Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

У вересні 2021 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Позов мотивувала тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . На день її смерті залишилося спадкове майно, що складалося із 1/2 - житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 2,9568 га, розташованої на території Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки, площею 0,1978 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначеної для ведення особистого селянського господарства та 1/2 земельної ділянки, площею 0,2421 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За життя [PERSON] склала заповіт, яким зазначене вище майно заповіла своєму сину [PERSON] . У встановленому законом порядку позивач по справі прийняв спадщину, подавши до державного нотаріуса Іллінецької державної нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини. Свої спадкові права на 1/2 житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 2,9568 га, розташованої на території Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки, площею 0,1978 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначеної для ведення особистого селянського господарства він переоформив у нотаріальному порядку. Проте, при оформленні 1/2 земельної ділянки, площею 0,2421 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд державним нотаріусом було виявлено, що у свідоцтві про право власності на нерухоме майно індексний номер 21018705 та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2100189, виданих реєстраційною службою Іллінецького районного управління юстиції 28 квітня 2014 р., двома власниками вищевказаної ділянки, що перебувала у спільній сумісній власності були позивач та його покійна мама, однак у витягу ДЗК виявлено інформацію про належність кожному із них цілої частки (1). У зв`язку із розбіжностями у даних документах, зокрема інформація із ЄДП та ДЗК не співпадає, є неможливим видача свідоцтва нотаріусом на даний вид спадкового майна. Дані відомості підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Іллінецької державної нотаріальної контори Манус В.В. №412/02-31 від 05 серпня 2021 р., що додається до заяви, тому позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою для захисту свої прав та інтересів. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, натомість подав до суду заяву, в якій, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області подав до суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнає повністю та просить суд проводити розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з частин 3-4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09 жовтня 2020 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. На день смерті у власності [PERSON] перебувала 1/2 - житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 2,9568 га, розташованої на території Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки, площею 0,1978 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначеної для ведення особистого селянського господарства, які позивач прийняв у спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом на право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за № 282, спадкова справа № 06/201 (а.с. 8) та свідоцтвом на право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за № 280, спадкова справа № 06/201 (а.с. 16) та 1/2 земельної ділянки, площею 0,2421 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя покійна [PERSON] залишила заповіт від 29 січня 2016 р., посвідчений секретарем Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області Рябошапко О.П., згідно якого своє майно, що належатиме їй на день смерті заповіла [PERSON] (а.с. 46). Положеннями статей 1268-1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 34, частини 2 статті 48 та статей 66-68 Закону України «Про нотаріат» обов`язок щодо встановлення спадкового майна, кола спадкоємців та видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно покладений на органи нотаріату. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У встановлений законом строк для оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса Іллінецької державної нотаріальної контори Манус В.В. та подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, відповідно до якої було заведено спадкову справу та всі необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак державним нотаріусом було виявлено, що у свідоцтві про право власності на нерухоме майно індексний номер 21018705 та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2100189, виданих реєстраційною службою Іллінецького районного управління юстиції 28 квітня 2014 року, двома власниками вищевказаної ділянки, що перебувала у спільній сумісній власності були позивач та його покійна мама, однак у витягу ДЗК виявлено інформацію про належність кожному із них цілої частки (1). У зв`язку із розбіжностями у даних документах, зокрема інформація із ЄДП та ДЗК не співпадає, є неможливим видача свідоцтва нотаріусом на даний вид спадкового майна. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів або наявністю розбіжностей в таких документах, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, а також факт визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 земельної ділянки, площею 0,2421 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При цьому, оскільки інша 1/2 частика вищенаведеної земельної ділянки загальною площею 0,2421 га належить позивачу на праві особистої приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.04.2014 р., індексний номер 21018944 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.04.2014 р., індексний номер 21018705, тому у задоволені позовних вимог, в частині визнання за позивачем права власності на цілу земельну ділянку площею 0,2421 га за адресою: [ADDRESS] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial