала відповідну розписку власноруч. На його не однократні вимоги до відповідача здійснити продаж будинку або повернути його кошти, вона відповідає відмовами. У зв`язку з вищевикладеним, вимушений звернутися за захистом свої прав до суду. Крім того, звертає увагу суду на те, що між ним та відповідачем було досягнуто згоди про взяття на себе витрат з оформлення технічного паспорта на будинок, звіту про оцінку будинку та топографії та геодезичні послуги для подальшого його продажу. Ним було виконано ці зобов`язання та сплачено всього 4875 гривень. Ним було пред`явлено усну вимогу відповідачу виконати зобов`язання з продажу будинку 29.07.2020 року. Станом на теперішній час відповідач вимогу не виконав та грошові кошти не повернув. Тому вважає, що згідно норм чинного законодавства з відповідача необхідно стягнути 3% річних за період з 29.07.2020 року по 28.12.2021 року у сумі 127,62 гривень та інфляційні втрати за період з 29.07.2020 року по 28.12.2021 року у сумі 396,9 гривень. Крім того, ним було надано відповідачу в борг 80000,00 гривень, які відповідач повинен був використати для придбання собі житла, аби він міг з`їхати та продати йому будинок. 20 січня 2020 року між ними був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала позику в розмірі 80000,00 гривень, та зобов`язалась повернути позику до 15 червня 2020 року. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року стягнуто з відповідача на його користь: заборгованість в загальній сумі - 84943,34 гривень; судовий збір - 849,46 гривень; поштові витрати - 46,6 гривень; витрати на правову допомогу - 5100,00 гривень. Всього 90939,4 гривень. Проте зазначене рішення суду відповідач станом на 28.12.2021 року не виконав. Таким чином відповідач продовжує користуватися його грошима, які він отримав у нього у борг та які повинен був виплатити за рішенням суду, а тому повинен сплачувати проценти за користування, інфляційні втрати і пеню за несвоєчасне повернення боргу. Добровільно відповідач відмовляється виконувати рішення суду та умови договору позики і не повертає суму позики. Тому вважає, що з відповідача підлягають також до стягнення 3% річних за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 року у сумі 2586,16 гривень, інфляційні втрати за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 року у сумі 7238,87 гривень та проценти за користування коштами за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 року у сумі 6543,87 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 24768,29 гривень, що складаються з: суми боргу за розпискою від 29.06.2020 року у розмірі - 3000 гривень; суми інфляційних нарахувань на суму боргу в 3000 гривень за період з 29.07.2020 року по 28.12.2021 року, у розмірі - 396,90 гривень; 3% річних від простроченої суми 3000 гривень за період з 29.07.2020 року по 28.12.2021 року в розмірі - 127,62 гривень; плата за оформлення документів для продажу будинку у розмірі - 4875 гривень; суми інфляційних нарахувань на суму боргу в 90939,40 гривень за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 рік, у розмірі - 7238,74 гривень; 3% річних від простроченої суми в 90939,4 гривень за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 рік, у розмірі - 2586,16 гривень; відсотки за користування коштами 90939,4 гривень за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 рік, у розмірі - 6543, 87 гривень - всього 24768,29 гривень; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 908 гривень. Ухвалою судді від 06 січня 2022 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.24-25). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 29 червня 2020 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000,00 гривень в якості авансу в суму за продаж будинку за адресою - [ADDRESS] , про що видала позивачу власноручно написану розписку. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню. Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі. Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. За вище викладених обставин суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення авансу 3000 гривень. Як унормовано приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки розписка не містить строку протягом якого відповідач мав повернути отримані грошові кошти у разі не укладення договору купівлі-продажу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини другої статті 530 ЦК України, згідно з якими у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що позивачем було пред`явлено усну вимогу відповідачу виконати зобов`язання з продажу будинку 29.07.2020 року. Схожий висновок щодо застосування частини другої статті 530 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 925/805/18. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Разом з тим, у відповідності до cт. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи зазначене, позивач має право на отримання інфляційних втрат на суму боргу в 3000 гривень за період з 29.07.2020 року по 28.12.2021 року, у розмірі - 396,90 гривень; 3% річних від простроченої суми 3000 гривень за період з 29.07.2020 року по 28.12.2021 року в розмірі - 127,62 гривень. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди про взяття [PERSON] на себе витрат з оформлення технічного паспорта на будинок, звіту про оцінку будинку та топографію та геодезичні послуги для подальшого його продажу та відповідно до наданих копій квитанцій №6 від 05.06.2020 року, №20 від 20.02.2020 року, №21 від 12.03.2020 року та №45 від 05.11.2020 року, останнім було сплачено від імені [PERSON] кошти у загальному розмірі 4875,00 гривень, що також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосовно позовної вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних, відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 90939,40 гривень то суд приходить до наступних висновків. Так заочним рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року було задоволено повністю позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (грошових коштів) за розпискою від 20 січня 2020 року та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на загальну суму 90939,4 гривень. Проте, як встановлено у судовому засіданні, зазначене рішення суду відповідачем на теперішній час не виконано. Так відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.625 ЦК України, встановлено що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі №6-369цс15: у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, про обґрунтованість вказаної вимоги позивача та з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню суми інфляційних нарахувань на суму боргу в 90939,40 гривень за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 рік, у розмірі - 7238,74 гривень; 3% річних від простроченої суми в 90939,4 гривень за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 рік, у розмірі - 2586,16 гривень; відсотків за користування коштами 90939,4 гривень за період з 17.01.2021 року по 28.12.2021 рік, у розмірі - 6543, 87 гривень. Таким чином, дослідивши повно та всебічно надані докази, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved