Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В подальшому, позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги та просив також визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 4.30 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчено державним актом серії І-ОД №019265. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло в межах приватизаційного процесу співвласниками вищевказаної квартири, кожен в рівних частках, відповідно по 1/4 частці у праві власності на квартиру, були: батько позивача - [PERSON] ; мати позивача - [PERSON] ; його брат - [PERSON] та сам позивач. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частку у праві власності на вказану квартиру, яку за фактом спільного проживання прийняли [PERSON] , [PERSON] та позивач. [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частки у праві власності на цю квартиру, право власності на яку відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20.12.2016 року набув його син - [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частки у праві власності на вказану квартиру. Позивач є спадкоємцем І-ї черги за законом після смерті свого батька та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, звернувшись протягом 6-ти місяців до нотаріальної контори із відповідною заявою. Крім нього, спадщину після смерті [PERSON] , за правом представлення, прийняв онук спадкодавця - [PERSON] . Крім того, до складу спадщини після смерті батька позивача входить також земельна ділянка площею 4.30 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчено державним актом серії І-ОД №019265. Однак через виниклий між ними спір щодо розподілу спадкового майна та в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку, а тому просить поділити спадщину, враховуючи, що він одноособово проживав із спадкодавцями, доглядав за ними та лікував їх, а також поховав їх за власні кошти. Крім того, позивач не заперечує в грошовому еквіваленті відшкодувати відповідачу вартість його частки у спірному спадковому майні. В підготовче засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в підготовче засідання також не з`явився та надав до суду заяви, в яких він визнав позов у повному обсязі, з урахуванням збільшення заявлених позовних вимог, та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як встановлено судом, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.12.2008 року (а.с.10). З копії свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року, виданого Кодимською міською радою народних депутатів, що зареєстроване Кодимським районним бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №18 стор.284 р.№3628 (а.с.9) вбачається, що їй на праві приватної власності, в порядку безоплатної приватизації житла, належала 1/4 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя спадкодавиця склала заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після її смерті спадкування здійснювалось за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , прийняли її чоловік - [PERSON] , а також сини - [PERSON] та [PERSON] , які на час відкриття спадщини після її смерті постійно проживали та були зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина ніким із сторін не оспорюється, тому не підлягає доказуванню в розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України. Однак, останні документально не оформили дане прийняття спадщини, внаслідок чого правовстановлюючого документа на спадщину не отримали. Факт права на спадкування за законом спадкоємців І-ї черги за законом як відповідно чоловіка та дітей [PERSON] підтверджується даними копій свідоцтв про одруження серії [NUMBER] від 01.12.1971 року (а.с.17), а також про народження серії [NUMBER] від 11.10.1972 року (а.с.18) та серії [NUMBER] від 20.11.1977 року (а.с.21). Ретельний аналіз цієї обставини вказує на те, що всі спадкоємці І-ї черги за законом, вважаються такими, що у встановленому порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] в розумінні положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, та кожний в рівних частках набули право власності на її частку у квартирі. [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2015 року (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №1003/02-14 від 17.11.2021 року (а.с.42) після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №187/2015 та його рідний син - [PERSON] заявив право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Ретельний аналіз цього письмового доказу вказує на те, що [PERSON] як спадкоємець І-ї черги за законом своєчасно у встановленому порядку прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] . Факт їх родинної спорідненості підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.1995 року (а.с.20). З копії свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року, виданого Кодимською міською радою народних депутатів, що зареєстроване Кодимським районним бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №18 стор.284 р.№3628 (а.с.9) вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, в порядку безоплатної приватизації житла, належала 1/4 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з розпорядження Кодимської міської ради Одеської області №29 від 12.02.2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, алей, розташованих на території міста Кодима» з Додатком №2 до розпорядження №43 від 02.03.2016 року вул. Леніна у місті Кодима, без зміни нумерації будинків, перейменована на [ADDRESS] (а.с.28). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя спадкодавець склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20.12.2016 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом було визнано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON] . Дана обставина не підлягає доказуванню в розумінні ч.4 ст.82 ЦПК України. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.04.2015 року (а.с.11). З копії свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року, виданого Кодимською міською радою народних депутатів, що зареєстроване Кодимським районним бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №18 стор.284 р.№3628 (а.с.9) вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, в порядку безоплатної приватизації житла, належала 1/4 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, його частка у праві власності на квартиру збільшилась за рахунок частки його померлої дружини [PERSON] . Крім того, з копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №019265, виданого 10 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів за №305 (а.с.12) вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 4,30 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Петрівської сільської ради. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя спадкодавець склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем І-ї черги за законом після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.1977 року (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вбачається з листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №1003/02-14 від 17.11.2021 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №276/2015 та позивач і [PERSON] заявили право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори із відповідними заявами у встановлений законом строк. [PERSON] є онуком спадкодавця та має право на спадкування після смерті [PERSON] за правом представлення. З огляду на це, кожний із спадкоємців в рівних частках набули право власності на все спадкове майно після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Разом з тим, частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що 11 листопада 2020 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та через виниклий між сторонами спір щодо розподілу спадкового майна. Ця обставина підтверджується листом №1029/02-14 від 11.11.2020 року та вказує на те, що за позивачем не визнається право власності на спадкове майно (а.с.29). Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна. Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст. ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права. Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири, земельної ділянки) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира, земельна ділянка). У даному випадку суд встановив, що позивач не надав нотаріусу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру та державного акту на право власності на земельну ділянку у зв`язку з їх втратою. Спадкоємець має тільки копії цих правовстановлюючих документів. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач [PERSON] позбавлений можливості захистити свої спадкові права у позасудовому порядку, його спадкові права підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти його задоволення, тим самим погодився на відшкодування йому в грошовому еквіваленті належної йому частки у праві власності на земельну ділянку. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, з урахуванням положень ч.3 ст.206 ЦПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved