Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

24 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позов мотивовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка є студенткою Київського національного університету культури та мистецтв, навчається на денній формі бюджетного фінансування. [PERSON] зазначала, що донька немає можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, а тому потребує матеріальної допомоги з боку батька, який має можливість її надати, проте у добровільному порядку в не надає. В зв`язку з викладеним, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на період навчання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.12.2021 року до закінчення навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Позивач до судового засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час і місце розгляду справи був належно повідомлений. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов не поданий. Третя особа до судового засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Суд відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 274 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, заслухавши учасників провадження, дослідив матеріали справи, доходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірвано, що підтверджується копією рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 22.05.2015 року. Сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , яка з 2021 року навчається в Київському національному університеті культури і мистецтв з терміном навчання до 30 червня 2025 року, що вбачається з довідки № 2352 від 01.11.2021 року, виданої зазначеним навчальним закладом. Дочка [PERSON] проживає та зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою від 17.12.2021 року, виданою КП «Торецьккомсервіс». Згідно довідки № 7/1244 від 21.12.2021 року, виданої ДП «Торецьквугілля» ВП «Центральна», [PERSON] працює на зазначеному підприємстві, середньомісячний дохід складає 5854,76 грн. Згідно частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно частин 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частини 1 статті 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітню дочку, сина які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Отже, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] продовжує навчання у Київському національному університеті культури і мистецтв, є студентом денної форми навчання і потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи усе вищенаведене, а саме те, що у сенсі розуміння ст.199 СК України відповідач, який є батьком [PERSON] , яка навчається у навчальному закладі, має обов`язок сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-х річного віку, за умови, якщо він може надавати таку матеріальну допомогу, взявши до уваги працездатний вік відповідача, матеріальне становище позивача, враховуючи, що повнолітня дитина продовжує навчання, суд визначає аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 24.12.2021 до досягнення дочкою двадцяти трьох років за умови продовження навчання. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову, а також, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за законом, судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави на підставі п.1 ч.2, ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved