Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про встановлення факту його проживання в кімнаті [ADDRESS] з 23 грудня 2002 року та визнання за ним права користування даною кімнатою в гуртожитку. В обґрунтування вимог позивач вказав, що з 23 грудня 2002 року проживає без реєстрації місця проживання за адресою у кімнаті за [ADDRESS] , заборгованості по оплаті комунальних послуг та будь-якого іншого житла на праві власності не має. У вказану кімнату позивач заселився з дозволу керівництва ВАТ «Тернопільський комбайновий завод» та між ними було укладено договір найму. На той час, гуртожиток за вищевказаною адресою перебував у власності ВАТ «Тернопільський комбайновий завод». У 2008 році власником гуртожитку стала Тернопільська міська рада, до якої він неодноразово звертався з приводу видачі ордера на займану квартиру та реєстрації його місця проживання за адресою [ADDRESS] , однак отримав відмову. Станом на даний час вказане питання не вирішено. Вважає, що в даному випадку мають місце перешкоди у реалізації його житлових прав. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. В судовому засіданні яке відбулось 16 березня 2022 року, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Згодом від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без представника виконавчого комітету Тернопільської міської ради, щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Судом встановлено, що згідно договору найму житлової площі для проживання в гуртожитку, що має статус гуртожитку для самотніх від 01 березня 2003 року, ВАТ «Тернопільський комбайновий завод» надав [PERSON] в піднайм житлову площу терміном на один рік, для проживання в кімнаті [ADDRESS] . Згідно реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого 14 січня 2005 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, гуртожиток №1, площею 4841,3 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної власності за ВАТ «Тернопільський комбайновий завод», відповідно до наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №70 від 04 квітня 1994 року та переліку майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства «Тернопільський комбайновий завод». Відповідно до рішення двадцятої сесії п`ятого скликання Тернопільської міської ради №5/20/5 від 21 серпня 2008 року «Про прийняття в комунальну власність міста житлового фонду ВАТ «Тернопільський комбайновий завод», міська рада вирішила погодити прийняття гуртожитків за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та житлового будинку за адресою [ADDRESS] , ВАТ «Тернопільський комбайновий завод» у комунальну власність міста. Рішенням п`ятнадцятої сесії шостого скликання Тернопільської міської ради №6/15/8 від 15 листопада 2011 року «Про визнання права на проживання за місцем фактичного проживання мешканців гуртожитку, за адресою [ADDRESS] », Тернопільська міська рада вирішила визнати право на проживання та зареєструвати громадян за місцем фактичного проживання в гуртожитку, за вказаною адресою, які працювали або члени їх сімей працювали на ВАТ «Тернопільський комбайновий завод». Також вирішила укласти договори найму житла терміном до 01 травня 2013 року з можливою подальшою реєстрацією громадян, які фактично проживають у гуртожитку по [ADDRESS] , але не працюють у ВАТ «Тернопільський комбайновий завод» і в яких відсутні на даний час належні документи на поселення та реєстрацію. Встановлено, що обставина фактичного проживання [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] підтверджується наступними доказами. Згідно довідки №256, виданої 22 березня 2006 року ВАТ «Тернопільський комбайновий завод», [PERSON] проживає в гуртожитку за адресою [ADDRESS] без реєстрації. Відповідно до довідки №б/н від 08 серпня 2011 року, виданої ПП «Східний масив» [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] , станом на 01 серпня 2011 року заборгованості по комунальних платежах немає. Зі змісту довідки вих.№01-24/11-21 від 24 листопада 2021 року, виданої органом самоорганізації населення - будинковим комітетом «[ADDRESS]», [PERSON] був поселений з дозволу керівництва Тернопільського комбайнового заводу в гуртожиток по [ADDRESS] з 23 грудня 2002 року, де проживає по даний час. Згідно довідки вих.№02-24/11-21 від 24 листопада 2021 року, виданої органом самоорганізації населення - будинковим комітетом « [ADDRESS] », в кімнаті за [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. У вказаній кімнаті проживає [PERSON] без реєстрації. Заборгованості по сплаті комунальних послуг не має. Відповідно до акту обстеження житлових умов від 08 серпня 2011 року, комісія в складі заступника директора ПП «Східний масив» Пениної Н.П., майстрів [PERSON] та [PERSON] встановила, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 2002 року. У висновку комісії зазначено, що [PERSON] потребує реєстрації за вищевказаною адресою. В матеріалах справи також містяться квитанції про сплату [PERSON] комунальних послуг за кімнату [ADDRESS] , за період з 2004-2021 рр., а саме квитанції: №86 від 03 листопада 2004 року, №118 від 25 травня 2004 року, №24 від 02 березня 2004 року, №153 від 23 грудня 2004 року, №138 від 15 вересня 2006 року, №16 віж 22 червня 2007 року, №48 від 16 лютого 2006 року, №75 від 03 липня 2006 року, №49 від 29 травня 2006 року, №98 від 24 березня 2006 року, №38 від 28 жовтня 2008 року, №77 від 13 листопада 2008 року, №37 від 05 вересня 2009 року, 15 квітня 2009 року. №23 від 29 лютого 2009 року, №63 від 16 травня 2009 року, №120 від 18 лютого 2010 року, №22 від 31 травня 2010 року, №17 від 01 серпня 2011 року, №85 від 20 лютого 2012 року, №30 від 24 січня 2011 року, №103 від 20 червня 2013 року, №57 від 10 грудня 2021 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству із позивачем [PERSON] , у кімнаті за №214, перебуває з ним у дружніх відносинах, та підтвердив, що дійсно позивач проживає в кімнаті [ADDRESS] з 2002 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою [ADDRESS] , з 2008 року. Протягом часу проживання за вказаною адресою по сусідству з ним на постійній основі проживав [PERSON] . З метою реєстрації місця проживання в кімнаті [ADDRESS] , [PERSON] неодноразово звертався із заявами та зверненнями до відділу квартирного обліку та нерухомості, а також виконавчого комітету Тернопільської міської ради. Однак, як вбачається з відповіді виконавчого комітету Тернопільської міської ради №3504/02 від 04 червня 2015 року, у відповідності до п.2.2 протоколу №5 рішення виконавчого комітету №465 від 28 травня 2015 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні звернення щодо видачі ордера на кімнату [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю законних підстав передбачених «Примірним положенням про гуртожитки», яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208. Згідно з відповіддю Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №3965/2803 від 28 грудня 2021 року, реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] неможлива, оскільки договір найму житлової площі для проживання в гуртожитку, що має статус гуртожитку для самотніх від 01 березня 2003 року, був укладений терміном на один рік та закінчився. Гуртожиток передано у комунальну власність міста. Згідно довідки ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» за №1045 від 12 березня 2015 року, станом на 29 грудня 2021 року [PERSON] згідно обліку технічної інвентаризації в м.Тернополі не має зареєстрованого права власності на будинок (квартиру) в м.Тернополі. Відповідно до інформації з державного реєстру речових пав на нерухоме майно від 28.12.2021 року, за [PERSON] відсутня інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Згідно з вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Як встановлено судом, спірне житлове приміщення (кімната) на момент вселення у нього [PERSON] і до теперішнього часу належить до житлового фонду, відтак, на правовідносини щодо користування цим житловим приміщенням слід застосовувати норми ЖК України. Згідно з вимогами ст.9 Житлового Кодексу, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За приписами ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, (установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно Аналізу судової практики щодо застосування Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 01.08.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснено, що при вирішенні деяких справ, відсутність спеціального ордера на вселення у житлове приміщення гуртожитку не було підставою для виселення громадян з гуртожитків без надання іншого житлового приміщення. Суди враховували, що житлове приміщення в гуртожитку надавалося за спільним рішенням адміністрації підприємства і профкому, відповідачі перебували у трудових відносинах із підприємством та (або) припиняли роботу з підстав, визначених частиною третьою статті 132 ЖК УРСР, зареєстровані відповідно до закону та не мають іншого житла. Таку позицію можна вважати правильною оскільки спеціальний ордер на вселення у житлове приміщення в гуртожитку видається адміністрацією підприємства, установи, організації, які не завжди добросовісно виконували покладені на них обов`язки. При цьому відомості, що вселення позивача у гуртожиток і проживання у кімнаті відбулося без дотримання законних підставах - відсутні, а отримання спеціального ордеру є лише формалізованим підтвердженням наявності такого рішення. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями ст. 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог п. 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання декларування та реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» від 7 лютого 2022 р. за № 265 35, для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає, у тому числі, документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] правомірно вселився в кімнату [ADDRESS] , на підставі договору найму житлової площі для проживання в гуртожитку, що має статус гуртожитку для самотніх від 01 березня 2003 року, та згідно досліджених судом доказів проживає в ній постійно. При цьому, відсутність ордеру на жилу площу в гуртожитку, створює перешкоди позивачу у реалізації його житлових прав, оскільки він не може документально засвідчити (надати ордер), що проживає і користується жилим приміщенням на законних підставах. Разом з тим, відсутність ордеру на жилу площу в гуртожитку, за наявності сукупності інших досліджених судом доказів, не спростовує того факту, що позивач [PERSON] проживає і користується жилим приміщенням на законних підставах, оскільки вказані обставини підтверджуються довідкою №256, виданою 22 березня 2006 року ВАТ «Тернопільський комбайновий завод», довідкою вих.№01-24/11-21 від 24 листопада 2021 року, виданою органом самоорганізації населення - будинковим комітетом «[ADDRESS]», показами допитаних в судовому засіданні свідків, квитанціями про оплату комунальних послуг та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Також, як встановлено в судовому засіданні, з 2003 року і до теперішнього часу, жодним балансоутримувачем або власником будинку до позивача не пред`являлось претензій щодо незаконності його проживання у квартирі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився та не надав суду будь-яких доказів на спростовування доводів позивача стосовно правомірності заселення та проживання позивача у спірній квартирі, тому вищевикладене свідчить про те, що [PERSON] набув право для визнання за ним права користування кімнатою [ADDRESS] , тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право. Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено та доведено належними та допустимими доказами факт проживання [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] з 01 березня 2003 року, тому позов в цій частині слід задовольнити частково. Визначаючи дату, з якої слід починати відлік часу, з якого позивач проживає у спірному житловому приміщенні, суд, враховуючи вимоги ч.2 ст.5 ЦК України, виходить з того, що основним доказом, який підтверджує факт проживання та користування позивачем спірною кімнатою на законних підставах є договір найму житлової площі для проживання в гуртожитку, що має Статус гуртожитку для самотніх від 01 березня 2003 року, тому саме з вищезазначеної дати слід визначити строк, з якого позивач проживає у спірній кімнаті. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні слід задовольнити частково, шляхом встановлення факту проживання позивача [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] з 01 березня 2003 року та визнання за ним права користування кімнатою [ADDRESS] .

Outcome: partial