Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

13.12.2021 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивачі просили визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] , право власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що [INFO] померла їхня баба та матір відповідача [PERSON] , яка являлася головою колгоспного двору в [ADDRESS] , що складається з житлового будинку та надвірних споруд. На час припинення існування колгоспного двору позивачі та відповідачка були членами колгоспного двору. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2006 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , та [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно. Цим рішенням встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожному зокрема належить по ј частці будинку [ADDRESS] . Також визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно в розмірі ј частини вищевказаного будинку. Однак в у вирішеній справі не ставилося питання про визначення 1/4 часток за позивачами [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності та визнання права власності на вказане спадкове майно за ними. Враховуючи наведене позивачі просять визнати право власності за кожною на ј частку будинку [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися подали заяву про слухання справи у їх відсутності, позов підтримують в повному об`ємі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася подала заяву про слухання справи у її відсутності проти задоволення позову не заперечує. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2006 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , та [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно, як майно членів колишнього колгоспного двору. Однак при вирішенні справи не ставилося питання про визначення 1/4 часток за позивачами [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на будинок [ADDRESS] . (а.с. 31). Таким чином фактично кожному із співвласників належить по ј ідеальній частці вказаного будинковолодіння. Відповідно до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Так, згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно вимог ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаюnься рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частиною 1 ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У відповідності до вимог статті 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Родинні відносини між співвласниками всього будинку [PERSON] [PERSON] та [PERSON] стверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 14.04.1984 року, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.05.2006 року, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 21.03.2014 року, сідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 20.06.1981 року, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане 23.03.2022 року (а.с.14-19). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визначити розмір часток співвласників на будинок [ADDRESS] за позивача, а саме по 1/4 частці у кожної, припинивши право спільної сумісної власності на зазначений будинок. На підставі викладеного та

Outcome: approved