Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів. Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтував тим, що він з 27.10.2016 року є власником двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] . На даний час відповідачка, яка являється колишнім власником нерухомості, зареєстрована в квартирі позивача, проте не проживає в ній вже протягом багатьох років, так як постійно проживає на території Російської федерації. Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала. Заяви (клопотання) учасників справи. 28.03.2022 позивач через канцелярію суду заявив клопотання про розгляд у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2022 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Оскільки відповідачка був належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено розглядати справу в заочному порядку, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджено копією договору купівлі - продажу квартири від 20.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гецянин І.С., зареєст. за № 3328, а також інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №292367096 від 23.12.2021 року. Відповідач по справі [PERSON] являється колишнім співвласником квартири [ADDRESS] . На момент розгляду справи [PERSON] зареєстрована у зазначеному житловому приміщенні, що стверджено копією будинкової книги та довідкою старости Коритнянського Старостинського округу Ужгородського району Закарпатської області № 02-24/290 від 08.02.2022. Згідно з актами про непроживання, складеними комісією Холмківської сільської ради в складі керівника апарату Газа Л.В., секретаря ради Адамчук Б.О. та провідного спеціаліста [PERSON] в присутності [PERSON] , свідків - сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , затвердженими 05.07.2021 року та 13.09.2021 року, 14.12.2021 року головою Холмківської сільської ради, [PERSON] та її син у квартирі [ADDRESS] , не проживають, господарства не ведуть, при складенні акту відсутні. Оцінка Суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із положенням ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири. Виходячи із порівняльного аналізу ст. ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та ст. ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу, слід дійти висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, відтак, припинення права власності власника житла припиняє право членів його сім"ї (в т.ч. і колишніх, при відсутності договірних відносин) на користування цим житлом. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірною квартирою (найм, оренда, тощо) не вчинялись. Відповідачка спільним побутом, родинними відносинами із позивачем не пов`язана і протягом тривалого часу в квартирі не проживає, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права відповідача користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачкою в судове засідання не надано доказів, що вона проживає в спірній квартирі, користується нею, доказів, які б підтверджували поважність причин непроживання в спірній квартирі. При цьому, тривала відсутність відповідачки свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що вона не є власником житла, а тому припинення права користування відповідачки не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою по захисту прав позивача на власність, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути 992,40 грн. судового збору сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved