Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Від позивача [PERSON] надійшла на адресу суду 30.12.2021 вищевказана позовна заява, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Обгрунтовує позовну заяву наступним. Зазначає, що його мама [PERSON] померла [INFO] . Остання склала 16.04.2019 заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Після смерті [PERSON] залишилося наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Вказує, що будинковолодіння по [ADDRESS] згідно з записом в погосподарській книзі станом на 30.06.1990 належить до колгоспного типу двору. Єдиним членом двору значиться його мама [PERSON] . Зазначає, що він прийняв спадщину після смерті мами [PERSON] , оскільки проживав з нею до дня смерті та вів спільне господарство. Однак за життя [PERSON] не оформила права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , що стверджується довідкою КП ЛОР "ЧМБТІ" від 20.07.2020 № 3676. Вказує, що коли він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] , то нотаріус видала йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у його матері відсутнє належним чином зареєстроване право власності на згадане вище будинковолодіння. Зазначає, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Зазначає, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. У зв`язку із вищенаведеним просить позов задовольнити. Позивач та представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак з Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечили та зазначили, що при вирішенні спору покладаються на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підоготове судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 17.06.1968 в с. Деревня Нестеровського району Львівської області. Із копії довідки Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області № 474 від 23.07.2020 вбачається, що по даних запису погосподарських книг по Деревнянській сільській раді зареєстроване господарство на прізвище [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] . Станом на 30.06.1990 в господарстві (колгоспний двір) єдиним членом двору значилася [PERSON] , 1935 р.н. Інших членів двору в даному господарстві не було. Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~20\~від 22.12.1995\~року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх\~\~його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , яка не втратила право на даний двір, то суд приходить до висновку, що відповідно їй повністю належав колгоспний двір. [PERSON] померла [INFO] у віці 84 років в с. Деревня Жовківського району Львівської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 23.03.2020 Виконавчим комітетом Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області. За життя, а саме 16 квітня 2019 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області Пенцак Русланом Васильовичем та зареєстрований в реєстрі за № 12, яким на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, а саме, усе її майно заповіла сину [PERSON] , тобто позивачу у справі. Такий заповіт не змінювався і не скасовувався, що стверджується його копією в матеріалах справи. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Із копії довідки Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області № 471 від 23.07.2020 вбачається, що [PERSON] , 1966 р.н., дійсно проживав разом із своєю мамою, [PERSON] , до дня її смерті [INFO] , і вели спільне господарство в [ADDRESS] . Із копії довідки Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області № 472 від 23.07.2020 вбачається, що померла [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Таким чином, позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті матері. Із копії довідки Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області № 473 від 23.07.2020 вбачається, що на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] і арештів немає. Будинок в заставі не перебуває. Будинок належав [PERSON] . Із копії Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 61239010 вбачається, що Жовківською ДНК після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу номер у нотаріуса 306/2020. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.12.2021 вбачається, що позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України "Про нотаріат": заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке підлягає реєстрації. Із копії довідки № 3676, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20.07.2020, вбачається, що така видана [PERSON] про те, що в КП ЛОР «Червоноградському МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась. Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно\~та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,\~визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 16.07.2020, вбачається, що загальна площа будинку [ADDRESS] становить 66,5 м2, житлова (основна) 47,3 м2, допоміжна (підсобна) 19,2 м2. Рік спорудження житлового будинку - 1963. При будинку є веранда, господарська будівля з літнею кухнею, колодязь, ворота з хвірткою, огорожа. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв після її смерті спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном після її смерті, так як проживав разом із нею та вів спільне господарство. І так як матері позивача [PERSON] на праві власності належав будинок [ADDRESS] як голові та єдиному члену колгоспного типу двору, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на даний будинок як спадкоємця за заповітом після смерті матері підлягає захисту в судовому порядку, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: approved