Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 21 вересня 2016 року о 19 годині на автодорозі «Київ-Одеса» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Audi», моделі «А4», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Pajero Wagon» реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . В результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Pajero Wagon», реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 05 грудня 2016 року МТСБУ сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 59117 грн. 60 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 4 листопада 2016 року, звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди №01/10/16 від 6 жовтня 2016 року та довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, в позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). З метою досудового врегулювання спору, МТСБУ 13 липня 2018 року звернулося до відповідача з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди, проте відповідач в добровільному порядку кошти не відшкодував. Суму майнової шкоди, що склала 59117 грн.60 коп., та судові витрати в розмірі 1921 грн. просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2019 року цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передано за підсудністю до Миронівського районного суду Київської області. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 8 серпня 2019 року вказану цивільну справу прийнято до провадження суду. Ухвалою Миронівського районного суду від 31 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та додатками до неї відповідач отримав особисто 27 серпня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 3 вересня 2019 року. Аргументи учасників справи У судове засідання представник позивача не з`явився. До позовної заяви представником позивача додано клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання. Відповідач відзиву на позов не подав. 4 грудня 2012 року на адресу Миронівського районного суду від імені [PERSON] надійшов лист від 4 грудня 2019 року, в якому він повідомляє, що вироком Миронівського районного суду від 8 червня 2011 року був засуджений за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 289 КК України, на підставі частини 4 статті 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. Також зазначає, що до 31 березня 2017 року, тобто на час скоєння ДТП, він відбував покарання в місцях позбавлення волі. 13 грудня 2019 року громадянином [PERSON] подав до суду заяву про те, його онук [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі з 2 жовтня 2010 року до 2 квітня 2017 року згідно вироку Миронівського районного суду Київської області (а.с. 71). Громадянин [PERSON] в надісланому до суду листі зазначає, що він у 2012 році був засуджений Київським районним судом міста Донецька за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Відбував покарання в Західній виправній колонії № 97 міста Макіївка. Звільнений по закінченню строку 31 березня 2017 року. В той день були звільнені і інші засуджені, в тому числі і [PERSON] (а.с. 72). Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а тому, за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 21 вересня 2016 року о 19 годині на автодорозі «Київ-Одеса» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Audi», моделі «А4», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Pajero Wagon», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Такі обставини підтверджуються даними повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21 вересня 2016 року, схеми дорожнього-транспортної пригоди від 21 вересня 2016 року (а.с. 5-7). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі 369/8903/16-п [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до даних постанови [PERSON] в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні правопорушення визнав в повному обсязі, підтвердив обставини вчинення правопорушення зазначені в протоколі (а.с. 10). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi», моделі «А4», реєстраційний номер [NUMBER] , не була застрахована в жодній страховій компанії. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi», моделі «Pajero Wagon», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована відповідно до полісу № АІ/9913147 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «Просто- страхування». Строк дії вказаного полісу до 22 травня 2017 року. Вказані обставини підтверджуються даними полісу обов?язкового страхування цивільно - правової відповідальності серії АІ/9913147 (а.с.12) та даними Централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 13). За даними звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 01/10/16 від 6 жовтня 2016 року, матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля «Mitsubishi», моделі «Pajero Wagon» реєстраційний номер [NUMBER] складає 67141,13 грн. (а.с. 14-22). 4 листопада 2016 року власник пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Pajero Wagon», [PERSON] повідомив позивача про страховий випадок, 7 листопада 2016 року він звернувся до позивача із заявою від 4 листопада 2016 про виплату страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування шкоди, розрахованого МТСБУ до відшкодування власнику транспортного засобу «Mitsubishi», моделі «Pajero Wagon», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 59 117 гривень 60 копійок. Такі обставини підтверджені даними заяви від 4 листопада про виплату страхового відшкодуваннята даними довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 28 листопада 2016 року (а.с. 11, 23). 5 грудня 2016 року позивач, на підставі поданої заяви, відшкодував потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 59 117 гривень 60 копійок. Дана обставина підтверджується наказом № 9543 від 2 грудня 2016 року, платіжним дорученням № 9543 рв від 5 грудня 2016 року (а.с. 24,25). 13 липня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про відшкодування шкоди завданої майнової шкоди (а.с. 26). Незважаючи на направлену відповідачу 13 липня 2018 року вимогу, в добровільному порядку відповідач не компенсував позивачу витрати по виплаті страхового відшкодування. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 3 вказаної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 999 ЦК України визначено, що законом може бути встановлений обов?язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров?я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов?язкове страхування). До відносин, що випливають із обов?язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з пунктом 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов?язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. За правилами підпункту 38.2.1. пункту 38.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Докази того, що відповідач відноситься до осіб, визначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в матеріалах справи відсутні. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. МТСБУ сплатило страхове відшкодування [PERSON] , тому, відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. На підставі пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов?язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у пунктах 1 та 3 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова судді Києво-Святошинського районного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 369/8903/16-п про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності набрала чинності та є обов`язковою для суду з питань чи мали місце дії, наслідком яких було настання страхового випадку та сплата страхового відшкодування, та чи вчинені вони саме відповідачем. Факти, встановлені постановою судді з вказаних питань, не можуть бути оспорені при розгляді даної справи. Суд не приймає до уваги обставини, викладені в поданій відповідачем [PERSON] заяві від 04 грудня 2019 року з наступних підстав. Відповідно до частин 1,2 статті 76 ЦПК України , доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обставина перебування відповідача на момент скоєння ДТП 21 вересня 2016 року в місцях позбавлення волі повинна бути підтверджена певним засобом доказування, зокрема відповідним офіційним документом, виданим компетентним органом. Вказана обставина не може підтверджуватися письмовими заявами осіб, які не попереджені про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та особу яких не перевірено. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджені матеріалами справи. Позивач довів обґрунтованість усіх заявлених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 гривні. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved