Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

20.10.2021 року В.о. голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради С.Костяка в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що неповнолітній [PERSON] , є дитиною, що опинилася у складних життєвих обставинах через неналежне виконання відповідачкою [PERSON] своїх обов`язків щодо його виховання та утримання дитини, яке впливає на його життя і здоров`я, психічний та розумовий розвиток. Вказує, що інформація щодо відсутності матері у житті дитини надійшла від [PERSON] та від громадянки [PERSON] , [INFO] , яка являється бабусею дитини, та у якої він фактично проживає. Відповідач дитиною не цікавиться та не контактує з сином. На засідання комісії з питань захисту прав дитини, відповідачка не з`явилась. Неповнолітній [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини пояснив, що його мама [PERSON] жодним чином не бере участі у його житті, зазначена інформація знайшла своє підтвердження також у поясненнях [PERSON] , а саме те, що дочка залишила їй внука у 4-рьох річному віці і з цього часу ним не цікавиться взагалі. Звертають увагу на те, що мама не має жодних намірів, забрати дитину на виховання та не зверталася з цього приводу у встановленому законом порядку до будь-яких- із суб`єктів соціальної роботи, чим прямо порушує норми Сімейного кодексу України. Орган опіки та піклування ШРА враховуючи вищевикладене та заяву дитини, наявні документи, а також інші докази в матеріалах справи, прийшов до висновку, що мама неналежно виконує обов`язки, покладені на неї чинним законодавством України та ухиляється від їх виконання. Разом з тим, враховуючи вказану інформацію та загальний аналіз обставин виконання батьківських обов`язків [PERSON] , орган опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації мала усі законні та правові підстави на прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідачку, у зв`язку з чим звернулася з позовною заявою до суду. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Донченко Ю.В. Ухвалою судді від 22.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, надала пояснення аналогічні доводам заяви. Просила заяву задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, виклик відповідача здійснений поштою за її адресою реєстрації в [ADDRESS] , рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] повернулись на адресу суду з відмітками «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.44, 54). Причин неявки [PERSON] суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Відповідно до п. п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" та "Судове повідомлення", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення особи про судовий розгляд вважається належним. Суд за згодою позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що заява є підставною та підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 20.07.2011 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] ; батьком [PERSON] , [INFO] записаний [PERSON] (а.с.25). Шлюб між батьками дитини розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 20.12.2007 року (а.с.33). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова, від 16.12.2009 року (справа №2-2761/2009) батька дитини - [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо [PERSON] [INFO] (а.с.34-35). Згідно з Висновком Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.10.2021 р. №260001-вих-94126, райдержадміністрація вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно листа Шевченківського ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області №11659/41/01/13-21 від 08.09.2019 року [PERSON] , яка являється матір`ю малолітнього [PERSON] , проживає у [ADDRESS] . В телефонному режимі [PERSON] пояснила і визнала факт не виконання батьківських обов`язків щодо сина, а також зазначила, що у м. Львів, приїхати «не може і не буде» (а.с.14). Згідно довідки громадської організації «Львівська обласна федерація Кіокушинкай Карате» від 13.09.2021 року на заняття Арія супроводжували дідо та баба, також сплачували членські внески (а.с.31). Також згідно заяви тренера ЛМГСО «Клуб хапкідо, тхеквондо та рукопашного бою «Патріот» [PERSON] , мама дитини [PERSON] успіхами сина не цікавилась та з тренером не контактувала. Відповідно до пояснення класного керівника СЗШ №91 м. Львова- [PERSON] ,за час навчання дитини у навчальному закладі мама [PERSON] навчанням сина не цікавилась. Як вбачається із характеристики ЗЗСО №87 ім. Калинець Львівської міської ради від 30.08.2021 року - матір [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням і розвитком дитини (а.с.27-30). Свідок [PERSON] , яка являється бабусею малолітньої дитини [PERSON] та матір`ю відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що її дочка- [PERSON] залишила трьохрічного сина і поїхала, не сказавши куди. Причиною втечі [PERSON] було те, що в сім`ї стало на вирішення питання про продаж квартири, в якій їх сім"я не проживала на операцію батька, що був онкохворий. Відповідач заперечувала щодо продажу квартири, оскільки розраховувала на неї, як на спадкове майно. Внаслідок суперечок, відповідач залишила своїх батьків і сина та поїхала невідомо куди. Довгий час не давала про себе чути, не піднімала слухавку телефона. Згодом виявилось, що вона проживає в Києві, має іншу сім`ю, дитину. [PERSON] не цікавиться, не звертала увагу навіть на повідомлення про те, що син знаходиться в лікарні на операції. А також не зреагувала належним чином на повідомлення про смерть батька. Відповіла, що їй це не потрібно. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008р. - п. 15. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. П. 16. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітнього сина, зокрема, цікавитися ним, його життям та майбутнім, матеріально допомагати, дбати про його культурний та духовний розвиток, спілкуватися з ним, сприяти в отриманні дітиною освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання нею батьківських обов`язків не існує; самоусунулася від виховання та утримання дитини протягом багатьох років, не виявляє у відношенні до дитини материнської турботи, має іншу сім`ю, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень. В свою чергу доказів протилежного відповідачем до суду подано не було. Водночас, суд роз`яснює відповідачу, що він, згідно ст. 169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку передбаченому законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав, оскільки позивач при подачі позову про позбавлення батьківських прав звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved