Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Позивач вказує на те, що 03 серпня 2020 року вона дала в борг [PERSON] грошові кошти готівкою у розмірі 2100,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення всієї суми 07 вересня 2020 року. Як доказ отримання коштів Відповідач надав їй розписку від 03.08.2020 року. Станом на 18 травня 2021 року Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання кошти ним повернуті не були, від спілкування він ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. Просить стягнути з [PERSON] на її користь несплачену суму боргу за Договором позики у розмірі 2100,00 доларів США, що складає в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.05.2021 року 57666 грн. 00 коп.; 3 (три) відсотки річних згідно розписки від 03.08.2020 року 44,18 доларів США, що складає в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.05.2021 року 1212,63 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду від 28 січня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] двічі 02.03.2022 року та 23.03.2022 року в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення рекомендованого повідомлення поштового відправлення та роздруківкою про вручення поштового відправлення з сайту "Укрпошта". У визначений судом строк відповідач відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 03 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики та на його підтвердження відповідачем складено та передано позивачу розписку (а.с.5). За вказаним договором, позивач 03 серпня 2020 року передала відповідачу 2100 доларів США строком до 07 вересня 2020 року. Станом на день подання цієї позовної заяви, відповідач не виконав свій обов`язок зі сплати заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачеві розписку про позичені кошти. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі порушення зобов`язання згідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.599, 610 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення зобов`язання є його невиконання. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов`язання борговий документ, то кредитор приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Згідно ст.1046 ЦК України по договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В підтвердження укладення договору позики і його умов, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути пред`явлена розписка позикодавця або інший документ, який підтверджує передачу йому - позичальнику певної грошової суми або певної кількості речей. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що по договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, розписка як документ, підтверджуючий боргове зобов`язання, повинна містити умову отримання позичальником в борг коштів з зобов`язанням їх повернення і дату отримання коштів. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р.). Платіж за валютним кредитом або інше валютне зобов`язання сплачується боржником у гривнях по курсу встановленому на день платежу, якщо інше не передбачено договором (правова позиція Верховного Суду України від 8 лютого 2017р. у справі № 6-1905цс16). Станом на 21.05.2021 року курс долара США до гривні згідно даних НБУ складає 27,46 грн. за 1 долар США. Таким чином станом на 21.05.2021р. борг Відповідача складає 2100,00 долар США х 27,46 = 57 666,00 (п`ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят шість) гривень. Три відсотки згідно ст. 625 ЦК України складають : термін прострочення з 08.09.2020 року по 21.05.2019 р - 256 днів прострочення - 2100 доларів США (борг) х 3% : 365 (днів в році) х 256 (днів прострочення) = 44,18 долар США, що складає 44,18 х 27,46 грн. = 1213,18 (одна тисяча двісті тринадцять) гривень 18 копійок. В судовому засіданні встановлено, що борговий документ (розписка) знаходиться у позивача з зазначенням суми боргу та вказано термін до якого зазначені кошти повинні бути повернуті, що свідчить про невиконання зобов`язання відповідачем, а саме: про неповернення боргу позивачу, а відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення основної суми боргу та трьох відсотків річних від основної суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved