Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

09 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Костенко О.М. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Просить не стягувати судові витрати з відповідачки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , що був розірваний згідно з рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.10.2021, справа № 365/412/21, яке набрало законної сили 19.11.2021. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З липня 2021 року відповідачка разом з дітьми не проживає, не цікавиться їх здоров`ям, життям, не бере участі у їх вихованні, фактично повністю самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків, виїхала за межі Київської області, перестала відвідувати дітей та спілкуватись з ними. Діти повністю перебувають на утриманні та вихованні позивача. За місцем проживання забезпечені облаштованими окремими місцями для відпочинку та проведення дозвілля, забезпечені продуктами харчування, одягом та взуттям, відповідно до віку, розміру та сезону, засобами гігієни. Позивач піклується про дітей, у чому йому також допомагають його батьки. Позивач на даний час офіційно не працевлаштований, отримує кошти від тимчасових разових робіт, тому коштів не вистачає на належне матеріальне забезпечення дітей всім необхідним. Відповідачка не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, зобов`язано Згурівську селищну раду, як орган опіки та піклування, надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей. 30 грудня 2021 року Згурівська селищна рада, як орган опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей та про передачу дітей батьку - [PERSON] . Ухвалою суду від 27 січня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідачка [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подала, хоча судом їй було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подала та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-11 - копії свідоцтв про народження). Згідно з рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.10.2021 у справі № 365/412/21, номер провадження 2/365/312/21, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (а.с. 8-9 - копія рішення). Рішення набрало законної сили 18.11.2021. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 7 - копія довідки). Діти - [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з батьком - позивачем [PERSON] (а.с. 12 - довідка, а.с. 29-30 - висновок). Згідно з рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Броварського району Київської області від 21 грудня 2021 року № 483 затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28 - рішення, а.с. 29-30 - висновок). У висновку зазначено, що відповідачка [PERSON] понад шість місяців разом з дітьми не проживає. Раніше часто зникала з дому, залишала дітей на їхнього батька [PERSON] та бабу [PERSON] . Відповідачка не забезпечує своїх дітей матеріально, не поздоровила сина [PERSON] з днем народження. Місце проживання відповідачки наразі невідоме, нової адреси проживання рідним вона не повідомила. Батько за місцем проживання створив умови для проживання, утримання малолітніх дітей. Діти мають облаштовані місця для відпочинку, навчання та проведення дозвілля. Відповідачка [PERSON] була попереджена про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків, проте мати не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої. Таким чином, [PERSON] більше ніж пів року без поважних причин не виконує батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей, не створила належних умов для їх проживання, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29-30 - висновок). Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд наголосив, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Приймаючи рішення про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з батьком - позивачем [PERSON] . Відповідачка [PERSON] свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків. Понад пів року мати жодного разу не відвідала дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям, не приймає участі їх вихованні, не допомагає матеріально. Все це свідчить про повну байдужість відповідачки до долі своїх дітей. Поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачкою судом не встановлені. Відповідачка доказів належного виконання батьківських обов`язків не надала. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дітей, окрім як розірвання їх сімейних зв`язків з матір`ю. Суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В силу ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Позбавлення батьківських прав, не позбавляє відповідачку [PERSON] від обов`язку щодо утримання дітей. Оскільки відповідачка добровільно кошти на утримання дітей не надає, з неї мають бути присуджені аліменти на дітей в розмірі, що є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 09 грудня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі клопотання позивача, не застосовувати до відповідача положення ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved