Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

21.02.2022 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Радехівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є громадянином Королівства Нідерланди і проживає в Україні з 2018 року. В Україні позивач здійснює підприємницьку діяльність та є засновником і директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Дамяан». В Україні позивач проживає у м.Тернопіль та перебував у стосунках з [PERSON] , з якою в них [INFO] народився син [PERSON] , однак на момент народження дитини позивач і відповідач проживали окремо, тому батьком при народженні відповідач вказала [PERSON] . В шлюбі чоловік і жінка не перебувають, однак, позивач є біологічним батьком з сином, що підтверджується висновком ДНК на батьківство від 23.12.2021 р. з якого видно, що вірогідність батьківства [PERSON] над [PERSON] становить 99,9 %. Відповідач [PERSON] батьківства позивача [PERSON] не визнає, тому останній змушений звернутися до суду. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина Королівства Нідерланди, батьком дитини [PERSON] , що народився [INFO] , виключити відомості з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] відомості про [PERSON] як батька дитини, внести відомості до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина Королівства Нідерланди. Судовий збір з відповідача [PERSON] на користь позивача не стягувати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, Радехівським районним судом 22.02.2022 року було скеровано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, відповідь на який надійшла до суду 18.03.2022 р. Ухвалою судді від 18.03.2022 р. цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 29.03.2022 р. в судове засідання сторони не з`явилися. 28.03.2022 р. від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про проведення судового розгляду без участі позивача у зв`язку із перебуванням позивача [PERSON] за межами України та неможливістю представника прийняти участь в судовому засіданні. Просить заявлені позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.28-29). 25.03.2022 р. від представника відповідача надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, де остання вказує, що у зв`язку із евакуацією до Республіки Чехія та неможливістю прийняти участь у розгляді справи, дану заяву передає через свого представника [PERSON] . У зв`язку з цим позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства визнає повністю та просить задовольнити. Розгляд справи просить проводити без її присутності. Про перетин державного кордону 24.02.2022 р. надала копію відмітки в паспорті (а.с.21-23). Від представника третьої особи - начальника Радехівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Л. Хома надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу. Вказують на відсутність заперечень щодо задоволення вимог заявника, у зв`язку із чим дану справу просить розглянути на власний розсуд (а.с.20). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно копії паспорта, виданого Королівством Нідерланди позивач - [PERSON] [INFO] громадянин королівства Нідерланди (а.с.6). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України від 06.05.2021 р. № 142397643 [PERSON] [INFO] , батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] , відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.7). Як видно із ДНК-тестування на батьківство (генетичного дослідження з визначення біологічного батьківства), проведеного лабораторією ТОВ «ДНК Експерт» відповідно до договору від 23.12.2021 р., та згідно звіту тесту ДНК на батьківство від 14.01.2022 р. ймовірність батьківства батька [PERSON] відносно [PERSON] становить 99,99999 %.(а.с.8-9). Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо батьківства відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина - позивача - [PERSON] . Вирішуючи спір, суд виходить з таких положень закону та відповідних їм правовідносин. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved