Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

10 лютого 2022 року в Ізяславський районний суд Хмельницької області звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви зазначив, що під час підготовки документів для призначення пенсії через невідповідність між наданими документами заявнику відмовлено в призначенні пенсії. Коли заявник звернувся до Ізяславського районного сектору з обслуговування громадян з метою збору документів для призначення пенсії, то для нього вказали на неналежне оформлення записів у його трудовій книжці, а саме, рік його народження дописано іншими чорнилами. Також заявник просить встановити факт належності наступних документів: довідки, виданої начальником ШККБО «Райагробуд» від 11.02.2020 року № 2; довідки, виданої ПТНЗ Полонської автомобільної школи ТСОУ від 02.07.2020 року № 24; приписного свідоцтва від 25.02.1977 року; військового квитка [NUMBER] від 11.05.1978 року. В вищезазначених документах неправильно зазначено прізвище заявника, а саме « [PERSON] ». Встановлення факту належності для нього трудової книжки необхідно для призначення пенсії за віком і тому він звернувся до суду із даною заявою. У судовому засіданні [PERSON] подану заяву підтримав. Від представника заінтересованої особи надійшло пояснення, в якому представник просить прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши заявника, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Жилинці Шепетівського району Хмельницької області, згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Шепетівським міськрайонним віділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 06.02.2019 року. Згідно паспорта громадянина України, копія якого додана до матеріалів справи, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначені « [PERSON] », дата народження « [INFO] ». В приписному свідоцтві від 25.02.1977 року зазначено на російській мові « [PERSON] ». У військовому квитку [NUMBER] від 11.05.1978 року зазначено на російській мові « [PERSON] ». Згідно довідки від 11.02.2020 року № 2, виданої на ім`я « [PERSON] », зазначено період роботи з 02.06.1976 року по 08.02.1977 року в Шепетівському міжколгоспбуді. В довідці від 02.07.2020 року № 24, виданої директором ПТНЗ полонської автомобільної школи ТСОУ, зазначено період навчання з 09.01.1978 року по [INFO] [PERSON] . Трудова книжка на ім`я [PERSON] була заповнена 04 вересня 1980 року. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У пункті 1Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Пунктом 12 вказаної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України N 58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Судом встановлено, що в трудовій книжці на першій сторінці рік народження заявника дописано іншими чорнилами, що зумовило необхідність звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки. Згідно ч. 3 ст. 48 Кодексу законів про працю України працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року N 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі N 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. У довідці № 24 від 02.07 2020 року професійно технічного навчального закладу - Полонська автомобільна школа ТСОУ - зазначено, що [PERSON] дійсно навчався в навчальному взводі групі № 7 з числа призовників, прийнятих на навчання від Шепетівського ОРВК по навчанню водіїв транспортних засобів категорії «АС» згідно наказу № 9 «Про зарахування призовників в учбові групи для навчання» від 09.01.1978 р. Період навчання з 09.01.1978 р. по [INFO]., отримав кваліфікацію «Водій автотранспортних засобів категорії «АС», свідоцтво про закінчення навчання ДВ № 254658 від. 11.04.1978 р. Із трудової книжки, заведеної у Шепетівській автоколоні № 2 04 вересня 1980 р. на ім`я [PERSON] , [INFO]., вбачається, що він був прийнятий на роботу шофером після служби в Радянській армії. Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні вимоги про встановлення факту належності заявнику військового квитка [NUMBER] від 11.05.1978 року відмовити. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги необхідність встановлення факту належності правовстановлюючих документів для можливості отримання заявником пенсії, суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають до задоволення частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial