Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

24 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення та розміру аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 лютого 2008 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Крім того, вказаним рішенням суду з відповідача в її користь стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 490 гривень щомісячно. На думку позивача, з часу ухвалення цього рішення змінилось матеріальне становище платника аліментів, а також змінився визначений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Визначений рішенням суду розмір аліментів наразі не відповідає вимогам Сімейного кодексу України щодо мінімально гарантованого розміру аліментів. Право вимагати зміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватись разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). На підставі наведеного позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Станом на день розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву на адресу суду не надійшов. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, щодо заочного розгляду прави не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Суд встановив, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.15). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково, зокрема, ухвалено: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 23 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 141; стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 490 гривень від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 жовтня 2012 року (а. с. 16-17). Установлено, що 27 грудня 2019 року [PERSON] уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 18). У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням, збереження її здоров`я та розвитку, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів змінились обставини, з яких виходив суд при встановлені розміру аліментів. Суд враховує, що визначений судом розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , наразі є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік». Враховуючи встановлені судом обставини справи, аналізуючи норми Закону, які регулюють спірні правовідносини, а також, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом збільшений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що слід змінити розмір аліментів, що належать до стягнення з відповідача на користь позивача, а саме: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позов в частині вимог про зміну способу стягнення аліментів також підлягає до задоволення, оскільки право позивача отримувати аліменти на утримання дитини не в твердій грошовій сумі, а в частці від доходу відповідача прямо передбачено статтею 181 СК України. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved