Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про захист прав споживачів, в якому просила визнати недійсним договір № 0636-3350 від 26.02.2021 року укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", визнати недійсним договір про надання кредиту № 0636-3350 від 26.02.2021 року укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину, здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0636-3350 від 26.02.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. Позов обґрунтовує тим, що між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» було укладено Договір про надання їй кредитних коштів № 0636-3350 від 26.02.2021 року, відповідно до якого вона отримала позику. Позивач вважає Договір № 0636-3350 від 26.02.2021 року недійсним, зважаючи на наступне. Так, ТОВ «Укр кредит фінанс» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Однак, позивач звертає увагу, що вона не підписувала даний договір. Частинами 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення для укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Позивач зазначає, що відповідач скористався тим, що їй як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та зазначив їх в його змісті. Крім того, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На підставі ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Однак, прийняття пропозиції від Відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик Відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки, порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між позивачкою та Відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Відповідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач звертає увагу суду, що Договір № 0636-3350 від 26.02.2021 року про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений нею, [PERSON] та Відповідачем, ТОВ «Укр кредит фінанс», містить ознаки Кредитно договору. Позивач зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Так, працівниками ТОВ «Укр кредит фінанс» не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, а не несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідачем було введено позивача в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона погодилась на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором укладеним між нею та Відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Позивач вважає, що договір № 0636-3350 від 26.02.2021 року укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» є недійсним та укладений з порушенням норм законодавства. З огляду на наведене вище, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 17.11.2021 року в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін; задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" належним чином завірений повний достовірний розрахунок заборгованості за простроченим тілом, заборгованість за нарахованими відсотками, нарахованої пені та комісії по договору позики № 0636-3350 від 26.02.2021 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (арк. спр. 22-24). 17.11.2021 року розгляд справи відкладено на 22.12.2021 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення учасників справи про час, дату та місце проведення судового засідання у даній справі (арк. спр. 28). 22.12.2021 року розгляд справи відкладено на 31.01.2022 року у зв`язку із тим, що у відповідача не закінчився строк для подання відзиву на позовну заяву та неявкою в судове засідання учасників справи (арк. спр. 32-33). 28.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування та не підлягають задоволенню. Так, 26.02.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено Кредитний Договір № 0636-3350, який є діючим та зобов`язання за яким Позичальником не виконані. Кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання споживчих кредитів, що складають єдиний договір. Необхідно зазначити, що укладення кредитного договору в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», є таким, що укладений у письмовому вигляді. Звертає увагу суду, що укладення Кредитного договору № 0636-3350 від 26.02.2021р. між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» визнається сторонами, а відтак, відповідно до ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту Відповідача (https://www.creditkasa.ua. надалі - Сайт), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач в момент реєстрації на Сайті Відповідача створила власний Особистий кабінет (п. 2.14 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує Позивачу повну взаємодію з Відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. При укладенні Договору Позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку Позивача укладення Договору було б неможливе. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Також, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Щодо твердження Позивача про підписання договору відповідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», то належить зазначити, що дані відомості є помилковими, оскільки між сторонами погоджено порядок підпису договору відповідно Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, Закон України «Про електронний цифровий підпис» втратив чинність від 07.11.2018 р., що унеможливлює його застосування. Позивач посилається на ведення Відповідачем нечесної підприємницької практики, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та відсутність надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Проте з такими твердженнями Позивача не можна погодитись виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до укладення договору, вся необхідна інформація, передбачена чинним законодавством, повинна бути надана Позичальнику. На виконання вимог даної статті на сайті https://creditkasa.ua така інформація розміщена та доступна для вільного ознайомлення. Відповідачем надано Позивачу повну та чітку інформацію щодо умов Договору кредиту, яка передбачена чинним законодавством та яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті Відповідача: https://www.creditkasa.ua. Щодо тверджень Позивача про надмірне нарахування суми неустойки (пені, штрафу) за порушення грошового зобов`язання, то відповідно до п. 11.2, Кредитодавець має право на кожен 10 (десятий) день існування прострочення, включаючи день виникнення та погашення прострочення, нараховувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми, Кредиту, однак у цілому не більше 50% (п`ятдесяти відсотків) суми Кредиту (з врахуванням сплачених штрафів за весь строк користування Кредитом). Відповідачем дотримано вимоги щодо встановлення розміру нарахування неустойки, що у цілому не перевищує 50% (п`ятдесяти відсотків) суми кредиту (з врахуванням сплачених штрафів за весь строк користування Кредитом) відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, відповідно до прийнятого Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)" Кредитедавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. Своєю чергою, відповідачем згідно з вимогами чинного законодавства, відповідно до п.11.2 Договору не здійснюється нарахування штрафу за прострочення виконання зобов`язань, згідно з вищезазначеним Законом. Тобто, станом на дату подання відзиву сума штрафу (неустойки) становить - 0 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг згідно з Розпорядженням № 2401 від 08.06.2017 року. Відповідач вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню, оскільки, Кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визнання Кредитного договору недійсним - відсутні. Відповідач просить відмовити у позовних вимогах [PERSON] до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсним Кредитного договору в повному обсязі. 31.01.2022 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 11 год. 00 хв. 02.03.2022 року у зв`язку із з відсутністю відомостей про вручення позивачу у справі повідомлення про дату, час і місце судового засідання (арк. спр. 64). 02.03.2022 року сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце проведення судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (арк. спр. 67-68). В матеріалах справи наявне клопотання подане позивачкою [PERSON] , в якому вона просить проводити розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника (арк. спр. 7). Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" направило до суду відзив на позовну заяву, в якому виклало свою думку щодо позовних вимог, з додатками та витребуваними судом документами і розрахунком заборгованості, а також з доказами про направлення копію відзиву позивачу (арк. спр. 36-62). А тому, суд оглянувши письмові заяви сторін у справі, ухвалив розгляд даної справи проводити за відсутності сторін у справі та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ст. ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Судом встановлено, що 26 лютого 2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0636-3350 на суму 15000,00 грн. строком на 14 днів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що засвідчує факт укладання між сторонами кредитного договору у формі електронного документу. Крім того, укладення зазначеного договору між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» визнається сторонами, а відтак, відповідно до ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. В пункті 3 оспорюваного договору зазначено графік платежів, а саме термін платежу, суму кредиту, нараховані проценти, комісія за видачу кредиту - 0 грн. (арк. спр. 43). Як встановлено з матеріалів справи, грошові кошти надавалися позичальнику [PERSON] в кредит і її було повідомлено про сплату процентів за користування кредитними коштами. Так, вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування процентів, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідно до ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору. У пункті 19 кредитного договору №0636-3350 від 26 лютого 2021 року «Реквізити Сторін» зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) позичальника та зазначено номер пароля. А відтак, умови оспорюваного договору відповідають внутрішній волі позивача та є погоджені між сторонами у спосіб визначений чинним законодавством. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що без реєстрації на сайті відповідача та створення власного особистого кабінету, що забезпечує повну взаємодію з відповідачем та постійний доступ до договору, отримання за допомогою смс-повідомлення пароля для підписання договору, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Твердження позивача про те, що оспорюваний договір, укладений між нею та позикодавцем, не прирівнюється до договору, що укладений в письмовій формі, не відповідає фактичним обставинам, так як оспорюваний договір було підписано позивачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України Про споживче кредитування , сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, позивач особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Позивач не була позбавлена можливості відповідно до пункту 8 спірного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитодавця в письмовій формі, та поверненням грошових коштів протягом 7 календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від кредитного договору, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором. Проте, у вказаний строк позивач від договору не відмовилась, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору. Як встановлено із паспорту споживчого кредиту, позивач отримала інформацію, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (арк. спр. 50-51). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] в прохальній частині позовної заяви також просить визнати недійсним договір про надання кредиту № 0636-3350 від 26.02.2021 року укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину, здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0636-3350 від 26.02.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. Відповідно до умов кредитного договору № 0636-3350 від 26.02.2021 року, за видачу кредиту позичальник одноразово сплачує на користь кредитодавця комісію у розмірі 0,0% від суми кредиту, що становить 0 грн. (пункт 6, пункт 3.4 договору). В паспорті споживчого кредиту зазначено, що комісія за видачу кредиту становить 0,0% (арк. спр. 50-51). Згідно з наданою відповідачем Довідкою про укладення договору, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 15.12.2021 року, заборгованість за тілом кредиту становить 15 000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 4200,00 грн., заборгованість по нарахованим штрафам, пені 0,00 грн., комісії або інші платежі складають 0,00 грн. (арк. спр. 52). Тобто, в оспорюваному кредитному договорі позичальнику не було передбачено сплату комісії. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача Враховуючи наведене, оскільки позивачу не було встановлено плату - комісію за послуги банку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору про надання кредиту № 0636-3350 від 26.02.2021 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину. За наведених вище обставин, суд також не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про здійснення зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0636-3350 від 26.02.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. Ураховуючи наведене, суд, належним чином оцінивши зібрані у справі докази та встановивши дійсні обставини справи, дійшов висновку, що про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в поному обсязі.

Outcome: dismissed