Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт того, що він на час відкриття спадщини за [PERSON] , яка померла [INFO] , проживав разом із спадкодавцем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованих осіб, окрім неї, не було, однак він проживав з нею постійно без реєстрації. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , що належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31 серпня 2005 року. За життя [PERSON] заповіт не залишала, тому він, як її син, вважається спадкоємцем першої черги у порядку ст. 1261 ЦК України. Визнання вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини, а тому просить заяву задовольнити. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, попередньо подав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, підтримавши вимоги заяви у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Перечинської міської ради Закарпатської області у судове засідання також не з`явився, подавав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення такої не заперечив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області 22 жовтня 2014 року, актовий запис № 79 (а. с. 10). Також встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Перечинської міської ради на підставі рішення № 106 від 31 серпня 2005 року, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] (а. с. 7, 8). Однак на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована лише вона, що доводиться копією довідки Перечинської міської ради Закарпатської області № 247 від 25 лютого 2021 року. Спадкова справа/свідоцтво про право на спадщину за [PERSON] як спадкодавцем, який помер [INFO] , не заводилася/не видавалося, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 66576682 від 24 вересня 2021 року (а. с. 20, 21). В той же час заявник просить суд встановити юридичний факт про те, що він на час відкриття спадщини за [PERSON] , яка померла [INFO] , проживав разом з нею як спадкодавцем у спадковому житлі. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Звертаючись до суду з цією заявою, [PERSON] вказував, що встановлення даного факту необхідно йому для оформлення спадщини, що належала [PERSON] , яку він успадкував після її смерті як син. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції») Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як роз`яснено у п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», підготовленого на виконання Постанови Пленуму цього ж суду від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. В той же час у п. 1 вказаного Листа передбачено, що заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Натомість як видно з копії паспорту заявника [PERSON] , останній з 09 лютого 1981 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4 зворот). Крім цього суд, внаслідок належного дослідження наданих заявником доказів та встановлення на підставі таких фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення заяви [PERSON] , підстав для встановлення даного факту не знаходить. Так, статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження встановлення зазначеного ним факту, а навіть родинних зв`язків зі спадкодавцем [PERSON] , а відтак вбачає обґрунтованим відмовити у задоволенні його заяви.

Outcome: dismissed