Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

14.12.2021\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ Кам`янець-Подільської\~ загальноосвітньої\~школи І-ІІІ\~ступенів №\~10, Хмельницької області, Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи. Ухвалою суду від 16.12.2021 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження. Обгрунтовуючи заявлені\~вимоги позивачка\~вказує,\~що з\~серпня 1998\~року працює\~ \~вчителем біології\~Кам`янець-Подільської\~ загальноосвітньої\~школи І-ІІІ\~ступенів №\~10\~Хмельницької області.\~Щорічно проходить\~медичний огляд.\~Наказом відповідача\~від 18.11.2021\~року була\~відсторонена \~від роботи\~у зв`язку\~з відсутністю\~медичних документів\~щодо щеплення\~від \~COVID-19,\~спричиненої вірусом\~SARS-CoV-2.\~Про що\~відповідач попередив\~її за\~13\~днів до\~відсторонення.\~ Для\~того,\~щоб ЗОШ\~№ 10\~не переводили\~на дистанційну\~форму навчання\~через відсутність\~у неї\~щеплення,\~вона погоджувалась\~проходити ПЛР/експрес-тестування\~кожні 72\~год.\~ Проте,\~директор проігнорував\~таку пропозицію.\~ Крім\~того,\~її відсторонення\~відбулося відразу\~після закриття\~листа непрацездатності.\~Тривале лікування\~забрало значні\~кошти,\~а наказ\~відповідача позбавив\~її заробітної\~плати,\~що поставило\~її у\~дуже скрутне\~становище.\~ \~ Такий\~наказ вважає\~протиправним і\~такий,\~що порушує\~її Конституційні\~права.\~Просить позов\~задовольнити,\~ поновити\~її на\~роботі з виплатою заробітної плати із всіма надбавками та доплатами за період з 18 листопада 2021 року по час поновлення на роботі. Директор Кам`янець-Подільської\~ загальноосвітньої\~школи І-ІІІ\~ступенів №\~10, Хмельницької області Полевий Ю.Б., позов не визнав і пояснив, що відсторонення позивачки від роботи відбулося на підставі чинного законодавства, а саме Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Представник Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради Воєвідко М.Я., який представляє інтереси на підставі довіреності № 01-14/66\~від 13.01.2022 \~року,\~в судовому\~засіданні позов\~не визнав\~і пояснив,\~що \~згідно повідомлення\~про обов`язкове\~профілактичне щеплення\~від COVID-19, з 08.11.2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ щеплення від COVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти. На підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 та п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, [PERSON] була попереджена про необхідність вакцинуватися. Проте, позивачка проігнорувала цим попередженням, тому була відсторонена від роботи. Просить в позові відмовити. Заслухавши осіб, які беруть участь в судовому розгляді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] з 28.08.1998 року працює вчителем біології Кам`янець-Подільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Хмельницької області, що підтвердили сторони в судовому засіданні. 05.11.2021 року позивачку було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19, що підтверджується повідомленням директора школи № 1 від 05.11.2021 року . В подальшому, 18.11.2021 року [PERSON] , видав наказ № 129-к «Про відсторонення С.Сокальської від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення». Ні в строковій трудовій угоді, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що були підписані позивачкою та відповідачем зобов`язання про проходження обов`язкового щеплення від Covid-19 з боку позивача немає, так само як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення. У статті 23 Загальної декларації прав людини (ООН, 1948 рік), проголошено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття;. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю; кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Частиною 2 статті 29 вказаної Декларації, передбачено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна\~людина повинна\~зазнавати тільки\~таких обмежень,\~які встановлені\~законом виключно\~з метою\~забезпечення належного\~визнання і\~поваги прав\~і свобод\~інших та\~забезпечення справедливих\~вимог моралі,\~громадського порядку\~і загального\~добробуту в\~демократичному суспільстві. Стаття 8 Конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод» захищає від втручання в приватне життя/включно з медичною автономією/. Відповідно до вимог ст.43 Конституції України кожен має право на працю,що включає можливість заробляти собі на життя працею,яку він вільно обирає абр на яку вільно погоджується. Згідно ст.2 КЗпП України передбачено основні трудові права працівників. Право громадян на працю,- тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру,- включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи,забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення,сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Цей перелік щеплень є вичерпним і не передбачає обов`язкової вакцинації від Covid-19, а тому відсторонення позивача на підставі цього Закону є безпідставним. Згідно вимог ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі : появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів,навчання,інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках,передбачених законодавством. Таких підстав відсторонення від виконуваної роботи працівника,як відмова від щеплення від Covid-19, Кодексом Законів про працю України, також не передбачено. Щеплення від Covid-19 не є виконанням трудових обов`язків, це є правом, а не обов`язком працівника,як громадянина, і проводиться тільки на підставі добровільності. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~пропонувала проходити ПЛР/експрес-тестування кожні 72 год, при цьому подала суду результати досліджень крові на наявність антитіл до S спайкового білка SARS-COV-2 та результати досліджень (експрес-діагностика) на наявність антигену коронавірус SARS-COV-2. Крім того, позивачка вказує , що її відсторонення відбулося відразу після закриття листа непрацездатності. Тривале лікування забрало значні кошти, а наказ відповідача порушує її право на працю та отримання коштів за виконану роботу, що поставило її у дуже скрутне матеріальне становище. Наразі немає жодної правової позиції ЄСПЛ щодо відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відсутністю в нього щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2. Разом із цим частково релевантним у цьому контексті є рішення від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» у якому ЄСПЛ сформулював правовий висновок,що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи,що визначає фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення контролювати поширення інфекційного захворювання. Як зазначає ЄСПЛ, оспорюване втручання мало б опиратися на національне законодавство. Водночас закони повинні бути як адекватно доступними,так і сформульованими з достатньою точністю. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідачем не доведено, що таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права /ООН,1966 рік/, кожна людина має право на працю, що включає її право на отримання можливості заробляти на життя працею, а держава повинна вживати заходів з метою повного здійснення цього права. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved