Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

06 грудня 2021 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . У 1987 році позивач з чоловіком розірвали шлюб та була вимушена звернутися до суду щодо стягнення аліментів. Позивач зазначає, що від шлюбу має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Інших дітей позивач не має та батьківських прав відносно своїх синів позивач позбавлена не була. На теперішній час, позивачу виповнилося повних 68 років, вона проживає одна, має проблеми зі здоров`ям, близької людини, яка може допомагати та підтримувати позивач немає, отримує пенсію за віком у розмірі 2792 грн 65 коп. Інших джерел доходів позивач не має, а тому матеріальне становище є досить нужденним, адже, у зв`язку з станом свого здоров`я позивач не може працювати. Позивач має вади слуху з дитинства, дуже погано чує, вимушена розбирати по губам, адже не має можливості встановити слуховий апарат, так як його магнітні поля можуть вплинути на рецидив онкологічного захворювання. У 2004 році позивач тяжко занедужала на онкологічне захворювання щитовидної залози та була вимушена робити операцію лівосторонньої екстрафасциальної гемитиреоідектомії, резекцію 1/3 долі, у зв`язку з чим отримала III групу інвалідності та перебуває на обліку у лікаря ендокринолога та на все подальше життя отримала ваду здоров`я. У 2009 році у позивача почалиcя проблеми з плечевим суставом. Соціальні служби відмовляються надавати позивачу соціального працівника для подолання життєвих труднощів та підтримки повноцінної життєдіяльності, у зв`язку з тим, що в позивача є діти, один з яких проживає на території міста Миргород, інший в Києві. Тому пенсії позивачу вистачає лише щоб купити дешеві харчі на протязі місяця, поповнити рахунок на мобільному телефоні та сплатити комунальні послуги, якщо вони перевищують суму наданої субсидії, кожного місяця це близько 700-800 гривень. Позивач не в змозі придбати ліків, які позивачу прописали після перенесеної хвороби. Позивач не має коштів на подальше лікування та тривалої реабілітації після перенесеної хвороби та не має можливості навіть з часом відкласти з пенсії, адже все витрачаю місяць в місяць, а іноді вимушена навіть брати гроші в борг у знайомих чи користуватися кредитного карткою «ПРИВАТБАНКУ». Не дивлячись на те, що старший син позивача - [PERSON] (далі - Відповідач) проживає лише за 250 км та між містами Київ - Миргород існує пряме залізничне сполучення- вони не спілкуються. Відповідач та його родина позивача не відвідують. На всі телефонні спроби позивача налагодити спілкування та розмови щодо погіршення стану здоров`я відповідач жодного разу не відреагував коректно. На телефонні дзвінки позивача не відповідає. Позивач завжди підтримувала сина, в свій час відмовилася від батькової квартири на користь старшого сина в якій він і зараз проживає разом з родиною. Раніше, коли позивач проживала у місті Києві та мала там житло, яке потім обміняла на житло у місті Миргороді, де на разі і проживає, [PERSON] проживав із позивачем разом до 31 року, користувався всім її майном, потім ще близько 7 років був прописаний у квартирі позивача разом з малолітньою дитиною та навіть не сплачував комунальні послуги по утриманню квартири, які нараховувалися на всіх осіб, що були прописані. Позивач була вимушена здійснити вищевказаний обмін, щоб сплатити борги за комунальні послуги, за навчання молодшого сина тощо. Матеріальну допомогу у добровільному порядку Відповідач не надавав та не надає. Наскільки відомо позивачу, Відповідач є працездатною особою, працює офіційно машиністом Київського метрополітену, має стабільний постійний дохід. На даний час, проживає у місті Києві у приватній квартирі, що належала батькові позивача - [PERSON] , так як позивач відмовилася від своїх прав на спадщину на користь сина [PERSON] . Також, [PERSON] проживає в шлюбі та виховує 1-ну неповнолітню дитину - доньку 2006 року народження. Інший син, - [PERSON] , постійно допомагає позивачу. Таким чином, позивач вважає, що відповідач як її повнолітній син, має обов`язок утримувати позивача довічно, так як, позивач є непрацездатною особою, яка потребує матеріальної допомоги для забезпечення належного рівня проживання. Відповідач [PERSON] у добровільній формі матеріально позивачу не допомагає, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до смерті [PERSON] та допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14 січня 2022 року. 14.01.2022 року судове засідання не відбулося з поважних причин, судове засідання призначено на 28.02.2022 року. 28.02.2022 року судове засідання не відбулося у зв`язку з неявкою сторін, судове засідання призначено на 01.04.2022 року. В судове засідання 01.04.2022 року позивач [PERSON] не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , повідомлений завчасно та належним чином про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив чи заперечення проти позову суду не надав. Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору[PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та в установленому законом порядку. Третьою особою до суду заперечення, письмові пояснення по справі щодо позову не надано. Суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, відповідно до положень ст. 280-284 ЦПК України, на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є непрацездатною особою , пенсіонеркою за віком, інвалідом третьої групи інвалідності та матір`ю відповідача [PERSON] ( а. с. 6-15), має проблеми зі здоров`ям: має вади слуху, що підтверджується копією аудіограми Київської міської клінічної лікарні №11 (а. с. 17), у 2004 році занедужала на онкологічне захворювання щитовидної залози та перенесла операцію лівосторонньої екстрафасциальної гемитиреоідектомії, резекцію 1/3 долі, у зв`язку з чим отримала III групу інвалідності та перебуває на обліку у лікаря ендокринолога та на все подальше життя отримала ваду здоров`я, що підтверджується копією виписки з історії хвороби № 730 та копією ультразвукового дослідження від 06.11.2017 року (а. с. 20, 21), з 2009 року має проблеми з плечевим суставом, що підтверджується копією консультативної довідки від 26.03.2009 року (а. с. 19), отримує пенсію сума якої за період з січня 2020 року по вересень 2021 року становить 51727 гривень 25 копійок, що підтверджується довідкою про доходи № 9230 2629 4083 1208, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) в м. Києві (а. с. 24). Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Враховуючи, що наявність материнства (кровного споріднення) сторони не оспорювали, позивач є інвалідом третьої групи інвалідності, непрацездатною, досягла пенсійного віку, отримує пенсію за віком, яка не забезпечує в повному обсязі її потреб, що пов`язано зі станом її здоров`я, необхідністю додаткових витрат на лікування, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, батьківських прав не позбавлялась, не ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо сина, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати матір відповідно до положень частини першої статті 202 СК України. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. При розгляді справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача, яка є його матір`ю, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, 06.12.2021 року, до смерті [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір , від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved