Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

[PERSON] 27.09.2021 звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сім`ю, тому припинили подружні стосунки, спільно не проживають, примирення між ними неможливе, просить розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, пояснила, що подружнє життя не склалось з вини відповідача, він зловживав алкогольними напоями, не поважав її як дружину, вчиняв домашнє насильство щодо неї, тому в вересні 2021 року припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вона втратила до відповідача почуття любові, примирення і подальше збереження сім`ї неможливе, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с.20). Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки, із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5) убачається, що сторони в шлюбі з 12.11.1988, в вересні 2021 року припинили подружні стосунки з відповідачем, спільно не проживають. З оглянутих в суді матеріалів справи Городоцького районного суду Львівської обл. про адмінправопорушення № 3/441/1005/2021, № 3/441/1146/21 і № 3/441/113/2022, із копії обвинувального акта у кримінальному провадженні № 12022141440000021 від 09.02.2021 на [PERSON] убачається, що він неодноразово притягався до адмінвідповідальності за скоєння домашнього насильства щодо дружини [PERSON] . Позивачка [PERSON] , як видно із її пояснень в суді, заперечує можливість примирення з відповідачем, мотивуючи тим, що не любить його, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює як його небажання до налагодження сімейних стосунків із позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд задоволює позов.

Outcome: approved