Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Маразліївська сільська рада Білгород-Дністровського району про встановлення факту родинних відносин і визнати, що [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) є - рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Заява обґрунтована тим, що заявник [PERSON] пояснив, наступне: [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 12.05.2000 року. На момент смерті [PERSON] був власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі - договору купівлі-продажу від 05.02.1993 року, посвідченого виконавчим комітетом Маразліївської сільської Ради депутатів трудящих Білгород-Дністровського району Одеської області, реєстр. № 25 та зареєстрованого Білгород- Дністровським бюро технічної інвентаризації 03.03.1993 року, реєстр. №1-37. Через розбіжність у написанні мого прізвища і прізвища батька я позбавлений можливості оформити право на спадкове майно, оскільки звернувшись до нотаріальної контори заявник отримав усну відповідь від нотаріуса про те, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо в зв`язку з тим, що у свідоцтві про смерть батька його прізвище вказано як « [PERSON] », а його прізвище в паспорті громадянина України зазначено як « [PERSON] ». Той факт, що [PERSON] дійсно є його батьком підтверджується його свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Маразліївської сільської ради Білгород- Дністровського району 26.08.1983 року, однак воно складено російською мовою, без зазначення прізвища українською мовою. Відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус аргументував тим, що з поданих документів неможливо встановити факт родинних відносин між спадкодавцем та заявником, в зв`язку з чим для вирішення даного питання рекомендував мені звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Довідкою виконавчого комітету Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 18.08.2021 року № 290 підтверджується, що на день смерті батька заявник був зареєстрований з ним за однією адресою, а саме: [ADDRESS] . Ухвалою Білгород-Дністровським міськрайонним суд Одеської області від 20.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] . У судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району у судове засідання не з`явилась. Згідно з ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Судом установлено, що [PERSON] дійсно є рідним батьком заявника підтверджується свідоцтвом про народження заявника, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Маразліївської сільської ради Білгород- Дністровського району 26.08.1983 року, однак воно складено російською мовою, без зазначення прізвища українською мовою. Через розбіжність у написанні заявника прізвища і прізвища батька [PERSON] позбавлений можливості оформити право на спадкове майно, оскільки звернувшись до нотаріальної контори заявник отримав усну відповідь від нотаріуса про те, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо в зв`язку з тим, що у свідоцтві про смерть батька його прізвище вказано як « [PERSON] », а заявника прізвище в паспорті громадянина України зазначено як « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст.55Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст.2Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право безперешкодного звернення людини до суду за захистом своїх прав гарантується ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36). Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Розділу IV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України, зокрема щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст.13Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Як визначено у ч. 1 ст.293Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст.315Цивільного процесуального кодексу України і не є вичерпним. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.315Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Суд має право встановлювати юридичні факти тільки за додержання таких умов: а) це мають бути юридичні факти, тобто такі, які тягнуть за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин; б) заявниками у цих справах можуть бути тільки громадяни; в) коли чинне законодавство допускає судовий порядок встановлення даного факту; г) коли в іншому порядку його встановити не можна; ґ) при встановленні факту не повинен вирішуватися спір про право. При вирішенні питання про цивільну юрисдикцію справи суди повинні враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначені факти, які у даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. З роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для оформлення спадщини. Без встановлення вказаного факту родинних відносин заявник позбавлений можливості отримати спадщину. Таким чином, заявник скористався своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та надав про це відповідні докази. Підстав для суду вважати про наявність спору про право немає. Виходячи з викладеного та здійснюючи аналіз поданих доказів, необхідно дійти висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON] , даний факт ніким не оскаржується і має для заявника юридичне значення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved