Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.09.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрованого у реєстрі за № 4337 щодо стягнення з неї грошових коштів у розмірі 16140 грн 17 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 67769376 від 04.12.2021 приватного виконавця виконавчого округу Київської області відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису № 4337, вчиненого 11.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з боржника складає 16140 грн 17 коп. Вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не дотримався вимог ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», не впевнився у безспірності заборгованості, оскільки позивач не укладав жодних договорів з ТОВ « Фінансова компанія управління активами», та не встановив, який строк минув з дня виникнення вимоги. Жодних листів з вимогою про усунення порушень зобов`язання позивач також не отримував. В судове засідання сторони не з'\-явились. Від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступне. 11 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4337, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 660/2846BCLA від 26.07.2012 укладеним з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору відступлення права вимоги, за період з 29.07.2014 по 29.07.2019 у загальному розмірі 16140 грн 17 коп. грн 00 коп. , в тому числі 150 грн 00 коп. за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом. На підставі виконавчого напису № 4337 від 11 вересня 2019 року, за заявою стягувача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області від 04 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження № 67769376. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, що врегульовано підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями ? не більше одного року, що передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012. Отже, як вбачається з матеріалів справи відповідно до оспорюваного виконавчого напису №4337 від 11 вересня 2019 року приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 - 91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 11 вересня 2019 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тобто, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович при вчиненні виконавчого напису 11 вересня 2019 року застосував нечинні норми, що регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису №4337, а тому позовні вимоги в частині визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, слід задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. З огляду на норми чинного законодавства, враховуючи факт визнання позову відповідачем, позивачу слід повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454,00 грн. Відповідно до п.5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином. Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Решта 50% судового збору в сумі 454,00грн, сплаченого позивачем судового збору у порядку ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved