Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на майно, а саме будинок [ADDRESS] . Позивачка вказала, що 22 січня 2001 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на цей будинок після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Свідоцтво було видане державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори та зареєстроване в БТІ м. Донецька 24 січня 2002 року за №3. 09 серпня 2021 року позивачка звернулася до адміністративного центру Авдіївської міської ради Донецької області за витягом про наявність зареєстрованого за нею права власності на нерухоме майно, однак при перевірці Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно була встановлена відсутність зареєстрованого права власності на вищевказаний будинок. У зв`язку з тим, що БТІ м. Донецька, де проводилася реєстрації права власності на будинок, знаходиться на непідконтрольній органам влади України території, отримати необхідні дані від цього БТІ позивачка не має можливості та не може зареєструвати своє право власності на будинок в Авдіївській міській ВЦА Покровського району Донецької області. Позивачка вважає, що єдиним способом захисту її права власності на майно є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі. Представник відповідача про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов не надав, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 2002 року, виданого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори на підставі спадкової справи №303/2001, зареєстрованого у реєстрі за №157, [PERSON] перейшло в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Право приватної власності на цей будинок було зареєстроване за [PERSON] у БТІ м. Донецька в реєстровій книзі №3 за реєстровим номером 1052 від 24.01.2022 року, про що свідчить відповідний реєстраційний напис. Також вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом було зареєстроване в погосподарській книзі №10 Спартаківською сільською радою Ясинуватського району. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №62289768 від 15 грудня 2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області відмовив [PERSON] у реєстрації відповідного права через неможливість отримання від КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» про зареєстроване право власності на цей будинок. Суд вважає, що на момент отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка [PERSON] виконала всі вимоги законодавства щодо реєстрації свого права в органах влади. На теперішній час [PERSON] з незалежних від неї причин не може підтвердити і належним чином зареєструвати своє право власності на нерухоме майно та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд через втрату (неможливість надати з об`єктивних причин) нею документа, який засвідчує (підтверджує) її право власності. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для підтвердження позивачкою своїх прав на нерухоме майно і за таких обставин визнання права власності на майно є компетенцією суду.

Outcome: approved