Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~звернулася в\~суд з\~позовом до\~ТзОВ «Фінпром\~Маркет», треті особи: які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та державний виконавець Долинського відділу держаної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борис Ю.Б., в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 13833, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 18.03.2021 року про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в розмірі 13 539,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 13833 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 13\~539,00 грн., оскільки вона є боржником за кредитним договором № 207053 від 18.10.2019 року укладеним з ТзОВ «Лінеруа Україна» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТзОВ «Фінпром Маркет» на підставі договорі факторингу № 24122020-ФК від 24.12.2020 року. Однак, жодних договорів із ТзОВ «Лінеруа Україна» вона не укладала. Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки під час його вчинення нотаріусом порушено порядок вчинення нотаріальних дій. Зокрема, вказаний виконавчий напис вчинено без підтвердження безспірності існування боргу та наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Тобто виконавчий напис № 13833, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 18.03.2021 року, вчинено з порушенням норм чинного законодавства, тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Третя особа: яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний виконавець Долинського відділу держаної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борис Ю.Б. подала до суду письмові пояснення (а.с. 49), в яких вказала, що на підставі виконавчого напису № 13833, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 18.03.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» боргу в сумі 13 539,00 грн., 08.07.2021 року відкрито виконавче провадження № 66018346. 08 липня 2021 року та 15 жовтня 2021 року направлено запити щодо перевірки майнового стану боржника, а 30 липня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки відомостей про сплату боргу до відділу державної виконавчої служби не надходило. Після цього, 17 грудня 201 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено в банки для виконання. В судове засідання позивачка та її представник згідно ордеру серії ВМ № 1023227 на надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2021 року адвокат Жмакіна Н.В. (а.с. 25) не з`явилися, обидві подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили позов задоволити в повному обсязі, позивачка також вказала, що не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 85-87). Представник відповідача директор ТзОВ «Фінпром Маркет» Яворський Р.І. в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про визнання позовних вимог в порядк ст. 206 ЦПК України та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 4000,00 грн. до 1907,00 грн. (а.с. 53). Треті особи: які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та державний виконавець Долинського відділу держаної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борис Юлія Богданівна в судове засідання повторно не з`явилися, не повідомивши про причини своєї неявки, хоч були належно повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про направлення їм рекомендованих поштових відправлень. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, з наступними змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». У такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка така, що визначена імперативною нормою закону. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у вищевказаній постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Судом встановлено,\~що 18\~березня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13833 (а.с. 13) про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТзОВ «Фінком маркет», якому ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 24122020-ФК від 24.12.2020 року, якому, в свою чергу, ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 23/12/20 від 23.12.2020 року, якому ТзОВ « Лінеруа Україна» на підставі договору факторингу № 23/03/2020 року від 23.03.2020 року відступило право вимоги за кредитним договором № 207053 від 18.10.2019 року укладеного між ТзОВ «Лінеруа Україна» та [PERSON] . Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. На підставі вищевказаного виконавчого напису державним виконавцем Долинського відділу держаної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борис Ю.Б. винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження ВП № 66018346 від 08.07.2021 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.07.2021 року, про арешт коштів боржника від 17.12.2021 року (а.с. 15-18). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.2020 року (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] 10.10.2020 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що судом не встановлено факту отримання позивачкою повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості. Також суду не надано доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису була надана письмова вимога ТзОВ ««Фінпром Маркет» про наявність в позивачки заборгованості та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідачем та третіми особами не подано до суду жодних доказів на спростування доводів позивачки. Більш того, відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум заборгованості, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а тому виконавчий напис від 18.03.2021 року, зареєстрований за реєстровим № 1383, про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 13\~539,00 грн., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Європейський суд з прав людини в пунктах 80 та 95 рішення від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, в пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17. В даній справі позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. На підтвердження розміру вказаних витрат надала укладений з адвокатом Жмакіною Н.В. договір про надання правничої допомоги у цивільній справі від 20.12.2021 року, ордер серії ВМ № 1023227 від 20.12.2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг за вищевказаним договором, квитанцію ПриватБанк від 21.12.2021 року та квитанцію 3 BASS_1378799671 від 25.01.2022 року (а.с. 20-23,25,89). Зазначеними доказами\~підтверджено,\~що позивачка\~ [PERSON] \~повинна сплатити\~адвокату Жмакіній\~Н.В\~за договором правничої допомоги у цивільній справі від 20.12.2021 року гонорар в загальному розмірі 4\~000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір вартості послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та значенням справи для позивачки, а тому не вбачає пдстав для задоволення клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин з відповідача на користь позивачки слід стягнути 4\~000,00 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 133 ЦПК України, порядок повернення судового збору встановлюється законом. Квитанції № 0.0.2394295774.1 та № 0.0.2394297906.01 від 24.12.2021 року (а.с. 8,30) підтверджують факт сплати [PERSON] судового збору в загальному розмірі 1\~362,00 грн. за подання до Долинського районного суду Івано-Франківської області позову до ТзОВ «Фінпром Маркет», треті особи: які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та державний виконавець Долинського відділу держаної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борис Ю.Б. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та заяви про забезпечення позову. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачці належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] . На підставі вищенаведеного, ст.ст. 34,49,87-89,91 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172,

Outcome: approved