Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Бурштинської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просила зобов`язати відповідачку [PERSON] звільнити та не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,8 га в урочищі «Мацька», що знаходиться на території Юнашківської сільської ради. Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. На виконання вимог ухвали від представника позивачки [PERSON] 04 листопада 2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої Бурштинську міську раду Івано-Франківської області виключено з числа відповідачів. Ухвалою суду від 08.11.2021 продовжено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Бурштинська міська рада Івано-Франківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою суду від 01.12.2021 закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті з урахуванням уточнення позовних вимог, з якими погодились усі учасники, а саме в частині ідентифікації спірної земельної ділянки, площа якої становить 0,08 га. У чергове судове засідання 11.03.2022 не прибув належним чином повідомлений представник третьої особи. За згодою сторін вирішено справу розглянути без представника органу місцевого самоврядування відповідно до приписів статті 223 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивачки і [PERSON] позов підтримали, просили суд зобов`язати відповідачку звільнити спірну земельну ділянку та не чинити перешкоди в користуванні нею. Просили суд врахувати те, що спірною земельною ділянкою позивачка користувалась постійно до 1990-их років. Надалі позивачка з відповідачкою за взаємною згодою домовились, що спірну земельну ділянку оброблятиме [PERSON] , натомість остання надала позивачці право обробляти земельну ділянку в урочищі «Бурштинська». Надалі відповідачка забрала земельну ділянку в урочищі «Бурштинська», проте спірну земельну ділянку площею 0,08 га не віддає і продовжує її обробляти. Представник відповідача у судовому засіданні просив у позові відмовити, зокрема з підстав відсутності належних доказів, які б підтверджували наявність права позивачки на спірну земельну ділянку. При цьому представник відповідачки окремо звернув увагу на те, що позивачка використала своє право на безоплатну приватизацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення, проте жодним чином не згадувала про спірну земельну ділянку. У наданому відзиві на позов Бурштинська міська рада заперечила проти задоволення позовних вимог. Надалі в судових засіданнях представник Бурштинської міської ради як третьої особи також заперечував проти задоволення позову, зокрема з підстав відсутності доказів, що [PERSON] має будь-які права на спірну земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивачки заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підпису і заяви [PERSON] від 19.11.1990 про передачу городу площею 8 арів на користь [PERSON] (чоловік відповідачки) та отримання городу «на Бурштинській». Клопотання обґрунтоване тим, що, за твердженням позивачки, вона таку заяву не писала і не підписувала. Представник відповідачки проти задоволення клопотання заперечив у зв`язку з необґрунтованістю. Розглянувши клопотання та заслухавши представників сторін, суд у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи заяви позивачки від 19.11.1990 відмовив, оскільки у цій справі не оспорюється законність рішення Юнашківської сільської ради від 02.12.1993, яким розподілено земельні ділянки між жителями села на підставі їхніх заяв. Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення сторін і їхніх представників, допитавши свідків, суд установив наступні фактичні обставини у цій справі. [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] . Згідно з довідкою Юнашківського старостинського округу Бурштинської ТГ від 22.03.2021 № 93 (а. с. 7, 59) [PERSON] користувалась земельною ділянкою 0,8 га (в мацька) до 1990 року і відмовилась від неї шляхом подання заяви 19.11.1990. Відповідно до копії заяви від 19.11.1990 (а. с. 11) [PERSON] відпустила город в мацька 8 арів [PERSON] , натомість взяла Шмітів на бурштинській. З чим погодилась [PERSON] . Відповідно до копії заяви Шмідта від 02.11.1990 (а. с. 58) вказана особа просила віддати позивачці земельну ділянку площею 20 арів в урочищі «Бурштинська». У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що до 1990 року спірну земельну ділянку площею 8 арів обробляла позивачка [PERSON] і її сім`я. Після чого позивачка дозволила обробляти цю земельну ділянку [PERSON] . При цьому [PERSON] почала обробляти земельну ділянку в урочищі «Бурштинська», проте площею 6 арів, яка знаходиться біля належної позивачці земельної ділянки площею 0,55 га. Відповідачка спірну земельну ділянку площею 0,08 га обробляла безперешкодно десь до 2016-2017 років, після чого між сторонами розпочалися спори за право користування цією ділянкою. Допитаний свідок [PERSON] , який не є родичем відповідачки, повідомив, що позивачка обробляла спірну земельну ділянку 0,08 га до 1990 року, надалі вони з відповідачкою помінялися земельними ділянками. Проте протягом останніх років відповідачка забрала у позивачки земельну ділянку в урочищі «Бурштинська» і не віддає спірну земельну ділянку. Так само і позивачка підтвердила у своїх поясненнях, що усно вони з відповідачкою домовились про «обмін» земельними ділянками, проте стверджує, що жодних заяв про відмову від спірної земельної ділянки до сільської ради не подавала. Рішенням чотирнадцятої сесії Юнашківської сільської ради від 02.12.1993 [PERSON] передано три земельні ділянки (а. с. 29): - 0,23 га - для будівництва; - 0,55 га - в урочищі «Бурштинська», с/г; - 0,14 га - в урочищі «Бурштинська», с/г. В судовому засіданні представник позивачки і [PERSON] підтвердили, що спірна земельна ділянка площею 0,08 га до передбачених у рішенні ради від 02.12.1993 не належить. Згідно з даними облікової картки об`єкта по господарського обліку за адресою [ADDRESS] (а. с. 31) протягом 2016-2020 років за позивачкою [PERSON] рахувались земельні ділянки загальною площею 0,92 га, з яких: 0,23 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку; 0,69 га - для ведення особистого селянського господарства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дані по господарського обліку повністю відповідають даним, відображеним у рішенні Юнашківської сільської ради від 02.12.1993, зокрема в частині земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства: 0,69 га = 0,55 га + 0,14 га. Згідно з даними витягу державного реєстру речових прав позивачка у 2021 році приватизувала особисто земельну ділянку площею 0,55 га. При цьому, як пояснила позивачка, земельну ділянку площею 0,2326 га (для будівництва) приватизувала її дочка [PERSON] , що також підтверджується даними витягу. Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним відносинам сторін, суд виходить з наступного. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Суд установив, що рішенням Юнашківської сільської ради від 02.12.1993 [PERSON] передано ряд земельних ділянок, серед яких відсутня спірна земельна ділянка площею 0,08 га. На цей час рішення органу місцевого самоврядування є чинним і підлягає виконанню на території відповідної громади. Згідно з приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Саме на вказану норму як на правову підставу позову посилається позивачка. Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок про те, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Приписами статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] у цій справі не довела, що [PERSON] , користуючись спірною земельною ділянкою, порушує права позивачки. З огляду на те, що негаторний позов та приписи статті 391 ЦК України спрямовані на захист прав власника майна, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, а [PERSON] належними доказами не довела, що є власником (фактичним володільцем) спірної земельної ділянки, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій справі. При цьому суд не бере до уваги те, що [PERSON] до 1990 року користувалась спірною земельною ділянкою, оскільки надалі рішеннями сільської ради було здійснено відповідний розподіл земельних ділянок між громадянами. При цьому зі змісту наданої позивачкою довідки від 19.04.2021 № 108 (а. с. 108) вбачається, що розміри земельних ділянок позивачки з 1980 року до 2000 року постійно збільшувались. Як стверджував представник позивачки, станом на 1980 рік [PERSON] користувалась землями загальною площею 0,28 га, які складались із 0,2 га (для будівництва) - надалі оформлено приватизацію земельної ділянки площею 0,23 га, та зі спірних 0,08 га (с/г призначення). Своєю чергою станом на 2000 рік у користуванні позивачки перебували землі загальною площею 0,92 га (0,23 га (для будівництва) + 0,55 га (с/г) + 0,14 га (с/г)), що відповідає записам у погосподарській книзі. Тобто, суд дійшов висновку про те, що в результаті прийняття Юнашківською сільською радою рішення від 02.12.1993 [PERSON] отримала відповідні земельні ділянки с/г призначення за рахунок інших земель, відмінних від спірної земельної ділянки, отримані земельні ділянки за своєю площею були більшими, ніж належали позивачці до 1993 року, і [PERSON] рішення ради від 02.12.1993 не оспорювала та погоджувалась із ним протягом 28 років. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору і позов задоволенню не підлягає, то судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed