Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 11.11.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В подальшому сімейне життя між ними погіршувалось, оскільки відповідач не забезпечував сім`ю, працював, але жив в своє задоволення. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Все це в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин в грудні 2020 року. Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою від 11.02.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В наданій заяві позивачка просила провести розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання позову. Відповідач в наданій заяві також просив розглядати справу без його участі, зазначивши про визнання позову. Враховуючи подані сторонами заяви та відповідно до положень ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності останніх, за наявними матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 листопада 2016 року Бабушкінським районним у м.Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №613. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Таким чином, відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як зазначила в своєму позові позивачка, шлюбні відносини з відповідачем було припинено в грудні 2020 року через різні поглядати на шлюб та сім?ю. Згідно поданої заяви позивачка підтримала позов та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. В свою чергу відповідач, в поданій заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи подачу відповідачем до початку розгляду справи по суті заяви про визнання позову та положення ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в сумі 496 грн. 20 коп., що становить 50% від сплаченого судового збору, а також повернення позивачці з державного бюджету решти сплаченого судового збору в розмірі 50%, що становить 496 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved