Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 17.08.2021 року її прийнято на роботу на посаду секретаря вказаного структурного підрозділу. 22.12.2021 року наказом начальника цього підрозділу № 74/к позивача відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти інфекційної хвороби COVID-19 без збереження заробітної плати на підставі листа-ознайомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від цього захворювання. Однак, позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки ні в безстрокову трудовому договорі, ні в її посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, підписаному сторонами, не передбаченого права відповідача на відсторонення позивача від роботи із зазначеної підстави. Крім того, вказане відсторонення суперечить положенням як міжнародного, так і національного законодавства, а саме ст.23 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року, положенням частини 1 Європейської соціальної хартії, Міжнародного пакту про економічні, соціального і культурні права, ст.2, п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України), ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». На підставі наведеного позивач просить визнати незаконним та скасувати вище вказаний накази про її відсторонення, поновити її на вказаній посаді з 22.12.2021 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час її вимушеного прогулу та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, 04.03.2022 року подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 28.02.2022 року надіслав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. У відзиві на позовну заяву, поданому 15.02.2022 року представником відповідача Левчук І.М. позовні вимоги не визнав та вказав, що наказ про відсторонення від роботи позивача відповідає вимогам діючого законодавства. Так, правилами ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається також в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, і такі працівники можуть бути відсторонені від виконання зазначених видів робіт у разі відсутності відповідного щеплення. Крім того, відповідно до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року за № 1306/36928, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 підлягають працівники підприємств, установ та організацій , включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 р. № 83. Відповідно до цього переліку АТ «Укрзалізниця» відноситься до вказаних об`єктів. Тому адміністрація відповідача законно прийняла рішення про відсторонення позивача від роботи, оскільки держава покладає на керівника роботодавця обов`язок та відповідальність за його невиконання щодо перевірки всіх працівників на наявність вакцинації від вищевказаного вірусного захворювання, та у разі відсутності вакцинації він як керівник повинен відсторонити працівника від роботи. Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повному обсязі (а.с.31-35). Суд вважає вказане клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи таким, що спрямоване на затягування цього розгляду, та враховує, що неявка в судове засідання 04.03.2022 року є повторною. Тому суд дійшов висновку про можливість вирішення даної справи на підставі поданих сторонами доказів. Третя особа Матейчук В.І. в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв по суті чи клопотань не подав. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач із 17.08.2021 року працює на посаді секретаря виробничого структурного підрозділу "Моторновагонне депо Коломия» Регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", що стверджується наказом (розпорядженням) № 8/ос від 17.08.2021 року (а.с.9). Судом також встановлено, що 30.11.2021 року позивача ознайомлено з необхідністю пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, де позивач вказала, що заперечує проти цього (а.с.13). Позивачу вручено копію оспорюваного наказу №74-к від 22.12.2021 року про її відсторонення без збереження заробітної плати від роботи з 22.12.2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 або пред`явлення медичного висновку про наявність протипоказань до вказаної вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я (а.с.10). Статтею 23 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Частина I Європейської соціальної хартії закріплює, що сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи: 1. Кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. 2. Усі працівники мають право на справедливі умови праці. 3. Усі працівники мають право на безпечні та здорові умови праці. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Положеннями ст.2 КЗпП України передбачене право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Згідно з правилами ст.46 цього Кодексу відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення від роботи керівників підприємств, установ та організацій військовим командуванням допускається у випадках, визначених Законом України "Про правовий режим воєнного стану". Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, вс тановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Однак, суд бере до уваги, що наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153" від 25.02.2022 р. № 380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.02.2022 р. за № 256/37592, до завершення воєнного стану в Україні зупинено дію вказаного наказу цього Міністерства «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 р. № 2153. Тому суд дійшов висновку, що з урахуванням обставин, які склалися в державі станом на 04.03.2022 року, вказане відсторонення позивача слід визнати таким, що здійснене без достатніх правових підстав. Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.235 вказаного КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що оспорюваний наказ слід визнати незаконним та скасувати, а позивача - поновити на займаній нею посаді з дня її відсторонення із стягненням з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.12.2021 року по день ухвалення даного рішення, тобто по 04.03.2022 року включно. Цей заробіток слід вирахувати,

Outcome: approved