Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

26 січня 2022 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №4 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення в межах строку, встановленого законодавством України, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] », судовий збір в сумі 993 грн., сплачений за вимогу про розірвання шлюбу просить не стягувати з відповідача. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 31 січня 2018 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №4 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом останнього року відношення з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Позивач вказує, що відповідач, як чоловік не приділяв їй належної уваги, поводив себе грубо, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставав їх син, що негативно впливає на його психологічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. Позивач вказує, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній родині та у неї особисто, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову нормальний сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки в них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Таким чином, подружні відносини між нами припинилися, з жовтня 2021 року вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому позивач вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їхнього сина, а тому шлюб між нею та відповідачем слід розірвати. Також позивач вказує, що відповідач матеріально сім`ю не підтримує, а відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що на даний час працює в ДУ «Крижопільський виправний центр (113)» на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, отримує заробітну плату в розмірі, що незначно перевищує мінімальний прожитковий рівень, тому їй важко утримувати дитину самостійно, адже є необхідність в придбанні продуктів харчування, одягу та взуття, засобів гігієни та ліків, оплачувати за відвідування сином дитячого садка. Відповідач є працездатною особою, аліментів на утримання інших дітей не сплачує, а тому може частину своїх доходів віддавати на утримання сина. Відповідно до ухвали суду від 02 лютого 2021 року в даній цивільній справі було відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання, призначено по цивільній справі судове засідання на 11 годину 00 хвилин 28 лютого 2022 року. 10 лютого 2022 року на адресу суду від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у частині позовної вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, який було зареєстровано Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, та у Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №4 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , задовольнити цю вимогу, оскільки він погоджується з цією вимогою та проти неї не заперечує, у частині позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відмовити повністю у задоволені цієї вимоги, оскільки за відсутності підстав до її задоволення він її не визнає та проти неї заперечує. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що дійсно, між ними з позивачем як чоловіком та жінкою зникло взаєморозуміння, у них з`явилися різні погляди на сімейне життя та обов`язки, фактично подружні відносини між ними припинилися, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини - сина [PERSON] , майнового спору та спору щодо місця проживання та з ким має проживати дитини немає. У зв`язку з цими підставами та обставинами він не заперечує проти розірвання між ними шлюбу та задоволення таких позовних вимог [PERSON] . Разом з тим, відповідач зазначає, що заперечує проти вимоги [PERSON] про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , оскільки він фактично піклується та здійснює у всіх необхідних потребах як матеріальне утримання (у грошовій та натуральній формах), так і виховне піклування про сина [PERSON] . При цьому до 15.12.2021 року він постійно був зайнятим, мав регулярні доходи, одержана заробітна плата повністю йшла на потреби сімї, у тому числі, і особливо, на матеріальне забезпечення дитини. Також відповідач вказує, що останнім місцем моєї роботи була робота в ТОВ «Спільне Українсько-Німецьке підприємство «Автострада», де він працював дорожнім робітником та отримував хорошу заробітну плату, та тимчасово звільнився за згодою сторін на сезонний період. Відповідач вказує, що після звільнення не зміг зразу працевлаштуватися, захворів, лікувався стаціонарно, йому було проведено оперативне лікування, та на даний час стан його здоров`я залишається незадовільним та є обмеженим до фізичних навантажень на протязі трьох місяців. Відповідач стверджує, що їхня з позивачем дитина - син [PERSON] у багатьох випадках проживає разом з ним та його батьками, де зареєстроване його постійного місця проживання. За вказаним місцем проживання дитина і харчується, і спить, і грається, і виховується. Тут знаходиться для неї ліжко, необхідний йому одяг, іграшки тощо. Піклування, утримання та виховання сина також надається його батьками - його бабою та дідом. Тому однозначно не можливо визначитися разом з ким з батьків переважно проживає дитина: зі ним - як батьком дитини чи [PERSON] - як матір`ю дитини. У відзиві відповідач зазначє, що з серпня 2021 року [PERSON] також почала працювати, її місце роботи знаходиться в іншому населеному пункті, на великій віддаленості від смт. Піщанка. Також за наслідками пандемії та карантинних обмежень нерегулярно працює дитячий садок. За вказаних обставин дитина в основному теж перебуває разом з ним та його батьками.Подану [PERSON] на підтвердження обставин проживання дитини разом з нею довідку Піщанської селищної ради за №136 від 24.01.2022 про склад сім`ї, у якій зазначено, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] і що разом з нею проживає дитина - син [PERSON] вважає такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки вона довільної форми, нічим не підтверджена та в ній не зазначено, що дитина - син [PERSON] зареєстрований для постійного проживання разом з [PERSON] за її зареєстрованою адресою. Крім того, відповідач зазначає, що їхня з [PERSON] дитина - син [PERSON] здоровий, на даний час не хворіє, матеріально повністю забезпечений. При виникненні необхідності у додаткових витратах на його утримання, вважає що з його сторони ці витрати теж будуть спонтанно (за його внутрішнім бажанням) забезпечені. Відповідач вказує, що на даний час за станом свого здоров`я він не має регулярних заробітків, проте використовує кожну можливість отримати дохід та матеріально підтримувати та забезпечувати дитину, а його матеріальна підтримка дитини у грошовому виразі була і є не меншою як 50% прожиткового мінімуму для дітей такого віку. Оскільки [PERSON] , як зазначено у позовній заяві та у доданій до неї довідці про її заробітну плату, на даний час працює, має постійний заробіток, вважає, що немає підстав для твердження [PERSON] щодо необхідності стягнення з нього аліментів, оскільки він фактично здійснює достатнє утримання дитини і у грошовій, і у натуральній формах, здійснює її виховання. Таким чином, [PERSON] фактично не надала доказів на підтвердження того, що він не виконує, передбачений ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок по здійсненню утримання дитини, а також що дитина - син [PERSON] постійно проживає разом з нею, а не разом з ним. У зв`язку з викладеним він заперечує проти позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього, [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання 28 лютого 2022 року не з`явилась, проте в позовнй заяві просила розгляд справи проводити без її участі, терміну на примирення не надавати, у разі неявка відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 28 лютого 2021 року не з`явився, проте на адресу суду від нього надійшло клопотання в якому він просить розгляд справи проводити у його відсуності, в частині позовних вимог про розірвання шлюбу позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, просить відмовити у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання їхнього спільного сина, яку він не визнає через відсутність підстав для її задоволення, які викладенні у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.6). Під час перебування в шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами під час судового розгляду, що сторони по справі проживають окремо. Судом встановлено, що причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин стали непорозуміння та часті сварки між подружжям, різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя, втрата між ними почуттів взаємної любові та поваги. Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву відповідача на позовну заяву, в якій він визнає позовну вимогу про розірвання шлюбу. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи волевиявлення позивача їй після розірвання шлюбу слід залишити прізвище " [PERSON] ". Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд, виходить з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В частині 1 ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В частині 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду на підставі наданих суду письмових доказів, а саме долучених до позовної заяви копії довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] за № 458 від 30 березня 2018 року, виданої Піщанською селищною радою Піщанського району Вінницької області та довідки Піщанської селищної ради Вінницької області за № 126 від 24 січня 2022 року, судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею за вказаною адресою проживає дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.4,8) Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши їх в сукупності, суд вважає надані позивачем докази в своїй сукупності повністю підтверджують проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Обґрунтованого сумніву в їх належності, допустимості, достовірності та достатності в суду не має, та доказів такого відповідачем суду не надано, як і не надано жодних доказів на спростовування доказів позивача про проживання дитини разом з нею чи на підтвердження проживання дитини разом з батьком - відповідачем по справі. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що суду не надано жодних доказів та під час судового розгляду не встанволено обставин про досягнення між сторонами - батьками дитини домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину, в тому числі, того з них, хто проживає окремо від дитини, суд знаходить підстави для присудження коштів на утримання дитини за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно довідки про доходи, виданої прапорщику внутрішньої служби молодшому інспектору ВНіБ ДУ «Крижопільський виправний центр (№113)» [PERSON] від 24 січня 2022 року, загальна сума отриманого грошового забезпечення за період з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року позивача становить 50383,79 грн (а.с.9) З копії трудової книжки [NUMBER] відповідача [PERSON] слідує, що останнього 15 грудня 2021 року було звільнено за угодою сторін з в ТОВ «Спільне Українсько-Німецьке підприємство «Автострада» з посади дорожнього ремонтника (а.с.30) Індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] , наданими Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за № 71 від 09 лютого 2021 року підтверджується періодичність та розмір отримуваних відповідачем доходів (а.с.29) Відповідно до довідки № 207 від 09 лютого 2022 року, наданої Комунальним підприємством «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] 18 січня 202 року було проведено операцію по висіченню кісти, та рекомендованого обмежити фізичні навантаження на протязі трьох місяців (а.с.31) Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня встановлено в розмірі 2100 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина, а тому позовну вимогупро стягнення аліментів слід задовольнити повністю

Outcome: approved