Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна, яке є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2016 року. За час шлюбу народилася дочка. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Спільна дитина подружжя залишилась проживати з матір`ю. Під час перебування у шлюбі, позивач та відповідач спільно набули права власності на майно, зокрема у шлюбі ними було придбано транспортні засоби: 16.03.2019 року автомобіль марки «SKODA OCTAVIA» державний номерний знак [NUMBER] , а 30.07.2019 року автомобіль марки «КІА CEED». Право власності та реєстраційні документи на відповідні транспортні засоби були зареєстровані та видані на ім`я відповідача. Однак, вказане майно придбане за спільні кошти подружжя, так як позивач весь час перебування у шлюбі працювала та вносила свою частку для купівлі відповідних автомобілів. Фактично володіння та користування автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] після розірвання шлюбу здійснює позивач. Сторони не дійшли згоди щодо користування та розпорядження набутим ними під час шлюбу автомобілем марки «КІА CEED», 2011 року випуску, який фактично перебуває у володінні та користуванні відповідача. Згідно з Висновком до звіту про оцінку ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу №37-РП/09/20 від 16.09.2020 року ринкова вартість автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] становить 40125 грн. 98 коп. Автомобіль був пошкоджений відповідачем і за фактом таких дій позивач зверталась до правоохоронних органів. Також, позивачка самостійно провела ремонт відповідного транспортного засобу та закуповувала відповідні матеріали для ремонту, що підтверджується квитанцією від 24.09.2020 року виданої ФОП [PERSON] , а також провела за власні кошти оцінку ринкової вартості автомобіля відповідно до квитанції №34 від 16.09.2020 року. Відомості щодо ринкової вартості автомобіля марки «КІА CEED», 2011 року випуску самостійно встановити позивач не в змозі, так як автомобіль знаходиться у відповідача. Відповідач працював старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Воловецького відділення поліції Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області та у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції» був суб`єктом декларування та подавав відповідну декларацію. Так, згідно його щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, вартість автомобіля марки «КІА CEED», 2011 року випуску декларується у розмірі 200 000 гривень. Також, в цій декларації відповідач вказує й те, що право власності на автомобіль він набув 30.07.2019 року, тобто у період перебування у шлюбі з позивачкою. Загальна вартість автомобілів згідно експертного висновку та задекларованої вартості автомобіля відповідачем, становить 240125 грн. 98 коп. Відповідач на контакт та домовленості щодо врегулювання питання щодо розподілу майна набутого у шлюбі не йде. Представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки ««SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] та припинити право власності на нього відповідача; у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок частки позивача компенсацію частини вартості автомобіля марки «КІА CEED», 2011 року випуску у розмірі 79937 грн. 01 коп. та припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , на автомобілі марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] та «КІА CEED», 2011 року випуску. Ухвалою судді Павлюк С.С. від 07.09.2021 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.10.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги та обставини наведені в позові не визнає, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, слід відмовити повністю, оскільки наведені в позовній заяві відомості щодо майна, на яке позивач та відповідач спільно набули право власності у шлюбі не відповідають дійсності. Право власності на транспортний засіб марки «КІА CEED», 2011 року випуску відповідач [PERSON] не набув. Власником транспортного засобу марки «КІА CEED», легковий - загальний універсал-В, державний номерний знак [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.08.2019 року є AT КБ «Приватбанк». Транспортний засіб марки «КІА CEE?D», державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.08.2019 не є майном, яке набуте подружжям за час шлюбу, а відтак право на його поділ у позивача [PERSON] не виникло. Окрім того, позивачем не зазначено майно (меблі, побутова техніка, конвектор), придбане відповідачем [PERSON] за час перебування у шлюбі, що знаходиться у користуванні [PERSON] . Зокрема, за час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули право власності на наступне майно, яке відповідач придбав за власні кошти: пилосос марки «Philips FC 8672/01», вартістю 3699,00 грн., придбаний 16.04.2019 року відповідачем в інтернет-магазині; ноутбук марки Asus X507La-BR005(90NBOIWl-M00650) Grey вартістю 7599 грн. придбаний 10.12.2019 року відповідачем в інтернет-магазині; побутова техніка, меблі, придбані відповідачем в період з жовтня 2016 року по травень 2017 року у [PERSON] у будинку якої позивач та відповідач проживали у вищевказаний період, телевізор марки «Samsung» вартістю 9 000,00 грн., стінка у вітальню вартістю 11 000,00 грн., стіл розсувний вартістю 4 000,00 грн., домашній кінотеатр марки «LG» вартістю 4 000, 00 грн., конвектор вартістю 4 000,00 грн., придбаний в квітні - травні 2017 року в смт. Воловець по вул. Карпатська Мукачівського району Закарпатської області в магазині приватного підприємця, транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.03.2019 р. є відповідач. Наразі зазначений транспортний засіб перебуває у користуванні позивача. Після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач залишив вищевказане майно (меблі, побутова техніка, конвектор), придбане за власні кошти, позивачу у користування. Крім цього, 26.10.2021 року представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який обґрунтував тим, що за час спільного проживання подружжям ними придбано майно, а саме: автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», легковий - загальний хетчбек-В, державний номерний знак [NUMBER] , пилосос марки «Philips FC 8672/01», вартістю 3699,00 грн., ноутбук Asus X507La-BR005(90NB01Wl-M00650) Grey, вартістю 7599,00 грн., телевізор марки «Samsung» вартістю 9 000,00 грн., стінку у вітальню вартістю 11 000,00 грн., стіл розсувний вартістю 4 000,00 грн., домашній кінотеатр марки «LG» вартістю 4 000, 00 грн., набір меблів для спальної кімнати вартістю 14 000,00 грн. придбані в липні-серпні 2019 року в [ADDRESS] в магазині приватного підприємця, а також конвектор вартістю 4 000,00 грн., придбаний в квітні-травні 2017 року в [ADDRESS] в магазині приватного підприємця. На час звернення до суду із зазначеною позовною заявою все вищевказане майно знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] , де позивач проживав разом з нею в період з травня 2017 року до фактичного припинення шлюбних відносин (01.04.2020 року). Транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] також перебуває у користуванні [PERSON] . Після фактичного припинення шлюбних відносин, позивач залишив вищевказане майно придбане за власні кошти, відповідачу у користування. Загальна вартість майна, яке є об`єктом спільної власності подружжя складає 97 423 грн., а саме: транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] - 40 125,00 грн., пилосос марки «Philips FC 8672/01»- 3699,00 грн., ноутбук Asus X507La-BR005(90NBOIW 1-М00650) Grey - 7599 грн., телевізор марки «Samsung», розмір діагоналі екрана 42 дюйми - 9 000,00 грн., набір меблів для спальної кімнати - 14 000,00 грн., стінка у вітальню - 11 000,00 грн., стіл розсувний - 4 000,00 грн., домашній кінотеатр марки «LG» - 4 000, 00 грн., конвектор - 4 000,00 грн. За таких обставин частка позивача у грошовому виразі у майні, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя складає 48 711,5 грн., частка відповідача у грошовому виразі у майні, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя складає 48 711,5 грн. Транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є неподільною річчю, а отже повинен бути присудженим одному з подружжя. Таким чином, позивач вважає, що за ним слід визнати в цілому право власності на неподільну річ: транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 40 125,00 грн., припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно. Окрім того, позивач вважає, що частку відповідача у майні, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в грошовому виразі слід збільшити до 57 298,00 грн., визнавши таким чином право власності в цілому за відповідачем на наступне майно: пилосос марки «Philips FC 8672/01», ноутбук Asus X507La-BR005(90NBGIWl-M00650) Grey, телевізор марки «Samsung», набір меблів для спальної кімнати, стінку у вітальню, стіл розсувний, домашній кінотеатр марки «LG», конвектор, припинивши на вказані об`єкти право спільної сумісної власності, відповідно зменшити частку позивача у майні, яке є об`єктом права спільної сумісної власності в грошовому виразі до 40 125 грн. Просить визнати за позивачем [PERSON] право власності в цілому на неподільну річ: транспортний засіб SKODA OCTAVIA, державний номерний знак [NUMBER] , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт; за відповідачем [PERSON] визнати право власності в цілому на наступне майно: пилосос марки «Philips FC 8672/01» вартістю 3699,00 грн., ноутбук Asus X507La-BR005(90NBOIWl-M00650) Grey вартістю 7599 грн., телевізор марки «Samsung», розмір діагоналі екрана 42 дюйми вартістю 9 000,00 грн., набір меблів для спальної кімнати вартістю 14 000,00 грн., стінку у вітальню вартістю 11 000,00 грн., стіл розсувний вартістю 4 000,00 грн., домашній кінотеатр марки «LG» вартістю 4 000,00 грн., конвектор вартістю 4 000,00 грн., припинивши право спільної сумісної власності подружжя на ці об`єкти. Ухвалою суду від 10.11.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, яке є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. 17.11.2021 року представником позивача по первісному позову подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просить відмовити позивачу (відповідачу за первісним позовом) у задоволенні вимог викладених у позовній заяві (зустрічному позові) про поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поданого представником позивача (відповідача за первісним позовом) та задоволити вимоги відповідачки (позивачки за первісним позовом) [PERSON] , які визначені у первісному позові посилаючись на те, що кошти на придбання автомобіля марки «КІА CEED», 2011 року випуску надавались спільно подружжям, зокрема 4000 тис. дол. США надано відповідачкою (позивачкою за первісним позовом), для перших внесків, які вона отримала у подарунок та для підтримки «молодої сім`ї» від свого батька [PERSON] . В подальшому, відповідачка (позивачка за первісним позовом), на паритетних засадах, разом із [PERSON] сплачувала лізингові платежі. Обставини не реєстрації автомобіля марки «КІА CEED», 2011 року позивачем (відповідачем за первісним позовом) можуть свідчить лише про те, що [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо перереєстрації відповідного транспортного засобу. Згідно доданих до позовної заяви (зустрічного позову) квитанцій (чеків), які доводять придбання позивачем (відповідачем за первісним позовом) пилососу марки «Philips FC 8672/01» та ноутбуку «Asus BR005» не можливо встановити де і хто здійснював купівлю побутової техніки, так як відсутні реквізити притаманні платіжному документу, що має за наслідок такого доказу неналежним, недопустимим, не достовірним не достатнім. Також, позивачем (відповідачем за первісним позовом) не надано допустимого, належного, достовірного, достатнього доказу який би підтверджував наявність цього майна у користуванні чи володінні саме у відповідачки (позивача за первісним позовом). З поданого переліку речей, не можливо встановити ні індивідуальних ознак ні родових ознак. Відсутні посилання на моделі побутової техніки, індивідуальні числові (номера, коди, штрих-коди, QR-коди) позначення, рік випуску, не визначено індивідуальні та родові ознаки меблів, таких як модель, марка, виробник, складові частини, хоча б колір, не говорячи вже про вагу чи міру, висоту і об`єм. Крім цього, до складу майна, яке підлягає поділу між колишнім подружжям, входить також автомобіль марки «КІА CEE?D», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який позивач (відповідач за первісним позовом) неправомірно не зареєстрував у встановленому законом порядку з метою уникнення поділу цього майна та приховування цього автомобіля. Щодо визначення обсягу, вартості спільного майна, зокрема об`єктів побутового вжитку (меблі, техніка), у цьому відзиві, [PERSON] не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами те, що це майно взагалі підлягає поділу, існує та знаходиться у [PERSON] 10.12.2021 року представником позивача по зустрічному позову подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що право власності на транспортний засіб «КІА CEED», 2011 року випуску відповідач [PERSON] за час шлюбу не набув. Власником транспортного засобу «КІА CEED», легковий - загальний універсал - В, державний номерний знак [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.08.2019 року є AT КБ «Приватбанк» Транспортний засіб «КІА CEED», державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.08.2019 не є майном, яке набуте подружжям за час шлюбу, а відтак право на його поділ у [PERSON] не виникло. 20.12.2021 року представником відповідача по зустрічному позову подано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить ухвалити рішення, яким у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] та припинити право власності на нього [PERSON] ; визнати автомобіль марки «КІА CEED», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю позивача та відповідача (подружжя), в порядку поділу цього майна стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частини вартості автомобіля марки»КІА CEE?D», 2011 року у розмірі 62234,02 гривень; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на автомобілі марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] та «КІА CEED», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати та витрати на правничу допомогу у сумі 4523,60 гривень . Також, 20.12.2021 року представником позивача по первісному позову подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимогу порядку поділу спільного майна подружжя, в якій представник просить визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] та припинити право власності на нього відповідача; визнати автомобіль марки «КІА CEED», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю позивача та відповідача (подружжя) та в порядку поділу цього майна стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частини вартості автомобіля марки «КІА CEED», 2011 року у розмірі 62234,20 гривень; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , на автомобілі марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] та «КІА CEE?D», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати та витрати на правничу допомогу у сумі 4523,60 гривень. Представник посилається на те, що відповідно до витребуваних доказів, а саме Договору фінансового лізингу №LVH0A!00000182 від 07.08.2019 року, а точніше відповідно до ст. 2.2 по закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача (тобто відповідача) переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору за виключенням випадків передбачених договором та/або чинним законодавством України. З положень ст.11.2 договору встановлено, що при умові закінчення терміну дії договору та сплати лізингоодержувачем всіх платежів за договором до нього переходить право власності на об`єкт лізингу, тобто автомобіль марки «КІА CEE?D», 2011 року випуск, державний номерний знак [NUMBER] , а лізингоодержувач повинен вчинити певні дії щодо оформлення документів про перехід права власності. Згідно з листом AT КБ «Приватбанку» від 29.11.2021 року лізиногодавець повідомляє, що заборгованість по договору відсутня. Угод, в комплексах банку закрита. Отже, у відповідача наявні всі підстави щодо переходу права власності на об`єкт лізингу до нього, але в супереч викладеному, відповідач не правомірно не вчиняє дії щодо переходу вказаного автомобіля у власність з метою уникнення поділ і цього автомобіля як спільної сумісної власності подружжя. Шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинились у квітні 2020 року. Відповідні фінансові зобов`язання у сторін виникли з дня укладення договору з 07.08.2019 року. У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача по первісному позову просить в задоволенні позову [PERSON] з врахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог до [PERSON] відмовити в повному обсязі. Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя в наступному порядку: визнати за [PERSON] право власності в цілому на неподільну річ: транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності в цілому на наступне майно: пилосос марки «Philips FC 8672/01» вартістю 3699,00 грн., ноутбук Asus X507La-BR005(90NBOIWl-M00650) Grey вартістю 7599 грн., телевізор марки «Samsung», розмір діагоналі екрана 42 дюйми вартістю 9 000,00 грн., набір меблів для спальної кімнати вартістю 14 000,00 грн., стінку у вітальню вартістю 11 000,00 грн., стіл розсувний вартістю 4 000,00 грн., домашній кінотеатр марки «LG» вартістю 4 000, 00 грн., конвектор вартістю 4 000,00 грн., припинивши право спільної сумісної власності подружжя на ці об`єкти. Ухвалою суду від 10.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача по первісному позову та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» відомості щодо фінансових (боргових) зобов`язань за договором лізингу щодо автомобіля марки «КІА CEE?D» д.н.з. [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», а також викликано у судове засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Також задоволення клопотання представника відповідача по первісному позову та викликано у судове засідання свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 22.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову просили задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав, зазначивши, що такий задоволенню не підлягає, зустрічний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, врахувати усі обставини викладенні у такому. Заслухавши учасників справи, покази свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до повного задоволення, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2016 року, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим виконкомом Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області серії [NUMBER] . Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.08.2020 р. по справі №936/381/20, шлюб між сторонами розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 10.09.2020 року. За час спільного проживання подружжям однією сім`єю сторонами придбано транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», легковий - загальний хетчбек-В, 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу 16.03.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Крім цього, 07 серпня 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №LVH0A 00000182, відповідно до якого, а саме відповідно до ст. 2.2 - по закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача (тобто [PERSON] ) переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору за виключенням випадків передбачених договором та/або чинним законодавством України. З положень ст. 11.2 договору встановлено, що при умові закінчення терміну дії договору та сплати лізингоодержувачем всіх платежів за договором до нього переходить право власності на об`єкт лізингу, тобто автомобіль марки «КІА CEED», 2011 року випуск, державний номерний знак [NUMBER] , а лізингоодержувач повинен вчинити певні дії щодо оформлення документів про перехід права власності. Пунктом 3.1 цього договору зазначено, що лізингодавець реєструє предмет лізингу на своє ім`я. Також судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль марки «КІА CEED», 2011 року випуск, державний номерний знак [NUMBER] залишився у користуванні та розпорядженні відповідача по первісному позову, що не заперечувалось його представником у справі. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «КІА CEED», 2011 року випуск, державний номерний знак [NUMBER] , з 08.08.2019 року по теперішній час зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк». Разом з тим, відповідно до письмових матеріалів справи, а саме листа АТ КБ «Приватбанк» за №20.1.0.0.0/7-211123/40466 від 29.11.2021 року, зобов?язань за договором лізингу щодо автомобіля марки «КІА CEE?D», 2011 року випуск, державний номерний знак [NUMBER] , заборгованість по кредитному договору відсутня. Угода в комплексах банку закрита, отже, згідно умов договору фінансового лізингу укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] право власності на спірний автомобіль переходить до відповідача з моменту сплати визначеної договором ціни. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. У частинах 1 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме і рухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Враховуючи вищезазначене, суд приймає до уваги, що грошові кошти за договором фінансового лізингу сплачувалися у період перебування сторін у шлюбі, що не заперечується сторонами, а тому при поділі майнових прав, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності застосовуються положення СК України. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю. Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що кошти витрачені на придбання автомобіля марки «КІА CEED», 2011 року випуск, державний номерний знак [NUMBER] є їх спільним сумісним майном. З огляду на викладені обставини твердження представника відповідача по первісному позову з приводу того, що спірний автомобіль не є власністю відповідача та не є спільним сумісним майном, не заслуговують на увагу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підтвердження вимог зустрічного позову представником позивача надано товарний чек від 14.05.2017 року, в якому міститься інформація про придбання газового конвектора за ціною в розмірі 4000 грн., а також надано товарний чек від 17.08.2019 року щодо купівлі меблів для спальної кімнати на суму 14 000,00 грн. Жодних інших фіскальних документів про набуття в період подружнього життя, а саме: пилососа «Philips FC 8672/01» вартістю 3699,00 грн., ноутбука Asus X507La-BR005(90NBOIWl-M00650) Grey вартістю 7599 грн., телевізора марки «Samsung», розмір діагоналі екрана 42 дюйми вартістю 9 000,00 грн., стінки у вітальню вартістю 11 000,00 грн., столу розсувного вартістю 4000,00 грн., домашнього кінотеатру марки «LG» вартістю 4000,00 грн., суду не надано. Крім того, у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , котрі є батьками позивача [PERSON] , пояснили, що під час шлюбу сторін, на прохання доньки, вони надали 4000 доларів США на купівлю автомобіля «КІА CEED». Також пояснили наступне: пилосос був куплений за кошти доньки, які їй подарували на день народження; ноутбук був подарунком відповідача [PERSON] , який потім після розірвання шлюбу останній забрав, однак після того як [PERSON] заплатила йому частину його вартості, повернув його; телевізор «Samsung» подарувала хресна мама відповідача- [PERSON] , однак гроші за нього їй віддали; меблеву стінку купили за рахунок декретних виплат позивачу, а меблі у спальню купляв відповідач; конвектор купили за спільні кошти; стіл розкладний та домашній кінотеатр приніс відповідач. Свідок [PERSON] , котра є хресною мамою відповідача [PERSON] , суду пояснила, що сторони спочатку проживали у неї в квартирі та за той час все спірне майно було куплене за кошти відповідача, оскільки позивач [PERSON] не працювала на відміну від відповідача [PERSON] . Такі покази свідків не можуть бути взяті судом до уваги в розумінні доказів (ст.79 ЦПК України) купівлі спірного майна, а також дані свідки є зацікавленими у вирішенні спору на користь відповідної сторони. Крім того, представник відповідача за первісним позовом покликається, як на доказ купівлі його довірителем спірного майна (пилососа «Philips FC 8672/01» вартістю 3699,00 грн., ноутбука Asus X507La-BR005(90NBOIWl-M00650) Grey вартістю 7599 грн., телевізора марки «Samsung», розмір діагоналі екрана 42 дюйми вартістю 9 000,00 грн., стінки у вітальню вартістю 11 000,00 грн., столу розсувного вартістю 4000,00 грн., домашнього кінотеатру марки «LG» вартістю 4000,00 грн.) скрішоти замовлення з веб-сайту інтернет-магазину, однак такі докази також не підтверджують купівлі відповідачем відповідних товарів, оскільки не посвідчують факту оплати за товар, хто його платив чи замовив, тощо, а роздруківка облікового запису відповідача з того ж інтернет-магазину не підтверджує попередніх замовлень щодо спірного майна подружжя. Виходячи з наведеного, зважаючи на зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем по первісному позову сплачений судовий збір у розмірі 3200,63 грн. при зверненні до суду, які підлягають стягненню з відповідача по первісному позову на користь позивача по первісному позову, проте під час звернення до суду позивача по зустрічному позову, сплачено 908 грн. судового збору, оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 18%, а тому стягненню з відповідача по зустрічному позову пропорційно частці задоволених вимог підлягає 163,44 грн. Щодо вимоги представника позивача по первісному позову про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн слід зазначити наступне. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»«, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу по даній справі, представником позивача долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1035655 від 29.07.2021 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по первісному позову, окрім судового збору, витрати пов`язані із наданням правничої допомоги. Крім цього, з огляду на постанову ВС/КАС у справі №280/2635/20 від 21.01.2021 докази сплати адвокату гонорару для його відшкодування не потрібні. Таким чином, із врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача по первісному позову необхідно стягнути на користь позивача по первісному позову витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. та судовий збір в розмірі в розмірі 3037,19 грн. (3200 грн. 63 коп. - 163,44 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial