Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

31.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнень своїх позовних вимог, просив визнати припиненими правовідношення за кредитними договорами: №SADN03000003276989 від 26 липня 2005 року, № КТ 346Д від 17 вересня 2008 року; № DNHPBL00000085 від 16 лютого 2009 року, укладених [PERSON] (РНОКПД [NUMBER] ), та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) в порядку захисту прав споживачів та відшкодувати моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що на даний час між Позивачем та Відповідачем не існують невиконані зобов`язання, що підтверджується Довідкою відповідача від 14.12.2011 року за №10.3.4.6/1-4183, відповідно до якої заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 16 лютого 2009 року №DNHPBL00000085 погашена у повному обсязі; Довідкою відповідача від 24.11.2011 року за №10.3.8.2/3-1687, відповідно до якої заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 17 вересня 2008 року №КТ 346Д погашена у повному обсязі; Довідкою відповідача від 24.11.2011 року за №10.3.8.2/3-1283, відповідно до якої заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 26 липня 2005 року №SADN03000003276989 погашена у повному обсязі. Зазначені Довідки мають дату, реєстраційний номер, підписані керівником відділення банку "Будинок Губернатора" та містять відбиток печатки вказаного відділення відповідача; являються письмовими доказами, в розумінні статтей 76,77,78 ЦПК України, що підтверджують факт відсутності заборгованості позивача за вказаними вище договорами. Позивач посилається на те, що зазначені вище письмові докази підтверджують виконання зобов`язання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання, та стверджує, що Відповідачем на сьогоднішній день, документально не підтверджено невиконання Позивачем своїх зобов`язань за кредитними договорами. Також Позивач посилається на те, що вищезазначені факти також були встановлені Дніпровським апеляційним судом у Постанові від 18 червня 2019 року у справі №201/7184/18. Позивач, посилаючись на статтю 1167 Цивільного кодексу України, вважає, що своїми діями Банк завдав Позивачу значної моральної шкоди, спричинив душевні страждання, через такі дії Відповідача у Позивача виникають конфлікти в сім`ї, він повинен був докладати значних зусиль для додаткової організації свого життя, у зв`язку з чим, також просить стягнути з Відповідача 25 000 грн. моральної шкоди Ухвалою від 01 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правовідносин за договором кредиту припиненими. Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.11.2019 року про відкриття провадження, в якій Банк посилався на порушення правил підсудності. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2020 року Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року - скасовано, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після надходження справи з Дніпровського апеляційного суду після розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.11.2019 року про відкриття провадження, постановою було визначено додаткові обставини, які необхідно встановити при вирішенні питання на стадії відкриття провадження. При вирішенні даних питань на стадії відкриття провадження Судом встановлено наступні обставини, 14 листопада 2019 року відділ адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області надав відповідь, згідно якої за останнім зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , Позивача з 25 жовтня 2016 року було знято. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме договору оренди житлового приміщення (будинку) від 28 серпня 2019 року, Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вищевказана інформація щодо місця проживання позивача підтверджується і попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 05 лютого 2019 року, в якому зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачем було надано заяву про зміну місця проживання та копію свого паспорту серії [NUMBER] , згідно відміток якого, місцем реєстрації позивача є [ADDRESS] . (т. 3 а.с. 197-201) Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, Суд дійшов до висновку про те, що останнім відомим місцем проживання позивача є саме: [ADDRESS] , та теперішнє місце проживання є [ADDRESS] . що за змістом ч. 5 ст. 28 ЦПК України, відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Дніпропетровського районного суду. Ухвалою від 24 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правовідносин за договором кредиту припиненими, та розпочато підготовче провадження у справі. Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2020 року про відкриття провадження, в якій Банк знову посилався на порушення правил підсудності. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання правовідносин за договором кредиту припиненими - повернуто скаржнику. Справу повернуто до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду. 05 грудня 2019 року Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, а 04 червня 2020 року Відповідачем надано відзив на позовну заяву з урахуванням уточнень до позовної заяви, у якому Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, та посилається на те, що Позивачем до цього часу не погашено заборгованість за кредитними договорами. 20 липня 2020 року, через канцелярію суду, представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є.С. звернувся з письмовою заявою про відвід головуючого судді Бойка О.М. по даній справі, посилаючись на те, що підставою для відводу судді є порушення ним порядку відкриття провадження по даній справі, а також той факт, що суддя Бойко О.М. є стороною по багатьом іншим судовим справам проти АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, на думку заявника, вбачається наявність підстав, які викликають сумніви в неупередженості судді Бойка О.М. Ухвалою Суду від 05 серпня 2020 року у даній справі заяву представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про відвід головуючого судді Бойка О.М. при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правовідносин за договором кредиту припиненими передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку передбаченого ч.1 ст.33 ЦПК України, який буде розглядати цю заяву про відвід. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року у даній справі (суддя - Озерянська Ж.М.) у задоволені заяви представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про відвід головуючого судді Бойка О.М. при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правовідносин за договором кредиту припиненими, відмовлено. Клопотання Відповідача про виклик та допит в якості свідка - [PERSON] , було розглянуто Судом та задоволено. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року у даній справі клопотання представника Відповідача про передачу справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відмовлено. Крім того, Відповідачем у судовому засіданні, яке відбулось 13 жовтня 2020 року, було заявлено Заяву про письмове опитування учасника справи як свідка, а саме, Позивача - [PERSON] . За результатами розгляду даної Заяви Судом зобов`язано Позивача надати відповіді на запитання, які були поставлені Відповідачем у Заяві про письмове опитування учасника справи як свідка (т.1, а.с. 19-20). Позивачем долучено до матеріалів справи письмове опитування учасника справи, як свідка. Ухвалою Суду від 13.10.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Судом було допитано представників сторін по справі по суті позовних вимог та заперечень проти позову. Були досліджені письмові докази. У судове засідання 28.02.2022 року представники сторін не з`явились. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача. Відповідно до вимог ЦПК України, всі учасники процесу є такими, що належним чином повідомлені про розгляд цієї цивільної справи, та про свої процесуальні права та обов`язки. Враховуючи, що справа перебуває у провадженні суду із 2019 року суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, які безпосередньо надавали пояснення по суті позову а також приймали участь у дослідженні судом доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних обставин. 26 липня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), та [PERSON] (далі - Позивач) був укладений договір №SADN03000003276989 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого Банк відкрив Позивачу картковий рахунок та випустив платіжну карту - VISA INFINITE з кредитним лімітом 50000,00 доларів США на умовах, визначених договором. Згідно змісту зазначеного вище договору, зокрема, вид карти - особиста міжнародна, строк дії карти - два роки, валюта - USD, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, забезпечення зобов`язань клієнта не передбачене, базова кредитна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору - 1,0 % в місяць із розрахунку 360 днів на рік. 17 вересня 2008 року між Відповідачем та Позивачем також був укладений договір №КТ- 346Д, відповідно до якого Банк відкрив Позивачу поновлювальну кредитну лінію з лімітом 250000,00 дол. США строком повернення до 17.09.2009 року. Крім того, між Позивачем та Відповідачем 16 лютого 2009 року було укладено кредитний договір №DNHPBL00000085, за умовами якого Банк надав Позивачу кредитні кошти на строк з 16.02.2009 року по 15.02.2010 року у вигляді строкового кредиту шляхом видачі готівки через касу у розмірі 1113950,00 дол. США на цільові потреби зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення ст. 638 ЦК України визначають, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З моменту встановленого договором строку повернення кредитних коштів минуло більше восьми років. Позивачем було встановлено, що згідно інформації, розміщеної в мережі інтернет на сайті Українського бюро кредитних історій, міститься інформація, щодо наявності у нього не припинених зобов`язань перед Відповідачем. У зв`язку з чим, Позивач листом від 05 квітня 2018 року звернувся до Відповідача, в якому вимагав від Відповідача визнати сплив пропуску позовної давності та застосувати за вказаними кредитними договорами від 26 липня 2005 року, від 17 вересня 2008 року і від 16 лютого 2009 року позовну давність, та здійснити списання решти заборгованості (копія листа долучена до матеріалів справи). Але Відповідач залишив таку заяву без задоволення. З урахуванням вищенаведеного, у червні 2018 року Позивач звернувся до Суду з позовом до Відповідача - АТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживача та визнання припиненими правовідношень по кредитним договорам, застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що 26 липня 2005 року він уклав з відповідачем договір №SADN03000003276989, 17 вересня 2008 року договір № КТ 346Д, а 16 лютого 2009 року договір № DNHPBL00000085, отримав кредитні кошти і використав їх; в забезпечення вказаного договору не було укладено договорів поручительства; але згодом Позивач з`ясував, що Банк при укладанні вказаних кредитних договорів увів його в оману, не вказавши повністю всі дані договору: договори не містять умов припинення договору, немає детального розпису загальної вартості кредиту для Позивача як споживача, не вказана вся сума кредиту, яку потрібно повернути, не вказано всі умови кредитування, можливість надання кредиту в іншій валюті, умови повернення боргу, мали місце порушення в частині формування та погодження ціни договору, дискримінаційними є вимоги договору про можливість банку вимагати дострокового повернення кредиту, можлива зміна відсоткової ставки та інша інформація як для споживача послуг банку (особисті дані клієнта та інше), фактично працівник банку при укладанні договорів допустив обман стосовно умов і правил кредитування; тобто договори не містять всіх передбачених законодавством умом і правил, що вимагаються законодавством про захист прав споживачів для договору споживчого кредиту; кошти, взяті в банку з урахуванням відсотків Позивач повернув повністю; договори кредиту закінчили свій термін, закінчився і строк позовної давності, протягом якого банк має право звернутися до Позивача з вимогою про повернення боргу по кредиту, якщо такий є. На звернення Позивача до Відповідача про з`ясування вказаних обставин, застосування строку позовної давності, спірне питання вирішено не було. А тому, дії Відповідача по укладанню кредитних договорів, і вимоги після закінчення строку позовної давності Позивач вважає неправомірними, та просив Суд захистити його права як споживача послуг цього банку, визнати правовідношення за вказаними кредитними договорами припиненими, застосувавши строк позовної давності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року у справі № 201/7184/18, з врахуванням ухвали цього ж суду від 19 грудня 2018 року про виправлення описки, позов було задоволено, вирішено застосувати строк позовної давності за кредитними договорами №SADN03000003276989 від 26 липня 2005 року, №КТ 346Д від 17 вересня 2008 року, №DNHPBL00000085 від 16 лютого 2009 року, укладеними між Позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк»; визнано припиненими правовідношення за вказаними кредитними договорами; стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у даній справі Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні моїх позовних вимог до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача, визнання правовідносин за договорами кредиту припиненими - відмовлено. Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що правові підстави для припинення правовідносин за кредитними договорами від 26 липня 2005 року №SADN03000003276989, від 17 вересня 2008 року №КТ 346Д, від 16 лютого 2009 року №DNHPBL00000085, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, враховуючи, що відповідний позов кредитором до суду у даній справі не пред`явлений, - відсутні, а за іншими правовими підставами даний позов не заявлявся, що підтверджується змістом позовної заяви. Та зазначено, що Позивач не позбавлений можливості звернутись до суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом, за інших правових підстав, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою. У зв`язку з чим, Позивач звернувся з даною позовною заяву та, з урахуванням уточнень своїх позовних вимог, просить визнати припиненими правовідношення за кредитними договорами: №SADN03000003276989 від 26 липня 2005 року, № КТ 346Д від 17 вересня 2008 року; № DNHPBL00000085 від 16 лютого 2009 року, укладених [PERSON] (РНОКПД [NUMBER] ), та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) в порядку захисту прав споживачів та відшкодувати моральну шкоду, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. Не знайшли свого підтвердження посилання Відповідача на те, що при поданні позову було порушено правила підсудності, та справа підлягає розгляду у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська. Виходячи із змісту позовних вимог, враховуючи уточнені позовні вимоги, Позивачем не було порушено правила підсудності, та подано позов за своїм місцем перебування. В обґрунтування вищезазначеного, Позивачем було надано відповідні належні та допустимі докази, які підтверджують, що місцем перебування Позивача є адреса - [ADDRESS] . Так, місцем перебування Позивача є адреса - [ADDRESS] . Факт перебування Позивача за даною адресою підтверджується Договором оренди житлового приміщення (будинку) від 28 серпня 2019р., та відповідними платіжними документами, які підтверджують факт оплати Позивачем орендної плати за вищезазначеним договором оренди. А, відтак, посилання Відповідача на те, що Позивачем не доведено належними доказами місце свого перебування спростовується документами, які долучені до матеріалів справи. Позов може пред`являтися як за зареєстрованим місцем проживання, так і за місцем перебування споживача, тобто, норми цивільно-процесуального законодавства не містять положень, які б забороняли позивачу подавати позов до суду за місцем свого перебування. Окрім того, питання щодо підсудності вже було розглянуто судом апеляційної інстанції, про що винесено відповідну Постанову, та повернуто справу до суду першої інстанції для подальшого продовження розгляду, а судом першої інстанції розглянуто, та відмовлено Відповідачу у задоволенні його клопотання щодо передання справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. А, відтак, посилань Відповідача на те, що при поданні позову було порушено правила підсудності, та справа підлягає розгляду у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, спростовуються матеріалами справи, та не приймаються судом до уваги. Підсудність зазначеної справи Дніпропетровському районному суду Дніпроптеровської області визначена ч.5 ст. 28 ЦПК України та підтверджена наявними у справі доказами (т.3 а.с. 197-201) Щодо посилань Відповідача відносно того, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності заборгованості за кредитними договорами перед Банком. У відповідності до рішення Конституційного суду України від 10.11.11р. №15-рп/2011, в аспекті конституційного звернення, положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII ( 1023-12 ) з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України ( 254к/96-ВР ) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Право позивачів на звернення до суду за захистом своїх прав, невизнаних або оспорюваних прав передбачено ст. 4 ЦПК України, відмова від такого права на звернення до суду за захистом є недійсною. Споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Договором не можуть бути обмежені права щодо судового захисту, що надані законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виходячи з положень ст. ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України зобов`язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України. За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. На даний час між Позивачем та Банком не існують невиконані зобов`язання, що підтверджується Довідкою відповідача від 14.12.2011 року за №10.3.4.6/1-4183, відповідно до якої заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 16 лютого 2009 року №DNHPBL00000085 погашена у повному обсязі; Довідкою відповідача від 24.11.2011 року за №10.3.8.2/3-1687, відповідно до якої заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 17 вересня 2008 року №КТ 346Д погашена у повному обсязі; Довідкою відповідача від 24.11.2011 року за №10.3.8.2/3-1283, відповідно до якої заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 26 липня 2005 року №SADN03000003276989 погашена у повному обсязі. Зазначені Довідки мають дату, реєстраційний номер, підписані керівником відділення банку "Будинок Губернатора" та містять відбиток печатки вказаного відділення відповідача; являються письмовими доказами, в розумінні статтей 76,77,78 ЦПК України, що підтверджують факт відсутності заборгованості позивача за вказаними вище договорами. Зазначені вище письмові докази підтверджують виконання зобов`язання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Посилання Відповідача на те, що ці Довідки Банком не складались, що на думку Відповідача підтверджується проведеним службовим розслідуванням, матеріали проведення якого було Відповідачем долучено до матеріалів справи, не знайшли свого підтвердження. Матеріали службового розслідування було долучено Відповідачем до матеріалів справи проте вже після закриття підготовчого провадження. Крім того, надані Відповідачем документи не містять підписів осіб, які були залучені до службового розслідування, їх посадові обов`язки. Відповідач, маючи питання щодо достовірності наданих Позивачем довідок, мав можливість звернутись до Суду з відповідним клопотанням про проведення судової експертизи, однак, Відповідачем дане питання не підіймалось. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем на сьогоднішній день, документально не підтверджено невиконання Позивачем своїх зобов`язань за кредитними договорами. Вищезазначені факти також були встановлені Дніпровським апеляційним судом у Постанові від 18 червня 2019 року у справі № 201/7184/18. А саме, судом апеляційної інстанції зазначено, що Позивачем надано суду копію листа відповідача від 14.12.2011 року за №10.3.4.6/1-4183, відповідно до якого заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 16 лютого 2009 року №DNHPBL00000085 погашена у повному обсязі; копію листа відповідача від 24.11.2011 року за №10.3.8.2/3-1687, відповідно до якого заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 17 вересня 2008 року №КТ 346Д погашена у повному обсязі; копію листа відповідача від 24.11.2011 року за №10.3.8.2/3-1283, відповідно до якого заборгованість Позивача перед ПриватБанком по кредитному договору від 26 липня 2005 року №SADN03000003276989 погашена у повному обсязі. Зазначені листи мають дату, реєстраційний номер, підписані керівником відділення банку "Будинок Губернатора" та містять відбиток печатки вказаного відділення відповідача; являються письмовими доказами, що підтверджують факт відсутності заборгованості позивача за вказаними вище договорами. Банком до суду апеляційної інстанції не подавалось будь-яких зауважень щодо вищезазначених довідок. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відтак, враховуючи, що на ці факти Позивач посилався у відзиві на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», та обґрунтував причини подання даних доказів лише в суді апеляційної інстанції, та долучив в підтвердження даних обставин належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 76,77,78 ЦПК України, судом апеляційної інстанції було їх досліджено та встановлено, що даними доказами підтверджується факт відсутності заборгованості Позивача за вказаними вище договорами. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А, відтак, реальне виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Так, між сторонами на даний час не існують невиконані зобов`язання, що підтверджується відповідними довідками ПАТ КБ «Приватбанк», долученими до матеріалів даної позовної заяви, а тому, наявними є всі підстави для припинення зобов`язань за кредитними договорами, оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, Позивачем надавались для огляду платіжні документи, які підтверджують виконання Позивачем кредитних зобов`язань. Відповідач посилається як на обставини, що підтверджують наявність заборгованості у Позивача перед Відповідачем на те, що Банк звертався до приватного нотаріуса про стягнення у безспірному порядку, та нотаріусом вчинялись виконавчі написи. Разом з тим, виконавчі написи були визнані судом такими, що не підлягають виконанню, що свідчить про відсутність у Банка безспірних доказів наявності заборгованості. У жодному поданому Позивачем до судів позовів Позивач не визнавав наявність у нього заборгованості, ці посилання Відповідача також не знайшли свого підтвердження, та є припущеннями Відповідача. З урахуванням вищезазначеного, між сторонами на даний час не існують невиконані зобов`язання, що підтверджується відповідними довідками ПАТ КБ «Приватбанк», долученими до матеріалів даної позовної заяви, а тому, наявними є всі підстави для припинення зобов`язань за кредитними договорами, оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином Відповідачем, у свою чергу, не доведено належними та достатніми доказами наявність заборгованості позивача, а, тому всі доводи Банку про наявність у Позивача непогашеної заборгованості за спірними договорами є необґрунтованими. Надані Відповідачем документи, як докази наявності заборгованості є фактично роздруківкою оборотів по карті, яка є оборотно-сальдовою відомістю за електронним платіжним інструментом. Досліджуючи їх суд, не можуть визначити склад заборгованості в розрізі дат. Крім того, ці документи подані із порушенням ДСТУ 4163-2003 - УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ "Вимоги до оформлювання документів" за розміром шрифту, що ускладнює їх вивчення. Будь-якої первиної бухгалтерської документації до Суду надано не було. Банком не було долучено до матеріалів справи якісно виготовлені і відповідним чином завірені копіі документів АТ КБ, а саме: -виписки по рахунках обліку заборгованості за кредитними договорами, в розрізі обліку заборгованості по кредиту, простроченому кредиту, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченій комісії, пені з урахуванням переносів (включно з періодами до/після переносу сальдо) у зв`язку зі зміною плану рахунків; -щоденні оборотно-сальдові відомості (за дні, коли наявний рух коштів). З урахуванням вищезазначеного, надані Відповідачем документи, як докази наявності заборгованості є фактично роздруківкою оборотів по карті. Щодо правових підстав для стягнення з Банка на користь Позивача моральної шкоди, Судом було встановлено наступне. Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити з роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України надав у постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної школи встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг) , суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору". Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи, що на виконання умов кредитного договору, Позивач повернув суми кредитів у повному обсязі, що підтверджується наданими останнім Довідками, проте Відповідачем даний факт не визнається, що підтверджується відсутністю відповіді на Лист Позивача від 05 квітня 2018 року, та подальшими діями Відповідача, направленими на примусове стягнення з Позивача неіснуючої заборгованості, та невизнання останнім виконання Позивачем своїх кредитних зобов`язань, Суд вважає наявними правові підставі для відшкодування завданої Позивачу моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогам ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Статтею 42 Конституції України визначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Суд, оцінивши надані Позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, доводи Позивача, викладені в обґрунтування своїх позовних вимог знайшли своє підтвердження, а надані докази підтверджують заявлені Позивачем позовні вимоги. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved