Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач в позові вказує, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15.06.2000 в відділі реєстрації актів громадянського стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 53. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини фактично припинені, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Шлюб існує лише формально. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, спільне життя та збереження шлюбу неможливе. За вказаних підстав звертається в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності без технічної фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Про причини неявки суд не повідомив. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.06.2000 в відділі реєстрації актів громадянського стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 53. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Стаття 4 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім`ю. Згідно ст.110 СК України подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. Спільне сімейне життя сторін не склалося. Шлюбні відносини фактично припинені, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Шлюб існує лише формально. Сім`я розпалась остаточно, спільне життя та збереження шлюбу неможливе. В призначені судом строки примирення подружжя не відбулося. Позивач наполягає на припиненні шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і її подальше збереження буде суперечити інтересам сторін. Окрім того, відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу позивача надалі іменувати прізвищем - « [PERSON] ». Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Матеріалами справи встановлено, що позивачем заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано:ордер серія ВН № 169772 від 06.09.2021; договір про надання правової допомоги від 06.09.2021 року; детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги від 06.09.2021; квитанцію №6 від 06.09.2021. При цьому позивачем надано докази саме фактичного понесення витрат на правничу допомогу в розмір 2000 грн згідно квитанції №6 від 06.09.2021. . Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обгрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04). Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, витрати позивача на професійну правничу допомогу підтвердженні доказами, зокрема відповідною квитанцією, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved