Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Вільна Україна» Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Вільна Україна» Варковицької сільської ради (колгоспу ім. Леніна Варковицької сільської ради ) Дубенського району Рівненської області. Згідно норм Указу Президента України та ст.5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, котрий діяв на момент розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Вільна Україна» Варковицької сільської ради, ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", вважає, що він як член вказаного господарства мав право на земельну частку (пай). Однак, з невідомих причин, при розпаюванні КСП «Вільна Україна» він у списках його членів не значився, а тому сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався. Ця обставина стверджується відповіддю на запит адвоката Януля В.С. Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 13.08.2021. Інформація щодо причини невключення його комісією КСП «Вільна Україна» до списків - відсутня. З часу отримання відповіді з управління Держгеокадастру дізнався про те, що не був включений до списку пайовиків. На момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ № 00023 від 20.12.1995 він був членом КСП «Вільна Україна», а тому мав право на земельну частку (пай), а тому невключення його до списку пайовиків безпідставне та незаконне. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Представник позивача просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача сільський голова Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області в судове засідання не з`явився, подав пояснення, згідно яких позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та справу розглянути у їх відсутність (а.с.39-40). Представник відповідача голова Дубенської районної державної адміністрації подав відзив на позов, згідно якого вважають, що вони залучені до участі у справі безпідставно. Дубенська РДА не має жодних законних повноважень до розпорядження землями сільськогосподарського призначення, оскільки вони знаходяться виключно у комунальній власності. Просить справу вирішити згідно чинного законодавства (а.с. 42-43). Від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 07.10.2021 надійшли письмові пояснення, згідно яких Головне управління вважає, що прийняте рішення у даній справі не вплине на права, обов`язки та інтереси Головного управління, оскільки до їх повноважень не входить розпорядження землями колективної та комунальної власності. Щодо заявлених позовних вимог, вважають що у пункті 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Даний сертифікат є основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Отже, право особи на земельну частку (пай), крім сертифікату на право на земельну частку (пай), підтверджує наявність особи у списку членів колективного сільськогосподарського підприємства. сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - список членів КСП), що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі списком громадян - членів КСП «Вільна Україна» Дубенського району, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю від 20 грудня 1995 року серії РВ 00023, прізвище [PERSON] - відсутнє. Позивач зазначає, що з невідомих йому причин, при розпаюванні КСП «Вільна Україна» його не було включено до списку членів КСП «Вільна Україна», що є додатком до Державного акта. Однак, позивачем не надано доказів того, що він звертався до зборів співвласників, до сільської ради або до Дубенської районної державної адміністрації з питанням про внесення його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), чи з відповідним позовом до суду. Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та триває три роки (а.с. 34-37). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно записів трудової книжки [NUMBER] , копія якої знаходиться в матеріалах справи, а оригінал оглянуто судом, [PERSON] , 15.01.1972 згідно протоколу №4 від 15.01.1972 був прийнятий на роботу водієм в КП ім. Леніна Дубнівського району. 21.02.1992 КП ім.Леніна переіменовано в КП «Вільна Україна», 18.01.1995 КП «Вільна Україна» перейменовано в КСП «Вільна Україна», 22.12.1999 КСП «Вільна Україна» перейменовано в СВК «Вільна Україна», 28.07.2003 СВК «Вільна Україна» реорганізовано в ПСТ агрофірму «Волинь». 31.12.2003 [PERSON] звільнений з роботи механізатора у зв`язку з реорганізацією СВК у ПСТ Агрофірму «Волинь» (а.с.8-9). Згідно відповіді начальника Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області №29-17-02-4217/2-21 від 13.08.2021, щодо надання інформації про те, чи був включений [PERSON] в списки осіб на отримання земельної частки (паю) КСП «Вільна Україна» (колишнього «ім. Леніна»), згідно копії Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00023 від 20.12.1995, в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Вільна Україна» громадянин [PERSON] не числиться. Відповідно до витягу з протоколу №2 засідання земельної комісії СВК «Вільна Україна» Дубенського району від 14.03.2000, а саме: включення у додатковий список членів СВК на право на отримання земельних сертифікатів громадянин [PERSON] відсутній (а.с.10). Згідно з довідкою №500 від 13.12.2006, виданої приватним сільськогосподарським підприємством «Волинь», [PERSON] працював у колгоспі, згідно наявних документів: -з 15 січня 1972 року до 30 січня 1974 року; -з 01 січня 1981 року до 31 грудня 1993 року; -з 01 січня 1997 року до 31 грудня 1998 року; -з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2000 року. Відповідно вироблено трудоднів вихододнів: -у 1972 році - 146, у 1973 році - 101, у 1974 - 9; -у 1981 - 181, 1982 - 176, 1983 - 219, 1984 - 166, 1985 - 204, 1986 289, 1987 - 365, 1988 - 249, 1989 - 261; -у 1990 - 205, 1991 - 139, 1992 - 115, 1993 - 122; -у 1997 - 52, 1998 - 68; -у 2000 - 50. Довідка видана на підставі книг трудового стажу за 1972-2000 роки (а.с.50-51). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних паїв» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Ч. 3 ст. 1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Частина 1 статті 3 передбачає, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. П. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 20/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства... в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вказано, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.3-6 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішенні ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученоп Королівства»; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно правової позиції, якої дійшов Верховний суд України під час розгляду справи № 6-2469цс16, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Оцінивши в сукупності подані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. [PERSON] стверджує, що станом на момент видання Указу Президента України від 08.08.1995 № 20/95 він працював у сільськогосподарському підприємстві «Вільна Україна» Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, а значить був його членом. Проте не був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00023 від 20.12.1995, в той час, коли інші члени були включені до цього списку та отримували свої паї. Одночасно суд звертає увагу: трудова книжка свідчить, що [PERSON] взяли на роботу 15.01.1972 водієм, а звільнили 31.12.2003 з роботи механізатором. Що відбувалось в проміжку, окрім перейменування, документ не відображає, коли і як позивач змінив займану посаду - невідомо. Згідно ж наданих документів, в період трьох років з 01.01.1994 до 31.12.1996 ним не було відпрацьовано жодного трудодні. Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, тому суд вирішує це питання. Згідно копії Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00023 від 20.12.1995, в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Вільна Україна» [PERSON] не числиться. Тобто ім`я позивача не внесено в список осіб, що мають право на земельну частку (пай), як мінімум з 20.12.1995. Суд погоджується з тим, що позивачем не надано доказів, що він звертався до зборів співвласників, до сільської ради або до Дубенської районної державної адміністрації з питанням про внесення його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), чи з відповідним позовом до суду. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, минуло понад 20 років з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. При цьому позивач, принаймні у подальший період 1996-1997 років, а також у 2000 році, працював на підприємстві, де його не включили в списки членів у 1995 році. Таким чином, суд не знайшов підтверджень того, що [PERSON] не знав та не міг знати з 1995 року про існування порушеного права на земельний пай як члена колгоспу. На даний час з моменту виникнення спірних правовідносин пройшло 20 років, а загальний строк позовної давності становить 3 роки, тому суд вважає, що [PERSON] пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права. Поважних причин пропуску строку позовної давності не названо. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed