Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилається на те, що з вони відповідачем проживали у шлюбі, який розірвали за рішенням Хустського районного суду від 24.10.2018 року. Під час проживання в шлюбі у них народилося двоє дітей:син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її утримані та вихованні. Після розірвання шлюбу між ними відповідач спочатку в добровільному порядку інколи сплачував їй кошти на утримання обох дітей 1000 гривень. Однак, за останні декілька місяців відповідач припинив надання будь якої матеріальної допомоги дітям що ставить її у дуже скрутне матеріальне становище. Фактично відповідач усунувся від виховання та утримання дітей, не підтримує матеріально сім`ю та не цікавиться вихованням дітей. Відповідач є молодою за віком людиною, фізично здоровим, працездатним, інших утриманців не має, їздить за кордон на заробітки та отримує доходи. Тому просила суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 2618, 00 грн. 00 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повнолітнього віку. Позивачка у поданій до суду позовній заяві просила справу розглядати на підставі наданих нею доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом відправлення поштового рекомендованого повідомлення. Відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з поданими письмовими заявами сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали у шлюбі з 20.11.2010 року, від якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її утримані та вихованні. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Хустського районного суду від 24.10.2018 року. Після розірвання шлюбу між сторонами, неповнолітні діти залишилися на вихованні та утриманні позивачки, оскільки вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. До матеріалів справи позивачка надала акт обстеження житлово-побутових умов від 10.01.2022 року з Хустської міської ради, яким стверджується обставини про те, що дійсно її неповнолітні діти від шлюбу з відповідачем: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , знаходяться на повному її утримання та вихованні. Відомостей про виконання чи не виконання відповідачем зобов`язання по утриманню неповнолітніх дітей не встановлено. Крім цього, позивачем не доведено, а судом не встановлено розмір доходів відповідача, тому суд має всі підстави для вирішення питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача відповідно до порядку визначеного ст.184 СК України, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі), а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Оскільки, на теперішній час дитина сторін постійно проживає разом з позивачкою, суд вважає, що позивачка має право на отримання аліментів від батька, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини належним чином. Суд погоджується із заявленим позивачкою до стягнення розміру аліментів та вважає, що сума 2700 грн. на кожну дитину щомісячно, що відповідатиме вимогам закону, щодо розміру аліментів необхідних та достатніх для забезпечення гармонійного розвитку дітей, адже такий розмір забезпечить лише необхідний мінімум для існування дітей, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю та батьком дитини, загалом дасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2700 грн. щомісячно, відповідатимуть інтересам кожної дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх утримувача. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч.1 ст.192 СК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved