Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом № 37-к від 04.06.2021 р. його призначено на посаду директора Солотвинського ліцею як переможця конкурсу, встановлено 17 тарифний розряд Єдиної тарифної сітки та укладено строковий договір терміном на 6 років з 01.07.2021 р. по 30.06.2027 р. Перебуваючи під впливом емоцій, викликаних неналежним забезпеченням господарсько-управлінських функцій з боку начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Іванус О.П., 30.06.2021 р. він подав заяву про надання щорічної відпустки тривалістю 56 календарних днів з наміром подати заяву про звільнення з роботи після відпустки. Наказом № 60-к від 30.06.2021 р. йому надано основну щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів з 01.07.2021 р. по 26.08.2021 р. та додаткову відпустку на 3 календарні дні з 27.08.2021 р. по 29.08.2021 р. Перебуваючи у відпустці він продовжував здійснювати розпочаті ремонтні роботи у ліцею, однак порозуміння з керівництвом відділу освіти він так і не знайшов. Будучи й надалі обуреним відношенням керівника відділу освіти до себе, 26.07.2021 р., тобто під час відпустки, він подав заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням з 31.08.2021 р. В кінці серпня він спілкувався з колегами по роботі й останні переконали його на необхідності продовження ним обов`язків директора ліцею. Розуміючи законодавчу можливість відкликання раніше поданої заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, 27.08.2021 р. він подав заяву про відкликання своєї заяви від 26.07.2021 р. про звільнення з посади директора Солотвинського ліцею з 31.08.2021 р. Він вийшов 30.08.2021 року з відпустки, продовжив виконувати свої обов`язки на посаді директора Солотвинського ліцею, не залишив надалі робочого місця та не вимагав розірвання договору за раніше поданою заявою про звільнення. 01.09.2021 року він також вийшов на роботу, проводив урочисте відкриття нового навчального року. Вважає наказ про звільнення його з роботи незаконним, а тому він підлягає поновленню на попередній посаді. Крім того зазначає, що порушення його законних прав вплинуло на його здоров`я, в зв`язку з чим в період з 02.09.2021 р. по 10.09.2021 р. він перебував на лікуванні у Солотвинській районні лікарні та поніс витрати на лікування в розмірі 1107,34 грн. Також незаконне звільнення його з посади директора ліцеюзаподіяло йому моральні страждання, пов`язані з погіршенням стану здоров`я, вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення побуту і достатнього матеріального становища родини. Просить позов задовольнити та скасувати наказ начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради № 86-к від 31.08. 2021 р. «Про звільнення [PERSON] », наказ № 121 «Про створення комісії та передачу Солотвинського ліцею 31.08.2021 р.» та наказ № 88-к «Про тимчасове призначення в.о. директора Солотвинського ліцею». Також просить поновити його на посаді директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради, стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2021 р. по дату ухвалення судом рішення за вирахуванням податків та обов`язкових платежів, 1107,34 грн матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням, 15000,00 грн компенсації за спричинену моральну шкоду та 15075,38 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою від 05 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача - адвокат Широких Ю.В., подала суду відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що [PERSON] 26.07.2021 р. подав на ім`я начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради заяву про звільнення з 31.08.2021 р. за власним бажанням. Вважає безпідставним твердження позивача про відкликання своєї заяви про звільнення з роботи, оскільки [PERSON] такої заяви не подавав. Подану ним 27.08.2021 р. заяву зі змістом «Прошу відкликати мою заяву про звільнення з посади директора Солотвинського ліцею з 31.08.2021 р.» вважає некоректною, а тому вона не була сприйнята керівником як заява про відкликання попередньої заяви про звільнення з роботи. До дня свого звільнення - 31.08.2021 р. [PERSON] не подав відповідачу іншої заяви про анулювання, відкликання своєї заяви або будь-якого іншого документу, з якого би можна було зрозуміти, що він відкликає свою заяву про звільнення, бажає продовжити свою роботу на посаді директора. В день звільнення позивач відмовився від підпису про ознайомлення з наказом від 31.08.2021 р. № 86-к та від передачі Солотвинського ліцею, що підтверджується актами від 31.08.2021 р., однак передав виконуючій обов`язки директора Солотвинського ліцею [PERSON]. печатку навчального закладу. Також вказує, що вихід на роботу 31.08.2021 р., в день звільнення, не означає відкликання заяви про звільнення за власним бажанням з 31.08.2021 р., а 01.09.2021 р. [PERSON] не приступив до виконання обов`язків директора Солотвинського ліцею. 01.09.2021 р. тимчасово виконуюча обов`язки директора ліцею [PERSON] видала низку наказів, пов`язаних з забезпеченням діяльності навчального закладу, та виконувала іншу роботу як керівник ліцею. Після звільнення з посади директора Солотвинського ліцею [PERSON] працює вчителем фізики у цьому ліцеї. Також вказує, що позивачем не надано належних пояснень та доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди в сумі 15000,00 грн, а саме посилання на порушення його прав не може слугувати виключною підставою для стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні 21 січня 2022 року позивач та його представник заявлений позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що з 2 січня 2002 року він працював на посаді директора Солотвинської ЗОШ І-ІІІ ст., а з 01 липня 2021 року - на посаді директора Солотвинського ліцею. В липні та серпні 2021 року знаходився на роботі, оскільки в ліцеї проводилися ремонті роботи. 26 липня 2021 року через конфлікт з керівництвом відділу освіти він подав заяву про звільнення під впливом емоцій. Після відпустки приступив до роботи і 30 серпня 2021 року приймав розпорядчі документи. Наказ про його звільнення оголосили 31 серпня 2021 року після обіду, чим на його думку принизили його перед колективом. В судовому засіданні 21 січня 2022 року представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з веденням воєнного стану учасники справи подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги сторони позивача та заперечення сторони відповідача, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 04.06.2021 р. № 37 «Про призначення [PERSON] » позивача [PERSON] призначено на посаду директора Солотвинського ліцею як переможця конкурсу, встановлено 17 тарифний розряд Єдиної тарифної сітки та укладено строковий договір терміном на 6 років з 01.07.2021 р. по 30.06.2027 р. (а.с.16). 04 червня 2021 року між відділом освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради в особі начальника відділу Іванус О.П. та директором Солотвинського ліцею [PERSON] укладено контракт терміном на 6 років з 01 липня 2021 р. по 30 червня 2027 р. (а.с. 36-43). [PERSON] ознайомлений з посадовою інструкцією директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с.44-47). На підставі поданої 30 червня 2021 року позивачем заяви, наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 30.06.2021 р. № 60-к «Про надання відпустки [PERSON] » надано [PERSON] , директору Солотвинського ліцею, основну щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів з 01 липня 2021 року по 26 серпня 2021 року за робочий рік з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року, додаткову відпустку на 3 календарні дні згідно з Колективною угодою з 27.08.2021 р. по 29.08.2021 р. з виплатитою допомоги на оздоровлення (а.с.20, 21). 26 липня 2021 року позивач подав на ім`я начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області О. Іванус заяву про звільнення його з посади директора Солотвинського ліцею з 31 серпня 2021 року за власним бажанням. Заява зареєстрована у відділі освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області 26.07.2021 р., вхідний № 16/01-14 (а.с.22). 27 серпня 2021 року позивач подав відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області О.Іванус заяву про відкликання своєї заяви про звільнення з посади директора Солотвинського ліцею з 31 серпня 2021 року. Заява зареєстрована у відділі освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області 27.08.2021 р., вхідний № 18/01-14 та містить резолюцію від 27.08.2021 р. начальника відділу О.Іванус «Відмовити у зв`язку з відсутністю повноважень» (а.с.23). 30 та 31 серпня 2021 року позивач виконував покладені на нього обов`язки директора Солотвинського ліцею, що підтверджується виданими ним розпорядчими документами (а.с. 24 -28). Наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 31.08.2021 р. № 86-к «Про звільнення [PERSON] » звільнено [PERSON] з посади директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради з 31 серпня 2021 року за власним бажанням, згідно з поданою ним заявою. Останнім днем роботи [PERSON] у наказі визначено 31 серпня 2021 року (а.с.17). Відділом освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області видано наказ від 31.08.2021 р. № 121 «Про передачу Солотвинського ліцею» у зв`язку із звільненням [PERSON] (а.с. 18) та наказ від 31.08.2021 р. № 88-к «Про тимчасове призначення [PERSON]. » (а.с.8, 19). У трудовій книжці [NUMBER] на ім`я [PERSON] наявний запис № 13 від 31.08.2021 р. про звільнення з посади директора згідно ч.1 ст. 39 КЗпП на підставі наказу відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 31.08.2021 р № 86-к (а.с. 29-31). [PERSON] відмовився від підпису про ознайомлення з наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області «Про звільнення [PERSON] » № 86-к від 31 серпня 2021 року та від передачі закладу освіти згідно наказу відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області «Про передачу Солотвинського ліцею» № 121 від 31 серпня 2021 року, що підтверджується актами від 31 серпня 2021 року (а.с. 32-33). Тимчасово виконуючою обов`язки директора Солотвинського ліцею [PERSON] 01 вересня 2021 року видано ряд наказів, необхідних для забезпечення навчально-виховного процесу (а.с. 130-132). Відповідно до довідки відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 10.09.2021 р. № 130/01-13 фонд заробітної плати [PERSON] з 01.03.2021 р по 31.08.2021 р. складав 176083,95 грн (а.с. 49). Згідно з витягом з журналу реєстрації викликів по КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» 01 вересня 2021 року був здійснений виклик до гр. [PERSON] в [ADDRESS] , з діагнозом «підвищений артеріальний тиск» (а.с.152). В період з 02 вересня 2021 року по 10 вересня 2021 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні у Солотвинській районні лікарні з діагнозом «Гіпертонічна енцефалопатія з цефалічним вестибуло-атактичним та астеновегетативним синдромом», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого (а.с.97-98). Свідок [PERSON] суду пояснив, що з березня 2021 року працює завідувачем господарської частини відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради. В липні 2021 року позивач пішов у відпустку і сказав, що ремонтом займатися не буде, бо звільняється. Однак в липні 2021 року вони зустрічалися, обговорювали питання проведення ремонтних робіт і директор ліцею давав йому власні кошти на матеріали. Свідок [PERSON]. дала показання про те, що з 31 серпня 2021 року вона тимчасово виконує обов`язки директора Солотвинського ліцею, раніше працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи. 31 серпня 2021 року проходила педрада і їй зателефонувала начальник відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Іванус О.П. і повідомила, що є необхідність покладення на неї обов`язків директора ліцею. Після педради показали наказ про звільнення [PERSON] і створили комісію. Не бажаючи створювати конфліктну ситуацію, зважаючи на авторитет [PERSON] серед колег та жителів селища, вона не заперечила, щоб урочисту лінійку 01 вересня 2021 року відкривав та проводив позивач. Після лінійки [PERSON] передав їй печатку ліцею та повідомив, що буде відстоювати свої інтереси в суді. Того дня вона як виконувач обов`язків керівника ліцею приймала розпорядчі документи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він як головний спеціаліст відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради 31 серпня 2021 року був включений в склад комісії щодо передачі Солотвинського ліцею у зв`язку зі зміною керівництва ліцею. Представники відділу освіти прибули в ліцей і позивачу було оголошено вголос наказ про його звільнення. Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду наступні. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, пунктом 4 якої передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Таким чином, [PERSON] , який у заяві від 26 липня 2021 року просив звільнити його з посади директора Солотвинського ліцею за власним бажанням у визначену ним дату, тобто з 31 серпня 2021 року, мав право на відкликання своєї заяви про звільнення до моменту звільнення - до 31 серпня 2021 року, і цим правом правомірно скористався, подавши 27 серпня 2021 року заяву про відкликання своєї заяви про звільнення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.11.2020 року в справі № 753/1181/18. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За наведених обставин суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а тому наказ відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради № 86-к від 31.08.2021 р., яким [PERSON] звільнено з посади директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради з 31 серпня 2021 року за власним бажанням є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на тій посаді, з якої він був звільнений, а саме на посаді директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач не подав заяву про відкликання своєї заяви про звільнення з роботи, а в своїй заяві просив керівника відкликати свою заяву, оскільки такими повноваженнями (відкликання заяв працівників) керівник не наділений. На переконання суду заява від 27.08.2021 р. (а.с.22) направлена позивачем відповідачу з метою відкликання своєї заяви про звільнення з роботи і її зміст достатній для розуміння наслідків її подання. Більше того, керівник відділу освіти у разі недостатності розуміння змісту отриманої заяви могла уточнити в позивача її зміст з метою уникнення допущення порушень трудових прав працівника. Що стосується позовних вимог в частині скасування наказу № 121 «Про передачу Солотвинського ліцею» від 31.08.2021 р. та наказу № 88-к «Про тимчасове призначення [PERSON]. » від 31.08.2021 р., то суд вважає, що такі накази прийняті у зв`язку із звільненням [PERSON] , і є актами індивідуальної дії, один з яких втратив дію після передачі навчального закладу, а наказ про призначення [PERSON]. тимчасово виконувати обов`язки директора Солотвинського ліцею припиняється після поновлення на роботі звільненої особи. За таких обставин підстави для скасування вказаних наказів відсутні. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то така підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до роз`яснень, наведених у п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (100-95-п) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). З наказу відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 30.06.2021 р. № 60-к встановлено, що позивач у липні та серпні 2021 року перебував у відпустці. Згідно з долученої до матеріалів справи довідки про фонд заробітної плати [PERSON] , виданої відділом освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради 10 вересня 2021 року № 130/01-13, позивачем, як директором школи, отримано: за травень 2021 року - 23128,89 грн, за червень 2021 року - 14317,88 грн. (а.с.49). Кількість робочих днів у вказаних місяцях становить : у травні 2021 року - 18 робочих днів, у червні 2021 року - 20 робочих днів. Отже, сума середньоденного заробітку становить 985,44 грн (23128,89 +14317,88) / (18+20). З часу звільнення [PERSON] до дня ухвалення рішення суду минуло 147 робочих днів (з 01 вересня 2021 року по 31 березня 2022 року), тому загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення становить 144859,68 грн (147 днів вимушеного прогулу х 985,44 грн - сума середньоденного заробітку позивача). Зазначена сума підлягає стягненню з відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради на користь [PERSON] . Стосовно вирішення позову в частині відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] досвідчений педагог та успішний управлінець в галузі освіти, неодноразово нагороджувався грамотами та подяками, користується авторитетом серед учнів, батьків, працівників навчального закладу, односельців, з 2010 року - член творчої групи керівників закладів загальної середньої освіти Івано-Франківської області. Порушення законних прав працівника заподіяло йому моральні страждання, пов`язані з вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення побуту і достатнього матеріального становища родини, тому, з урахуванням обставин справи, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 1107,4 грн матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням, то вона задоволенню не підлягає. Матеріалами справи, зокрема випискою із медичної карти хворого (а.с.97-98), підтверджується, що позивач проходив лікування гіпертонічної енцефалопатії з цефалічним, вестибуло-атактичним та астеновегетативним синдромом. В анамнезі хвороби вказано, що погіршення стану здоров`я відбулося внаслідок конфліктної ситуації на роботі. Для проведення лікування позивачу рекомендовано відповідні ліки. Разом з тим, придбані медикаменти не вказані у виписці із медичної карти як рекомендовані для хворого й інших доказів про потребу придбаних медикаментів для лікування позивача суду не подано. Отже, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. В частині розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частина 2 ст.141 ЦПК України визначає, що судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 2 - 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем подано суду копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 2-9/21 від 03.09.2021 р. адвоката Повха І.Д., копію акту виконаних робіт від 08 березня 2022 року на суму 15075,38 грн., витяг з Договору № 2-9/21 від 03.09.2021 р. про надання правової допомоги, копію квитанції АТ «ПриватБанк» від 07 вересня 2021 року про оплату [PERSON] 15075,38 грн за надання правової допомоги. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц, у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц та у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що під час розгляду справи стороною позивача понесено витрати на правову допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). На думку суду, представником позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 5000,00 грн., що буде співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чиним, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди, а також, враховуючи, що позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути 908,00 грн судового збору за подання позовної заяви в частині поновлення на роботі та 454,00 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до пунктів 2, 4 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного,

Outcome: partial