Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку Відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до його повноліття. В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу судом, син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але їх не вистачає для повного забезпечення потреб малолітнього сина. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, з часу припинення шлюбних відносин не приймає повної участі у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного її розвитку та виховання. При цьому, вказує позивачка, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дитині, батьком якої він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дитину та забезпечувати її матеріально з огляду на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого відповідач частково визнає позов та просить суд стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 січня 2021 року а не з дня звернення до суду з позовом. У задоволенні позову в іншій частині відповідач просив відмовити, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває син [PERSON] , який має особливості у розвитку, що потребують постійної уваги та витрат у зв`язку з цим. Відповідач та його дружина не мають власного житла у зв`язку з чим вимушені його орендувати. Також відповідач послався на те, що у нього на утриманні перебуває матір, яка з 1995 року не працює а він є єдиним її сином у своїх батьків, що потребують його фінансової підтримки. Крім того, відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що він займає посаду державного інспектора з енергетичного нагляду Державної інспекції енергетичного нагляду України. Розмір його середньомісячної заробітної плати за період з січня 2019 року по серпень 2021 року становить в середньому 18 707,08 грн. Однак зазначає, що при такому рівні щомісячного доходу він має значні витрати, які не дозволяють його щомісячно сплачувати аліменти у розмірі, який заявлений позивачкою. При цьому, відповідач звернув увагу суду на те, що він ніколи не ухилявся та не має наміру ухилятись у майбутньому від утримання свого сина та має намір також нести додаткові витрати на сина. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково та не заперечували проти стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 січня 2021 року а не з дня звернення до суду з позовом. У задоволенні позову в іншій частині відповідач та його представник просили відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який на момент вирішення даного спору розірвано на підставі рішення суду Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року у справі №757/36/15-ц. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, доданою до матеріалів справи. В ході розгляду справи позивачка змінила прізвище, з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією паспорта позиваки. Як встановлено судом на момент вирішення даного спору малолітній син проживає з позивачкою. Однак відповідач у судовому засіданні зазначив, що їх син [PERSON] в період з 02 вересня 2019 року по 31 грудня 2020 року проживав разом з відповідачем в орендованій ним квартирі за адресою: [ADDRESS] . З січня 2021 року [PERSON] прийняв рішення проживати разом з матір`ю. Вказані обставини у судовому засіданні сторони визнали, відтак вони не підлягають додатковому доказуванню. В той же час, позивачка вказала що у вказаний період син частково проживав з нею близько двох тижнів у зв`язку з хворобою, однак доказів цього суду не надала. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду те, що позовна заява позивачкою була подана до суду у період проживання дитини з відповідачем, і лише з січня 2021 року [PERSON] виявив бажання проживати спільно з позивачкою, суд вважає обґрунтованим посилання відповідача, що аліменти мають бути присуджені з 01 січня 2021 року. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 січня 2021 року та до повноліття дитини. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача іншого неповнолітнього сина, витрати на оренду житла, інші обставини, що мають істотне значення та часткове визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відхиляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачкою зазначає, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання кожного з батьків. Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття чи закінчення навчання і створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, також суд враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину на підставі чинних норм закону, а тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, є завищеним. В той же час, присуджений до стягнення розмір аліментів для відповідача суд вважає посильним, враховуючи його дійсний дохід. Оскільки позивач згідно з Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial