Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Представник заявника Корф П.К. звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON] в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року. Обґрунтовуючи заяву, представник заявника вказує на те, що [PERSON] [INFO] народився в м. Кременець Тернопільської області. На даний час проживає за адресою [ADDRESS] . За кордон України ніколи не виїжджав, тобто постійно проживав на її території. 14 липня 2021 року він звернувся до Кременецького РВ УДМС України в Тернопільській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України вперше. Після цього, 11 вересня 2021 року заявник отримав рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України, в якому зазначається, що за результатами проведеної перевірки було встановлено його особу, проте не встановлено належності до громадянства України. Вказує, що встановлення цього факту визначає його приналежність до громадянства України та надає право на отримання паспорта громадянина України. Враховуючи наведене, просить задовольнити заяву. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання. 19.11.2021 від представника заявника адвоката Корфа П.К. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить встановити особу [PERSON] 05.04.2022 від представника заявника адвоката Корфа П.К. надійшла заява про залишення без розгляду вимогу про встановлення особи [PERSON] 05.04.2022 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області заяву задоволено, залишено без розгляду вимогу представника заявника про встановлення особи [PERSON] . Представник заявника Корф П.К. в судовому засіданні заяву підтримав та просив встановити факт постійного проживання [PERSON] в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Омельчук І.Т. в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 жовтня 2016 року Кременецьким міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Кременець Тернопільської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 48. З повідомленням про відмову у видачі паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі такого паспорта на підставі п.п. 1 п. 100 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», відповідно до якого територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо особа не є громадянином України. З рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України від 11.05.2021 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі такого паспорта, оскільки не встановлено його належності до громадянства України. З довідки № 03-10/96 від 23.09.2021, виданої Гаївською гімназією Кременецької міської ради Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 1998 року по 2005 рік навчався в загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІ ступенів с. Гаї Кременецького району Тернопільської області. З довідки № 27 від 22.09.2021, виданої Великобережецькою загальноосвітньою школою 1-ІІІ ступенів Кременецької міської ради Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 2005 по 2007 рік навчався у Великобережецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів та у 2007 році отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту серії [NUMBER] . З акту про встановлення фактів від 22.09.2021, складеного за участі сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] разом з мамою [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та фактично проживають там з 1997 року по даний час. З копії паспорта громадянки України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Кременецьким РВ У МВС України в Тернопільській області 06.03.1996 вбачається, що [PERSON] , [INFO] є її сином. З довідки № 149 від 22.09.2021 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, виданої Кременецькою міською радою, [PERSON] та його мати [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] з 19.03.1997. З довідки № 65 від 07.10.2021 вбачається, що [PERSON] працювала в Кременецькому БМУ «Промбуд-1» тресту «Тернопільпромбуд» інженером з охорони праці, інженером ВТВ, друкаркою з 01.04.1988 р. (наказ № 38к від 01.04.1988 р.) по 01.08.1995 р. (наказ № 159 від 04.08.1995р.). З особової картки, заведеної на [PERSON] вбачається, що в пункті 16 Розділу І «Загальні відомості» зазначено: дочь - [PERSON] , 1979 р.н.; син - [PERSON] , 1991 р.н. В пункті 21 Розділу І «Загальні відомості» зазначено домашній адрес: [ADDRESS] . В Розділі V «Додаткові відомості» зазначено: 25.01.1991 р. народ. дитина, по догляду за дитиною з 25.01.1991 р. - 25.01.1995 р., з 25.01 Л995 р. - 25.01.1996 р. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заява підлягає до задоволення. Згідно з вимогами частиною 1, п. 5. частини 2 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. В силу вимог статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України . Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Статтею 6 даного Закону визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Відповідно до вимог частинами першою та другою статті 7 вказаного Закону особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від осіб без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, є громадянином України. Згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Відповідно до вимог п. 7 Порядку, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Згідно з вимогами пункту 8 Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] , [INFO] , народився та весь час проживав на території України. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України за станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України та в інший спосіб встановити даний факт заявник не має можливості. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України за станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами та підтверджений показами свідків. Відповідно до вимог частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення, у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved