Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м, укладений 14 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та витребувати у [PERSON] на його користь вказане нежитлове приміщення. В обґрунтування позовних вимог вказував, що договір дарування був укладений ним під впливом тяжких обставин, відтак його треба визнати недійсним та витребувати майно яке було предметом цього договору і яке в подальшому було відчужене. Позивач та його повноважний представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Повноважний представник відповідачів та третіх осіб у судовому засіданні, проти позовних вимог заперечував, вказував на їх безпідставність та в задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови в позові, виходячи з наступного. Як об`єктивно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що позивачу на праві власності належал нежитлове приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м. 14.04.2017 року між позивачем та відповідачем, який є його сином був укладений договір дарування нежитлового приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м., відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар належне дарувальнику на праві приватної власності нежитлове приміщення. Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 06.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , яка є матір`ю його дружини, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбала по [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м.. Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Здибель М.О.. Згідно пункту 7 договору від 14.04.2017 року, дарувальник засвідчив, що дарування вчиняється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Згідно пункту 11 договору, сторони однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, які обумовлені цим договором. Нотаріусом роз`яснено сторонам наслідки укладення вказаного договору, зокрема, положення ст.ст. 182, 210, 334, 717-722, 727, 728 ЦК України, ст.ст.60, 65, 74 СК України, ст.ст.120, 132 Земельного кодексу України. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Позивач вказуючи, що укладаючи спірний договір він мав тяжку хворобу, усвідомлював свій стан і сподівався, що після дарування син буде йому допомагати та здійснювати догляд за ним, натомість син перестав з ним спілкуватися і здійснювати піклування, відтак позивач звернувся з відповідним позовом до суду. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Згідно роз`яснень, викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Лише у разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 233 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На думку суду, позивачем не доведено укладення ним договору дарування на користь відповідача під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування від 14 квітня 2017 року. В ході розгляду даної справи суду також не надано доказів для визнання договору дарування недійсним з підстав недотримання приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року. Відтак вимога про визнання недійсним договору дарування задоволенню не підлягає і вцій частині в позові слід відмовити. Також не підлягає задоволенню і позовна вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки є похідною від вимоги про визнання недійсним договору дарування. В цій частині в позові також слід відмовити.

Outcome: dismissed