Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву б/н від 09.09.2013 року, згідно якої отримала кредитні кошти. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 13.12.2020 року у неї виникла заборгованість в сумі 22497,65 грн., яка складається з: 16\~548,76 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5\~948,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити. Відзив позивача на позов вважає необґрунтованим, оскільки [PERSON] дійсно з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 09.09.2013 року, згідно якої отримала кредитні кошти. Для користування кредитним картковим рахунком вона отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн. Потім відповідач [PERSON] за допомогою кредитної картки скористалась сервісом «Миттєва розстрочка». Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок офердрафту, що і причинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі та без участі відповідача. В задоволенні позовних вимог прохав відмовити по суті, оскільки вважає позовні вимоги не обґрунтованими, так як позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили б про отримання [PERSON] кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, так як до позову додано тільки розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.09.2013 року та виписка з рахунку, також прохав застосувати до позовних вимог строк позовної давності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази,\~суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~ Судом встановлено, що 09.09.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.17), згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Так, відповідачеві 29.10.2014 року було надано картку № [NUMBER] , термін дії якої до 04/18, що підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с.15). Згідно довідки, наданої позивачем (а.с.16), сума кредитного ліміту становила 5000 гривень і вказані кошти надані відповідачеві 03.03.2016 року. Позивач зазначає, що умови за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, за умови повернення наданих коштів та сплати процентів за їх використання. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасного повернення кредитних коштів, виникла заборгованість, яка станом на 13.12.2020 року становить 22\~497,65 грн., яка складається з: 16\~548,76 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5\~948,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком позивача (а.с.8-12). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У довідці про умови кредитування до анкети-заяви позичальника від 09.09.13 року, яка підписана відповідачем, базова процентна ставка за кредитом на момент підписання договору узгоджена не була. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати розміру відсотків. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, вимоги банку щодо стягнення відсотків, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Разом із тим, такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16\~548,76 гривень. Разом із тим, як вбачається із розрахунків та довідки про видані кредитні картки, позивачу було видано картку з номером № [NUMBER] з терміном дії до 04/18. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплавом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. ( Постанова ВСУ від 21 жовтня 2020 року № 509/3589/16-ц). За таких умов, строк погашення отриманого кредиту настав у квітні 2018 року. Останнім днем строку позовної давності по даній справі є 30.04.2021 року. Даний позов пред`явлено позивачем 26.01.2021 року, отже строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому клопотання представника відповідача щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності задоволене буть не може. Судовий збір покладається на сторони\~ пропорційно розміру задоволених вимог у відповідності з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial