Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 16 лютого 2013 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого дітей у них немає. Зазначає, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. На даний час у нього немає до відповідача почуття поваги та любові, вони не ведуть спільне господарство, не піклуються один про одного, примирення є неможливим. Вказує, що питання шлюбу ним обдумане давно, на даний час має намір створити сім`ю з іншою жінкою, яка чекає від нього дитину. На підставі наведеного просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі та не вирішувати питання стягнення з відповідача на його користь судових витрат. У судове засіданні відповідач [PERSON] також не з`явилася, подала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, не надавати строк для примирення, оскільки такий не дасть жодного результату, і відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 16 лютого 2013 року у виконкомі Т.Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 01; прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від даного шлюбу у сторін дітей немає. Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Відтак питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, а неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а відтак на прохання позивача їй слід відновити дівоче прізвище. Крім цього встановлено, що згідно квитанції № 1831740029 від 17 січня 2022 року позивачем [PERSON] сплачено 992,40 грн судового збору. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

Outcome: approved