Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 11 лютого 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. На даний час вони не ведуть спільного господарства, не піклуються один про одного, не проживають спільно з 2013 року, вважає, що шлюб фактично розпався, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і їх подальше спільне життя як подружжя суперечитиме їх інтересам. На підставі наведеного просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». У судове засіданні відповідач [PERSON] також не з`явився, подав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 11 лютого 2006 року у виконкомі Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 02; прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від даного шлюбу у сторін народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та розходження поглядів на шлюб і сім`ю. Відтак питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, а неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а відтак на прохання позивача їй слід залишити шлюбне прізвище. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved