Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. Позов обгрунтований наступним. 09.01.2019 року позивач [PERSON] придбала у власність легковий автомобіль марки OPEL модель ASTRA, 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] чорного кольору, [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] у [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.01.2019 року та здійснила перереєстрацію транспортного засобу. В подальшому, у вересні 2021 року під час продажу автомобіля, який був нею придбаний, їй стало відомо, що на вказаний автомобіль накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника [PERSON] , яка видана Міжрайонним відділом ДВС по Дергачівському та Золочівському районах СМУ МЮ в рамках виконавчого провадження [NUMBER]. З цих підстав просить суд зняти арешт з рухомого майна, належного їй на праві власності. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача та представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Вислухав позивача, дослідив матеріали справи, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу 1443/2019/1259838 від 09.01.2019 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач [PERSON] придбала транспортний засіб - автомобіль марки OPEL модель ASTRA, 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] чорного кольору, [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Заочним рішенням Краматорського міського суду від 29.03.2021 року у справі № 234/15598/20 за позовом [PERSON] скасований арешт з вказаного транспортного засобу, накладений в рамках виконавчого провадження № [NUMBER]. Разом із тим, згідно з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 11.11.2021 року, наявний запис «Об`єкт обтяження: рухоме майно, що належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Підстава обтяження: постанова № [NUMBER] від 22.04.2020 року Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Об`єкт обтяження: автомобіль марки OPEL модель ASTRA, 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , чорного кольору, [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Згідно листа ТСЦ МВС № 1443 від 09.10.2021 на ім`я [PERSON] , належний їй транспортний засіб з 24.03.2020 року перебуває у розшуку, ініціатор розшуку - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) ВП [NUMBER] від 22.11.2019 року та ВП [NUMBER] від 19.03.2020. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Також суд звертає увагу, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (роssеssіоns) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing роssеssіоns), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets). Статтею 41 Конституції України та названою статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд, перевірив доводи позивача, дослідив письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що накладення арешту на майно є перешкодою у здійсненні особою свого права власності (у контексті правомочностей щодо володіння, користування і розпорядження майном), а також із урахуванням того, що з 09.01.2019 року позивач є законним власником майна, при цьому не є стороною виконавчих проваджень, в межах якого на ТЗ було накладено арешт, будь якого іншого ВП, а відповідний орган не вирішив питання про зняття арешту з ТЗ, суд вважає за необхідне заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В порядку ст.141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Outcome: approved