Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 серпня 2000 року вона придбала у [PERSON] , який діяв також в інтересах членів своєї сім`ї [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , 0,5571 від загальної площі двокімнатної квартири [ADDRESS] , про що був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 107 від 27 серпня 2000 року в Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н». Однак через те, що зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна не був посвідчений нотаріусом, позивач на даний час не має можливості реалізувати своє право власності. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 107 від 27 серпня 2000 року, а саме 0,5571 від загальної площі двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» між [PERSON] , який діяв також в інтересах членів своєї сім`ї [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] та нею. В судове засідання позивач не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду також не з?явився, причину неявки суду не повідомив. На розгляд справи [PERSON] викликався через оголошення, розміщені на сайті судової влади України. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у вищевказаній заяві. За таких обставин суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що 27 серпня 2000 року між [PERSON] , який також представляла на біржі інтереси членів своєї сім`ї [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір № 107 купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований 27 серпня 2000 року в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н», що підтверджується копією даного договору (а.с. 8). Нотаріусом даний договір не посвічувався. Згідно п. 1.1 договору № 107 купівлі-продажу нерухомого майна від 27 серпня 2000 року [PERSON] продав, а [PERSON] відповідно умов цього договору придбала 0,5571 (нуль цілих п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одну десятитисячну) від загальної площі квартири [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 51,7 кв.м та житловою площею 28,3 кв.м (житлова площа відчужуваної частини квартири становить 16,3 кв.м). Відчужувана частина (0,5571 від загальної площі) квартири була продана за 1700 (одну тисячу сімсот) гривень, які отримані продавцем до підписання даного договору (п. 2.2 договору № 107 купівлі-продажу нерухомого майна від 27 серпня 2000 року). Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони домовились, що право власності на відчужувану частину квартири переходить від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] з моменту реєстрації договору на біржі. Вищезазначена частина квартири [ADDRESS] , належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 серпня 2000 року органом приватизації житла ВП «Южно-Українська АЕС» на підставі рішення № 7929 від 02 серпня 2000 року та зареєстрованого в Южноукраїнському бюро технічної інвентаризації за № 3 кн. 11 стор. 59. Технічний паспорт на дану квартиру перереєстрований на ім`я [PERSON] (а.с. 9-10). 21 серпня 2020 року виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради місце проживання [PERSON] було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Договір № 107 купівлі-продажу нерухомого майна від 27 серпня 2000 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Відповідно до 224 ЦК Української РСР, 1963 року, який був чинним на момент виникнення вищевказаних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При укладанні вищевказаного договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Аналогічні положення передбачені ЦК України, 2003 року, який є чинним на даний час. В укладеному 27 серпня 2000 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ст. 220 ЦК України, 2003 року, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи із договору № 107 купівлі-продажу нерухомого майна від 27 серпня 2000 року та інших матеріалів справи, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання. А тому, на підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] , визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 107 від 27 серпня 2000 року.

Outcome: approved