Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

27 січня 2022 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, реєстровий номер 41229, від 26 листопада 2021 року, про стягнення з позивача заборгованості в сумі 17 240,00 грн. за кредитним договором від 13.01.2020 № UP0293755 на користь відповідача - ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив». Також повідомив, що орієнтовний попередній розрахунок суми його витрат складає 6450,60 грн., у тому числі: судовий збір - 1 488,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 4 962,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, не є безспірними. Крім цього, порушено порядок вчинено нотаріальних дій. Ухвалою суду від 31.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 24-25). Клопотання позивачки про забезпечення позову задоволено ухвалою суду від цієї ж дати. Відповідач не скористався правом надання відзиву. Треті особи не скористалися правом надання пояснень. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились. Від третьої особи - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича надійшла засобами електронного зв`язку заява б/н від 08 лютого 2022 року про розгляд даної справи без його участі та винесення рішення згідно чинного законодавства України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд уважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» 13.01.2020 року у електронній формі укладено договір кредитної лінії № UP0293755. Доказів нотаріального посвідчення договору матеріали справи не містять. 26.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 41229, про стягнення з позивача та користь відповідача кредитної заборгованості в загальній сумі 17 240,00 грн. за вищевказаним кредитним договором (а.с. 16). Вказаний виконавчий вчинено нотаріусом на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999. Приватним виконавцем Голяник О.Ю. відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з позивача суми боргу за вищевказаним виконавчим написом (а.с. 11). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року (надалі - Перелік), одним з таких документів є кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вищевказану постанову КМУ визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року вищевказана постанова суду залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у перегляді даної ухвали ВАСУ. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Отже, станом на 26 листопада 2021 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року). Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена в у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, рішення від 10/02/2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. У зв`язку із встановленням судом відсутності правових підстав для вчинення виконавчого напису, суд не надає оцінку іншим, другорядним аргументам позивача, зокрема, щодо безспірності (спірності) вимог. Судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.141 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України не подав. Зменшення суми судових витрат на правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю виконаної роботи. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справі № 910/16803/19 (постанова від 19.07.2021 року) та Великої Палати Верховного Суду у справі 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 4 786,00 грн., що підтверджуються: квитанцією, розрахунком витрат на правничу допомогу та актом приймання-передачі правничих послуг. На думку суду, вказаний розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони. На підставі викладеного,

Outcome: approved