Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовною заявою, якою просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою під номером [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що 09.11.1977 року виконкомом міської Ради депутатів трудящих на ім`я батька позивача, [PERSON] , видано ордер на квартиру № 1287 від 09.11.1977 року на підставі рішення виконавчого комітету міської Ради депутатів трудящих від 03.11.1997 року № 995, відповідно до якого користувачем квартири є також члени сім`ї [PERSON] , [PERSON] [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Відповідно до довідки комунального підприємства «Житлово - експлуатаційної організація №4» міської ради міста Кропивницького від 21.04.2021 року в квартирі по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Відповідач у вказаній квартирі не проживає з 14.06.2017 року, не є близьким родичем, та членом родини, її особистих речей в домоволодінні немає. Виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються права позивача Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання /а.с. 17-18/. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 33-34/. В судове засідання представник позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просила задовольнити позовні вимоги, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористалась. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організації №4» міської ради міста Кропивницького в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру на квартиру № 1287 від 09.11.1977 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету міської Ради депутатів трудящих від 03.11.1997 року № 995 після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] /а.с.7/. У квартирі [ADDRESS] , із 14.06.2017 року зареєстрована відповідач [PERSON] /а.с. 10, 13, 16/. Відповідно до акту від 16.04.2021 року відповідач з 14.06.2017 року не проживає за вказаною адресою. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 269200465 від 05.08.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] придбала квартиру загальною площею 29,1 кв. м. по [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу № 842 від 01.11.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновським А.В. Згідно ч. 1 статті 58 Житлового кодексу Української PCP, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово - експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ст. 78 ЖК України, тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Члени сім`ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71, 73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов`язки за договором найму цього приміщення. Як вбачається із акту не проживання особи за місцем реєстрації від 16.04.2021 року, який підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та підписи засвідчені начальником КП ЖЕО № 4 відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 14.06.2017 року, особисті речі та речі повсякденного використання відсутні, не приймає участі пов`язані з утримання житла та не сплачує комунальні послуги. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, п. 41, від 2 грудня 2010 року). Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Судом не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати причини не проживання відповідача за зазначеною адресою неповажними, та відповідно такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за даною адресою з підстав, що вона більше шести місяців там не проживає, однак, будучи зареєстрованою за вказаною адресою створює перешкоди квартиронаймачу (позивачу) в користуванні даним житлом на власний розсуд, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати вважати фактично понесеними На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved