Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

[PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , в інтересах якої діє представник - адвокат Петричка Олександр Євгенович, місцезнаходження якого: вул. Широка, 9, м.Снятин Коломийський район Івано-Франківська область, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . У належному позивачу житловому будинку зареєстрований її брат - [PERSON] , який не проживає в ньому більше шести років. Зважаючи на ту обставину, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] , більший період ніж передбачено законом, позивач вважає, що є всі підстави для зняття його з реєстрації. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, та просила усунути перешкоди у користуванні належним їй майном, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду на офіційному сайті Судової влади України. Поштові відправлення з судовими повістками, що неодноразово направлялися відповідачу за адресою реєстрації його місця проживання повернулися до суду без вручення, з довідками «Укрпошта», причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно копій: Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135912454 від 29.08.2018, свідоцтва про право на спадщину за законом № 1181, виданого 29.08.2018 приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Білоконь В.С., нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належить на праві приватної власності (розмір частки - 1/1) [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , що успадковано нею після смерті матері [PERSON] . За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Із копії довідки № 368, виданої 17.07.2018 виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, брат [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , на даний час зареєстрований та не проживає по [ADDRESS] . За даними реєстру територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується повідомленням Городенківської міської ради Івано-Франківської області від 18.10.2021 № 3450. Копією акту обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією Топорівського старостинського округу Городенківської міської ради доводиться, що згідно заяви [PERSON] та підтвердження сусідів - її брат [PERSON] , 1963 року народження зареєстрований в [ADDRESS] , але орієнтовно з 2015 року в даному господарстві не проживає і місце знаходження його не відомо. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] та є сусідкою [PERSON] . Підтвердила, що відповідач уже 7 років не проживає в будинку [ADDRESS] , до даного господарства не навідується, виїхав з села давно. [PERSON] доглядала свою маму, здійснювала її поховання і успадкувала після її смерті житловий будинок [ADDRESS] , який старий і розвалюється. Свідок [PERSON] , жителька [ADDRESS] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її колишньою сусідкою, яка народилася у [ADDRESS] там проживала її мама та брат. Після одруження, [PERSON] виїхала жити у м. Снятин. Брат позивача - [PERSON] вже 7 років не проживає по [ADDRESS] . Він виїхав давно ще у м.Донецьк і до цього часу не давав про себе знати. Будинок належав мамі позивача та відповідача - [PERSON] . [PERSON] доглядала свою маму, здійснювала її поховання і успадкувала після її смерті даний житловий будинок. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній за зареєстрованим місцем проживання, без поважних причин, близько 7 (семи) років. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачу житловому будинку перешкоджає їй належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved