Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, в якому просить виселити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) із займаного житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі без реєстрації та правовстановлюючих документів мешкає у квартирі [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належить до комунальної власності міста Одеси та перебуває в оперативному управлінні Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. У січні 2018 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до Малиновської районної адміністрації про визнання права на реєстрацію за місцем проживання та укладання договору найму на житлове приміщення. У своєму позові відповідач наголошував на тому, що вселився в квартиру [ADDRESS] на підставі згоди [PERSON] . В процесі судових засідань було встановлено, що зазначена квартира не приватизована, належить житловому фонду місцевих рад, особовий рахунок на зазначену квартиру відкрито на [PERSON] , яка померла [INFO] . Донька померлої, [PERSON] продовжувала мешкати у квартирі [ADDRESS] , однак не зверталась до КП ЖКС Хмельницький із заявою про переведення особового рахунку на своє ім`я, а також не переоформлювала договір найму. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті у квартирі [ADDRESS] мешкає без реєстрації та правовстановлюючих документів [PERSON] , що також підтверджується актом дільниці №3 КП ЖКС «Хмельницький». 17.07.2018 року [PERSON] було вручено припис про звільнення самовільно зайнятого приміщення за адресою: [ADDRESS] . До теперішнього часу припис КП ЖКС «Хмельницький» від 17.02.2018 року не виконано та вказане приміщення не звільнено. 25.04.2018 року рішенням Малиновсього районного суду м. Одеси було прийнято рішення №521/1314/18 відповідно до якого у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. 06.11.2018 року постановою апеляційного суду Одеської області рішення №521/1314/18 залишено без змін. У відповідача відсутні будь які дозвільні та правовстановлюючі документи на право зайняття та користування квартирою [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №153624742 від 23.01.2019 року відповідач є власником житлового будинку у [ADDRESS] , загальною площею 69,7 кв. м. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином та своєчасно. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкрито на [PERSON] , яка померла [INFO] . Донька померлої, [PERSON] продовжувала мешкати у квартирі [ADDRESS] , однак не зверталась до КП ЖКС Хмельницький із заявою про переведення особового рахунку на своє ім`я, а також не переоформлювала договір найму. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті у квартирі [ADDRESS] мешкає без реєстрації та правовстановлюючих документів [PERSON] , що також підтверджується актом дільниці №3 КП ЖКС «Хмельницький». Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України\~передбачено і закріплено право кожного на житло, за якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У комунальної власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, суд звертає увагу відповідача, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29.01.2018 року у справі №\~766/1955/16-ц, від 25.07.2018 року №638/13030/13-ц, від\~02.10.2019 року у справі № 644/6646/14-ц; від 25.02.2021 року у справі № 761/26620/16?ц. Згідно зі\~ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дотримання положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є необхідними в демократичному суспільстві. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] , квартира не приватизована, а колишній власник зазначеної квартири померла, то суд приходить до висновку про задоволенні позовної заяви Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. Більш того, вказаний житловий будинок належить до комунальної власності міста Одеси та перебуває в оперативному управлінні Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, договору найму на житлове приміщення відповідачем не укладено. Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 06.11.2018 року, відмовлено у задоволені позову [PERSON] до Малиновської районної адміністрації про визнання права на реєстрацію за місцем проживання та укладання договору найму на житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved