Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 03.12.2021 року, просить розірвати шлюб між сторонам, зареєстрований 26.09.2015 року; визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2017 року народження та [PERSON] , 2019 року народження з позивачем; стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дочок у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що між сторонами припинено шлюбні відносини, подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, примирення та збереження шлюбу неможливе. Відповідач не надає жодних коштів на утримання неповнолітніх дітей та ухиляється від обов`язку щодо утримання дітей. В частині вимоги про визначення місця проживання позивач вказала, що на даний час діти проживають з нею, відповідач зловживає спиртними напоями, що погано може вплинути на розвиток свідомості дітей, а тому позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з нею. Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі. Від відповідача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував щодо задоволення позову з урахуванням заяви про уточнення вимог про стягнення аліментів. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Житомирської міської ради Чижевського В.М надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, до заяви долучено висновок щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області про що складено відповідний актовий запис №2195 (а.с. 7). Як передбачено статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Враховуючи, позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з відповідним позовом, примус до шлюбу не допускається, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). Статті 180, 181 СК України визначають обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, оскільки відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дочок у розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву в цій частині. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 02.02.2022 року затверджено висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] . За таких обставин, суд вважає за можливе визначити місце проживання дітей з матір`ю. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1816,00 грн відповідно до квитанції №0.0.2283912716.1 від 29.09.2021 року (а.с. 1). Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 908,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved