Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

15.12.2021 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним уточненим позовом, яким просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , стверджуючи у позові, що вона є власником 1 / 4 частини вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в її домоволодінні з 2012 року є зареєстрованим родич її сусдів - гр. [PERSON] , [INFO] , який ніколи не проживав у її будинку, на даний час перебуває за межами України, є громадянином РФ, та там зареєстроване його місце проживання, але він не має можливості добровільно знятися з реєстрації в Україні, оскільки не зміг прибути на територію України в умовах карантину. Факт реєстрації відповідача в її, позивача, будинку, - порушує її право на вільне розпорядження і користування власним нерухомим майном. Крім того, вона, позивач пенсіонер та малозабезпечена особа, а тому у зв`язку з реєстрацією в її будинку дорослої особи працездатного віку, - позбавлена можливості оформити житлову субсидію від держави за житлово-комунальні послуги. Тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого права власності. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач надав суду заяву про розгляд позову за його відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Треті особи до суд не з`явились.Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою за адресою реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування вищевикладеного - суду не надав, тому суд обґрунтовано ухвалив справу розглянути заочно. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2004р. (р.№6378, а.с.19), свідоцтва про право власності від 30.09.2003р., р.№6 (а.с.18), та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№66433360, а.с.22) - позивач є власником 1 / 4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; співвласниками будинку, згідно зазначеного вище свідоцтва про право власності, - значаться треті особи: [PERSON] та [PERSON] ; - з технічного паспорту на садибний житловий будинок вбачається, що спірна нерухомість розташована на [ADDRESS] (а.с.6-10); - відповідно до акту опитування свідків від 22.11.2021р. (а.с.12), - свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] з листопада 2013 року виїхав разом зі своєю матір`ю на постійне місце проживання до Російської Федерації і з того часу та по теперішній - на території села не проживає; - відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 22.11.2022р., старостою села Нові Трояни та секретарем керівника Городненської сільскої ради села Нові Трояни, у рписутності свідків - сусідів [PERSON] та [PERSON] відвідано домоволодіння, де проживає позивачка [PERSON] з сім`єю (а.с.13), і де встановлено, що відповідач [PERSON] у домоволодінні, що розташоване на [ADDRESS] - не проживає, його речі у домоволодінні відсутні, зі слів сусідів - вони не бачили, щоб він за даною адресою проживав з 2013 року; - згідно витягу з будинкової книги Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, - відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14); - згідно домової книги за адресою: [ADDRESS] , - за цим домоволодінням значиться зареєстрованим місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.15-18); - згідно наданих суду копії паспорту гр. [PERSON] та свідоцтва про його місце реєстрації за №1735 від 09.04.2021р., - відповідач є громадянином РФ та зареєстрований в [ADDRESS] . Ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом; ч.ч.1,2ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. А, згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке йому належить, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2 ст.16 ЦК України, одними зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання та відновлення права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Аналіз наведених вище норм діючого законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до статті 7 Закону №1382-IV, припинення реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі заяви цієї особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою чи померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з вказаної норми, припинення реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні свого права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, з досліджених доказів судом встановлено, що позивачка [PERSON] дійсно є власником 1 / 4 частину будинку за [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] - дійсно є зареєстрованим, але фактично не проживає у зазначеному домоволодінні, і не потребує цього тривалий час - більше, ніж один рік; суду не надано відомостей, що в нього відсутнє інше місце проживання, але він добровільно не здійснює заходів щодо зняття з реєстрації за адресою розташування спірного будинку, або для проживання в ньому, тобто, не вбачається юридичної зацікавленості або прав відповідача щодо цього будинку, що є підставами для визнання судом відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом для захисту прав позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном не залежно від волі сторонніх осіб. Тому, враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved