Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

В листопаді 2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2019 сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, серія [NUMBER] . Сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 03.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21.12.2021 клопотання відповідача [PERSON] про надання сторонам строку для примирення задоволено, та надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці. Ухвалою суду від 21.02.2022 вирішено поновити провадження у цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та розгляд справи призначено на 23.02.2022 о 10 год. 00 хв., викликавши в судове засідання учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце повідомлялася належним чином, до суду надала заяву просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначив, що наразі сторони не досяглип домовленості про визначення участі батька в вихованні дочки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26.12.2019, зареєстрованому Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (свідоцтво про шлюб на а.с. 4). Сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження на а.с.5). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, відповідач визнав позов, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved