Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. В обгрунтування заяви зазначивши, що заявник [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2015 року. [PERSON] , [INFO] в червні 2017 року переніс інфаркт, в липні 2017 року переніс повторний інфаркт головного мозку з агресивним перебігом сечової інфекції.. Починаючи з 17.06.2017 по теперішній час постійно перебуває в лікувальних закладах на стаціонарному лікуванні та теперішній час є інвалідом І групи безстроково. Внаслідок перенесеної хвороби [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх та керувати ними і у зв`язку з цим може бути визнаний недієздатним. [PERSON] це необхідно для призначення її опікуном свого чоловіка [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 07.06.2021 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою від 30.06.2021 по справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричних експертиз. Провадження по справі зупинено. Ухвалою від 17.12.2021 поновлено провадження по справі та призначено судове засідання. В судове засіданні сторони не з`явились, про слухання справи повідомлені належним чином, причини не явки суд не повідомили. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, зокрема: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч.1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу. (а.с.19). [PERSON] має першу групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК Серії АВ № 0968015 від 20.11.2017 року (а.с.20). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі , враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі Ващенко проти України (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заявник та представник заявника в судові засідання не з"являються. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року по справі була призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричних експертиз, однак на неодноразові виклики експерта під експертний на експертизу не з`явився, що підтверджується листом експертної установи від 07.12.2021 №1858-01.10. (а.с.47). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.50 (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11.09.97 та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в ній, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні від 15.07.2002 у справі Калашников проти Росії Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів принцип неприпустимості зловживання правами у даному конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання заявником та її представником наданими їм правами та обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок заявника.

Outcome: dismissed