Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачка неналежно виконувала обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання та послуг з управління багатоквартирним будинком, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за оплату послуги з управління багатоквартирним будинком (квартплата), в тому числі, з вивезення побутових відходів, у розмірі 15755,97 грн., заборгованість за оплату послуги з централізованого опалення квартири у розмірі 8957,39 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Заяви та клопотання сторін. Заяв по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 08.11.2021 р. справу було передано за підсудністю до Добропільського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08.12.2021 р. справу передано за підсудністю до Селидівського міського суду Донецької області. 11.01.2021 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який отримано 12.01.2022 р. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.01.2022 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач надає житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), послуги з вивезення побутових відходів та з централізованого опалення у м.Авдіївка Донецької області. З боку позивача обов`язки виконуються належним чином. За особовим рахунком № [NUMBER] , який відповідає квартирі [ADDRESS] , в період з 01.01.2015 р. по серпень 2021 р. утворилась заборгованість за оплату послуги з управління багатоквартирним будинком (квартплата), в тому числі, з вивезення побутових відходів, у розмірі 15755,97 грн. та за оплату послуги з централізованого опалення квартири у розмірі 8957,39 грн. Згідно договору купівлі-продажу від 28.08.2021 р. [PERSON] продала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Тобто, у період з 01.01.2015 р. по серпень 2021 р. відповідач була власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та їй позивачем надавалися послуги з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), послуги з вивезення побутових відходів та з централізованого опалення, натомість остання свої зобов`язання з оплати наданих послуг належним чином не здійснювала, внаслідок чого за зазначеною адресою утворилася заборгованість. Заперечень та доказів щодо спростування вимог позивача відповідачкою не подано. Оскільки відповідачка добровільно заборгованість не сплачує, вона підлягає стягненню з неї в примусовому порядку. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Плата за теплову енергію, передбачена Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ від 21. 07. 2005 року № 630. (із змінами та доповненнями). Наявність у відповідача заборгованості підтверджує невиконання нею обов`язків з утримання майна, відповідно до ст.322 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved