Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулось до Золотоніського міськрайонного суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором у розмірі 160537,15 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] уклала з ПАТ «Кредобанк» кредитний договір № CL-238922. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Крім того, у разі невиконання позичальником зобов`язань згідно кредитного договору позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у кредитному договорі, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим станом на 22.09.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 160537,15 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № CL-238922 від 20.11.2019 у розмірі 160537,15 грн.; судовий збір у розмірі 2408,06 грн.; витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 13 % від ціни позову та фіксовану суму у розмірі 1400 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2021 відкрито позовне провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, але направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача та не заперечувала проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № CL-238922 від 20.11.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 99600,00 грн., зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 19.11.2024. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 55 % річних. Згідно з п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. На підставі п. 6.9. кредитного договору банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 22.09.2021 виникла заборгованість у сумі 160537,15, яка складається з: 96756,54 грн. заборгованість за тілом кредиту; 63780,61 грн. заборгованість за відсотками. 29.09.2021 на адресу реєстрації [PERSON] направлялася досудова вимога, у якій роз`яснено про стан її заборгованості та вимога сплатити на рахунок АТ «Кредобанк» заборгованість в розмірі 158911,71 грн. протягом 30 календарних днів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконала. За таких обставин вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 13% від ціни позову та фіксовану суму у розмірі 1400 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини при розгляді справ "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, "Пмайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 року, "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, "Меріт проти України" від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2021, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000550. Разом з тим, жодних доказів оплати витрат на правову допомогу та доказів обсягу наданих послуг позивачем надано не було. Крім того, з п. 4.6.2 договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 вбачається, що сторони узгодили додатки до цього договору, зокрема: додаток № 4 розрахунок гонорару та додаток №5 акт про виконані роботи та рахунки на оплату наданих послуг за цим договором, проте таких додатків суду не надано. За таких обставин вимога щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 13% від ціни позову та фіксовану суму у розмірі 1400 грн., не підлягає задоволенню. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2408,06 грн.

Outcome: partial