Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П.; про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] № 13538, вчинений 26 січня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 2233949 від 17 серпня 2019 року в розмірі 19 685 грн 00 коп; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що у квітні 2021 року позивач у справі [PERSON] із відомостей Єдиного реєстру боржників дізнався про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження, у зв`язку з чим звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження до приватного виконавця Чупис Т.П. У вересні 2021 року він отримав від приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. матеріали виконавчого провадження № 64698044 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 2233949 від 17 серпня 2019 року, укладеним, на думку ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ», між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». У зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором № 2233949 від 17 серпня 2019 року, як вважало ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ», 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 13538, яким стягнуто з позивача заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 14 січня 2020 року по 06 січня 2021 року в загальній сумі 19 685 грн 00 коп. Даний виконавчий напис позивач вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своєї правової позиції [PERSON] , посилаючись на статті 13-1, 24, 25 Закону України «Про нотаріат», зазначає, що відповідно до Єдиного реєстру нотаріусів Міністерства юстиції України [PERSON] (свідоцтво номер 8679) на момент вчинення виконавчого напису був приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, а тому не вправі був здійснювати нотаріальну діяльність, а саме вчиняти виконавчий напис щодо позивача, який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , і у якого нерухоме та рухоме майно, а також відкриті грошові рахунки у межах Житомирського міського нотаріального округу та у межах Житомирської області відсутні. До того ж, у зв`язку із надходженням на адресу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) протягом липня-листопада 2020 року численних скарг від фізичних осіб з приводу правомірності вчинення приватним нотаріусом [PERSON] виконавчих написів на кредитних договорах, а також у зв`язку із надходженням з Міністерства юстиції України доручення щодо виконання окремої ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 400/3400/20, якою встановлено системні порушення з боку приватного нотаріуса [PERSON] під час вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, відсутніми в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 68/09 від 20 листопада 2020 року було зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса [PERSON] Останній, не погоджуючись із даним наказом, звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про зупинення його дії. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, що залишена без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, дію наказу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 68/09 від 20 листопада 2020 року було зупинено. Разом з тим, наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 37/09 від 03 лютого 2021 року приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса [PERSON] зупинено повторно. У подальшому, 24 лютого 2021 року Міністерством юстиції України винесено наказ за № 727/5, яким анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане 26 грудня 2011 року за № 8679 на його ім`я, а наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 58/09 від 25 лютого 2021 року припинено нотаріальну діяльність [PERSON] з 25 лютого 2021 року. Також, позивач стверджує, що на момент звернення відповідача із заявою до приватного нотаріуса [PERSON] для вчинення виконавчого напису № 13538, виданого 26 січня 2021 року, сума заборгованості не була безспірною. Так, спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом [PERSON] за відсутності всіх необхідних документів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, зокрема, за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого договору та документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Крім того, на думку позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки докази одержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень у копіях документів, наданих нотаріусом, відсутні. При цьому, приватний нотаріус [PERSON] не повідомляв [PERSON] про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, а тому позивач не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум, а нотаріус, відповідно, не мав права вчиняти виконавчий напис, так як ним не була перевірена безспірність вимог кредитора, що, у свою чергу, є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Не отримував приватний нотаріус [PERSON] від ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» і первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також позивач зауважує, що виконавчий напис приватний нотаріус [PERSON] вчинив на Договорі позики № 2233949 від 17.08.2019 року, а не на кредитному договорі, у якому вказано, що даний Договір діяв у період з 17.08.2019 року по 16.09.2019 року. На переконання позивача, ці обставини підтверджують факт відсутності у нотаріуса кредитного договору та не ознайомлення з його змістом, оскільки вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості поза межами дії кредитного договору [PERSON] не мав права. Не погоджується позивач і з розміром стягнутої заборгованості, так як право нараховувати передбачені договором проценти, на його переконання, кредитор може лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості. Водночас, [PERSON] наголошує, що ніколи не укладав жодних договорівні з TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ні з ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ», письмових вимог про погашення заборгованості не отримував, із договорами про відступлення прав вимоги не ознайомлювався, а тому мав право не виконувати перед ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» зобов`язання по сплаті спірної заборгованості. За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 64698044 /а.с. 35-39/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 24 грудня 2021 року зупинено стягнення на підставі спірного виконавчого напису, яке здійснюється у виконавчому провадженні № 64698044, що відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., до набрання законної сили судовим рішенням по справі /а.с. 56-59/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 09 лютого 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] копії матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 13538 від 26 січня 2021 року; зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 64698044 /а.с. 60-62/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. 09 лютого 2022 року у зв`язку з перебуванням головуючої судді у справі Миколаєнко Т.А. на лікарняному справу було знято з розгляду, чергове судове засідання призначено на 22 березня 2022 року. Відповідача було повідомлено про вказаний позов та про дату, час і місце розгляду справи за місцем знаходження, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., які були належним чином повідомлені про розгляд справи, письмових пояснень по суті справи не надходило. Разом з тим, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. на виконання вимог ухвали суду від 28 грудня 2021 року надіслала суду належним чином завірені копії витребуваних у неї письмових доказів /а.с. 69-102/, а приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] скерував на адресу суду лист, у якому повідомив про відсутність можливості надати витребувані у нього докази у справі /а.с. 106/. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 17 серпня 2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , в електронній формі, укладено Договір позики № 2233949, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 5 000 грн строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,60 % від суми кредиту за кожен день користування ним та процентами на прострочену позику у розмірі 2,70 % у день /а.с. 20/. Зі змісту виконавчого напису слідує, що 03 квітня 2017 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» укладено Договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 03042017, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором № 2233949 від 17 серпня 2019 року перейшло до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» /а.с. 21/. Однак, суду не зрозуміло, яким чином 03 квітня 2017 року ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» могло набути прав вимоги за Кредитним договором № 2233949, укладеним 17 серпня 2019 року, тобто через 2 роки по тому. Разом з тим, у зв`язку з невиконанням [PERSON] кредитних зобов`язань, за період з 14 січня 2020 року по 06 січня 2021 року в нього утворилася заборгованість в сумі 19 685 грн 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн 00 коп., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 14 685 грн 00 коп /а.с. 21/. На підставі ст. 18 ЦК України, ч. 1 ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» звернулося до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення із [PERSON] вищевказаної заборгованості /а.с. 21/. 26 січня 2021 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» видав виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13538, відповідно до якого із [PERSON] стягнено невиплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору № 2233949 від 17 серпня 2019 року, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , строк платежу за яким настав, за період з 14 січня 2020 року по 06 січня 2021 року включно, у загальному розмірі 19 685 грн 00 коп /а.с. 21/. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. 03 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64698044 /а.с. 23/. У межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. винесено постанову від 18 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - позивача у справі [PERSON] /а.с. 25/. Таким чином, судом установлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності вчинення 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 13538, про стягнення із [PERSON] грошових коштів на підставі кредитного договору № 2233949 від 17 серпня 2019 року. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Отже, на день вчинення виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), а також постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . Договір позики № 2233949 від 17 серпня 2019 року, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, отже, вчиняючи 26 січня 2021 року виконавчий напис № 13538, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Крім того, у постанові від 13 жовтня 2021 року в справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. До того ж, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 13538 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у постанові від 13 жовтня 2021 року в справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зауважив, що встановлення відсутності доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа є порушенням встановленої законом процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Відтак, інші аргументи та доводи позивача специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн за подання позовної заяви та 454,00 грн за подання заяви про забезпечення позову. Відтак, ухвалюючи рішення, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» на користь позивача судовий збір у сумі 1362 гривні 00 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved