Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого вказала, що 14.12.2021 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійника О.І. (далі приватний виконавець) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 68877585 на підставі виконавчого напису № 16723 від 16.11.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. (далі приватний нотаріус), про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 004-04425-191213 від 19.12.2013 в розмірі 8610 грн 09 коп., укладеним з ПАТ «Дельта Банк», за період з 03.11.2020 по 30.07.2021. Вказаний виконавчий напис він вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено на підставі п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, який було визнано незаконним та нечинним згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набула законної сили 22.02.2017. У зв`язку з цим теперішня редакція Переліку відповідно до п.1 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Натомість ніякого кредитного договору з ПАТ «Дельта Банк», засвідченого нотаріально, вона не укладала. Крім того нею не отримувалась письмова вимога кредитора про усунення порушень основного зобов`язання. Вказуючи на небезспірність заборгованості і незаконність виконавчого напису, позивач просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] до суду не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, наполягаючи на позові, письмово сповістила суд про розгляд справи без її участі. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», будучи належним чином двічі сповіщеним про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, відзиву і клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Треті особи приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник О.І. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. до суду також не з`явилися, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином, заяв по суті справи та клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Приватний виконавець Олійник О.І. письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 30.12.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 19.12.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-04425-191213, згідно з яким позивач отримала споживчий кредит на придбання товару: газової плити Zanussi 9210 та планшету Asus 173, у розмірі 4083 грн 89 коп., строком на 20 місяців, під 0,01 % річних, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,60 % в місяць та 25,00 % розміру комісії за надання кредиту (а.с.9-10). Згідно з цим договором спосіб повернення кредиту та процентів обумовлений щомісячними платежами відповідно до графіку їх повернення (п.4 договору). 16.11.2021 приватний нотаріус Сазонова О.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під номером 16723, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», який є правонаступником ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 03/11-02-Д від 03.11.2020, якому право вимови перейшло від ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 449/К від 11.05.2018, заборгованості за кредитним договором № 004-04425-191213 від 19.12.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», за період з 03.11.2020 по 30.07.2021 в сумі 8110 грн 09 коп., в тому числі: заборгованості за процентами та комісією в сумі 3533 грн 42 коп., заборгованості за сумою кредиту в сумі 4576 грн 67 коп., а також плати за вчинення виконавчого напису, а всього 8610 грн 09 коп. (а.с.5). 14.12.2021 приватним виконавцем Олійником О.І.\~ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67877585 про примусове виконання вказаного виконавчого напису (а.с.8). Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Відповідно до ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України). Частиною другої статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтями\~1077, 1078 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік документів). Отже в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 16.11.2021 судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів було доповнено цим пунктом 2 (розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Між тим постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, якою було доповнено Перелік документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», була визнана в цій частині змін незаконною та нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14, яка набула законної сили 22.02.2017. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Відповідно до п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Редакція переліку передбачає можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів лише за оригіналами нотаріально посвідчених договорів (п.1 Переліку). Кредитний договір № 004-04425-191213 від 19.12.2013 нотаріально не посвідчений. У зв`язку з цим вчинення 16.11.2021 нотаріусом виконавчого напису на підставі п.2 Переліку, який внаслідок вказаного судового рішення є незаконним та нечинним, є неправомірним. Як зазначено вище, за приписами ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем кредитним договором від 19.12.2013 спосіб повернення кредиту, процентів та комісії обумовлений щомісячними платежами відповідно до графіку їх повернення. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту\~\~перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Отже оскільки договір встановлює обов`язок боржника повернути борг частинами, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитора вважається порушеним з моменту порушення боржником терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання боржником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такий підхід відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду у справі № 444/95/12 від 28.03.2018. З наявних у справі доказів вбачається, що кредит видавався позивачу на строк 20 місяців, тобто до 19.07.2014, ця дата є відправною для відрахування кінцевого трирічного строку. Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено 16.11.2021, тобто більше ніж через шість років з дня виникнення права вимоги, навіть за останніми платежем. Викликає непорозуміння нарахування кредитної заборгованості позивача за період з 03.11.2020 по 30.07.2021, тоді як строк кредитування закінчився 19.02.2014. Нарахування відсотків поза межами кредитування є порушенням абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України. До такого висновку суд прийшов з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 243/9032/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. До того ж розмір заборгованості за тілом кредиту перевищує суму фактично отриманого позивачем споживчого кредиту. Суду не надано жодного доказу на підтвердження заборгованості, яким може бути банківська виписка з рахунку боржника, в якій повинна бути відображена сума заборгованості із зазначенням строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не представляється можливим. Встановлене свідчить про наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Також відповідачем та іншими учасниками справи не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у відповідача права вимоги. З огляду на те, що позивачу не було відомо про відступлення первісним кредитором права вимоги за укладеним з ним кредитним договором, і відповідачем не надано доказів переходу до нього прав у зобов`язанні, у позивача на підставі ч.1 ст.517\~ЦК України\~виникає право\~не виконувати\~свого обов`язку\~новому кредиторові,\~що впливає\~на відсутність\~ факту безспірності наявної у боржника заборгованості, який враховується при вчиненні нотаріального напису. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було дотримано встановлену законом процедуру, а саме нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та застосував норми законодавства, які на момент вчинення виконавчого напису на підставі рішення суду були визнані нечинними. Тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн 00 коп., так як позивач звільнена від вказаних витрат при зверненні до суду з цим позовом відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі ст.18 ЦК України, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14,

Outcome: approved