Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути: заборгованість щодо оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 12 862,04 грн. з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є експлуатуючою організацією та надає послуги з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 27.05.2021 року з урахуванням індексу інфляції, 3% та пені становить 12 862,04 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 26.07.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 25.01.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї, в якому вона також просила застосувати строки позовної давності. 09.02.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» є Експлуатуючою організацією та надає послуги з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] - відповідно до договору про передачу житлового будинку в управління та експлуатацію від 19.03.2015 року. [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] з підземним паркінгом у вказаному вище житловому будинку. Так, за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №П-42/267 від 01.12.2017 року Позивач надає Відповідачу послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] , а Відповідач повинен своєчасно оплачувати такі послуги за встановленим тарифом, в строк та на умовах, що передбачені Договором. Відповідно до Довідки про суми заборгованості за надані послуги згідно Договору №П- 42/267 від 01.12.2017 року, загальна сума заборгованості станом на 27.05.2021 року дорівнює 12 862,04 грн., а саме: обслуговування будинку та прибудинкової території - 6 048,55 грн.; центральне опалення - 1 755,99 грн.; додаткові послуги - 0,40 грн.; пеня - 3 764,99 грн.; індекс інфляції - 717,37 грн.; 3% річних - 574,31 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Ч. 4 ст. 319 ЦК України передбачає, що власність зобов`язує Ст. 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а й обов`язків щодо його належного утримання та експлуатації. Окрім того, згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР. Також, відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року (далі - Правила) визначає, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлова послуга - це послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку та випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених Законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до п. 2.2 Договору №П-42/267 від 01.12.2017 року Споживач оплачує послуги щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, у розмірі визначеному у рахунках на оплату. П. 3.2.1 Договору №П-42/267 від 01.12.2017 року визначає, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений цим Договором строк. П. 2.4. Договору №П-42/267 від 01.12.2017 року визначає, що за несвоєчасне внесення плати зі Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Дослідивши відзив, вбачається, що п. 8.1.3. Договору про утримання будинку передбачена участь Відповідача у загальнобудинкових витратах будинку, а саме: участь пропорційно площі квартири у витратах пов`язаних з електропостачанням для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території , вивезенням побутових відходів , з чищенням та заміною брудопоглинаючого покриття, з спостереженням та обслуговування сигналізації, встановленої у будинку. Розмір таких витрат розраховується щомісячно на підставі показників загальнобудинкових засобів обліку пропорційно площі квартири Споживача згідно тарифів встановлених/затверджених центральним органом виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом, а також на підставі договорів та/або розрахунків на надання послуг, пов`язаних з вивезенням побутових відходів, з чищенням та заміною брудопоглинаючого покриття, з спостереженням та обслуговування сигналізації. Проте жодних розрахунків на підтвердження цих нарахувань Позивачем не надано. Так до позову не додано ні розмір показників електропостачання, ні актів наданих послуг пов`язаних з вивезенням побутових відходів, з чищенням та заміною брудопоглинаючого покриття, з спостереженням та обслуговування сигналізації за кожен місяць де такі нарахування були. Отже на підтвердження виникнення зобов`язання за додаткові послуги Позивач надає лише Довідку про суми заборгованості, жодними чином не підтверджуючи їх первинними документами та розрахунками, які передбачені Договором про утримання будинку. Також п.2.4 Договору про утримання будинку передбачений розмір такої пені, а саме: подвійна облікова ставка Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. На підтвердження розрахунку пені надана Довідка про суму заборгованості, зі змісту якої можна встановити, що розрахунок такої пені здійснюється з 21.10.2018 року по 27.05.2021 року. Проте ст. 258 Цивільного кодексу України, регламентується спеціальна позовна давність. Так п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що Позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява надійшла від відповідача. Тому строк для стягнення пені за період з 21.10.2018 року по 27.06.2020 року є пропущеним строком позовної давності, клопотання про поновлення строків позовної давності представником позивача заявлено не було. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Крім того, при прийнятті остаточного рішення, суд враховує заперечення відповідача щодо розрахунку заборгованості, про ненадання позивачем ні розміру показників електропостачання, теплопостачання, ні актів наданих послуг; всі вищезазначені докази свідчать про необґрунтоване нарахування заборгованості за надані послуги з боку позивача на рахунок відповідача. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, зважаючи на те, що сплата за послуги позивача здійснюється періодичними платежами, позивачем не було здійснено відповідних коригувань у розрахунках, суд позбавлений можливості встановити точний розмір заборгованості, що мала місце у відповідача за кожен окремий місяць за увесь період для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені. Також, протягом часу розгляду справи у суді представником позивача при наданні відповіді на відзив не був наданий новий розрахунок заборгованості щодо сплати боргу за фактично спожиті послуги та в частині нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені. Тому суд вважає, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» не доведені суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості. З урахуванням наведеного, суд також не вбачає підстав для застосування до склавшихся відносин санкцій цивільно-правового характеру, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено факту виникнення у відповідача зобов`язання щодо сплати боргу за фактично спожиті послуги, тому відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за надані послуги. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Outcome: dismissed