Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 19 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до ТзОВ «Слон кредит» з метою отримання кредиту, та уклала кредитний договір №391450, відповідно до умов якого розмір кредиту складає 31 250,00 грн. строком до 19.04.2023. Так, пунктом 1.5. договору кредиту передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85% річних. Відповідно до п. 3.1. Договору кредиту нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказани йу Графіку платежів. 30.06.2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №30-06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, зокрема, за кредитним договором №391450 від 19.10.2020. Вказує, що позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, загальний розмір заборгованості [PERSON] по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 20.10.2021 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 49 221,01 грн., з яких: 30 238,23 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 10 986,45 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 7 996,33 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» кредитну заборгованість в розмірі 49 221,01 грн., сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Слон кредит» був укладений кредитний договір №391450, відповідно до умов якого розмір кредиту складає 31 250,00 грн. із сплатою відсотків за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних), та за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85% річних, строком до 19.04.2023. Судом встановлено, що 30.06.2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №30-06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, зокрема, і до [PERSON] за кредитним договором №391450 від 19.10.2020. Так, з наявного в матеріалах справи Витягу Реєстру боржників до Договору факторингу №30-06/2021 від 30 червня 2021 року вбачається, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №391450 від 19.10.2020 року. Отже, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в неї заборгованості за кредитним договором, що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №391450 від 19.10.2020, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 49 221,01 грн., з яких: 30 238,23 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 10 986,45 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 7 996,33 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятого на себе кредитного зобов`язання не виконала, що виявилося у неповернення кредитних коштів, що стало наслідком звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а відповідачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вказаної заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення в цій частині. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» судові витрати в сумі 2 270 гривень судового збору. Разом з тим, що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу, суд констатує наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивач просить стягнути з відповідача 20 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу. Проте, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про дійсне понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, яка є надмірною та не відповідає категорії складності справи, представником позивача не надано доказів здійснення оплати послуг адвоката, тому така вимога не підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial