Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 5.2129 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер №5124787600:01:001:0869. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД №034732 належала земельна ділянка\~ площею 5.21 га (кадастровий номер №5124787600:01:001:0869). 12 лютого 2021 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлобровим П.П. та зареєстрований в реєстрі за №120, яким заповідала все своє майно доньці [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. З моменту її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 22 листопада 2021 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка складається з земельної ділянки площею 4.3381 кадастровий номер 5124787600:01:001:0624 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5.21 га нотаріусом позивачу було відмовлено, оскільки позивачем не було надано\~ правовстановлюючих документів про право спадкодавця на це спадкове майно. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути\~ справу за його\~ відсутністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті\~ ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справі вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 травня 1989 року (а.с.8). [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД №034732 належала земельна ділянка\~ площею 5.21 га (кадастровий номер №5124787600:01:001:0869). 12 лютого 2021 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений привтаним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлобровим П.П. та зареєстрований в реєстрі за №120, яким заповідала все своє майно доньці [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 березня 2021 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.7). З моменту її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 22 листопада 2021 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка складається з земельної ділянки площею 4.3381 кадастровий номер 5124787600:01:001:0624 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9). Однак, постановою приватного нотаріуса Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлоброва\~ П.П. від 30 листопада 2021\~ року (а.с.17)\~ позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на\~\~ спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 5.21 га\~ кадастровий номер №5124787600:01:001:0869, у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право\~ померлої на зазначене\~ майно. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дійсно, оригінал Державного акту на право приватної власності на землю\~ серії ІІ-ОД №034732 було втрачено. Проте, згідно даних Державного земельного кадастру, наявної у відділі книги записів державних актів на право приватної власності на землю (с. Підгірне)\~ на ім`я [PERSON] за №78 від 16 листопада 2001 року зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю\~ серії ІІ-ОД №034732 площею 5.21 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на підставі рішення Підгірненської сільської ради №96 від 20 липня 2001 року і наявний підпис про його отримання, але другий примірник у відділі відсутній, що підтверджується довідкою відділу у Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №201/41-21 від 10 листопада 2021 року (а.с.18). Крім того, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5117366232021, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5.2129 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 5124787600:01:001:0869 (а.с.19). З наведеного вбачається, що [PERSON] , померлій [INFO] , дійсно належало право власності на\~ зазначену вище земельну ділянку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~ Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. \~ Так, враховуючи, що [PERSON] дійсно на праві власності належала вказана вище земельна ділянка, оригінал Державного акту на право приватної власності на землю\~ втрачено, після смерті [PERSON] , ніхто, окрім позивача, не звертався з заяво про прийняття спадщини, суд вважає за можливе визнати за позивачем\~ право власності на зазначене\~ спадкове майно за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved