Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

25 серпня 2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування позову Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» посилалося на те, що 16 січня 2021 року о 12.30 год. в м. Дніпро на перехресті вул. Н.Заводська та вул. Ударників, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, д.н.з [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Toyota, д.н.з. [NUMBER] (власником якого є ТОВ «ОТП Лізинг») під керуванням водія [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року відповідача [PERSON] за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Toyota, д.н.з. [NUMBER] , що застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 250511562.20 від 22 січня 2020 року. Страхувальник пошкодженого транспортного засобу Toyota, д.н.з. [NUMBER] ТОВ «ОТП Лізинг» звернулося до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу № 250511562.20 від 22 січня 2020 року. Виплата страхового відшкодування в розмірі 165 587,00 грн. була здійснена позивачем АТ «СК «ІНГО» на підставі страхового акту № 3312289 від 25 січня 2021 року та рахунку ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД» № АМ29576 від 16 січня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2722 від 03 лютого 2021 року. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , винного в ДТП, який керував транспортним засобом BMW, д.н.з [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СК «Український страховий стандарт» згідно полісу № АР/001390134, відповідно до якого встановлено ліміт відповідальності за шкоду майну в розмірі 130 000,00 грн., франшиза 2 600,00 грн. Позивач звернувся до страховика винної особи ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з претензією про виплату страхового відшкодування № 3274141 від 26 лютого 2021 року, у зв`язку з чим останнім було виплачено страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і виплатою страховою компанією відповідача складає 38 187,00 грн. (165 587,00 грн. 130 000,00 грн. + 2 600,00 грн. (франшиза). Позивачем, з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про відшкодування невідшкодованої шкоди, проте остання залишилися поза увагою [PERSON] . В зв`язку з наведеним, Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» просило суд:стягнути з відповідача на його користь шкоду в розмірі 38 187,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи та відзиву з приводу заперечень позовних вимог суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 січня 2021 року о 12.30 год. в м. Дніпро на перехресті вул. Н.Заводська та вул. Ударників, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Toyota, д.н.з. [NUMBER] (власником якого є ТОВ «ОТП Лізинг») під керуванням водія [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року відповідача [PERSON] за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 02 березня 2021 року. Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи наведене, суд вважає доведеними обставини щодо вчинення відповідних винних дій відповідачем [PERSON] . Згідно відповіді від НПУ, ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ: № 3021018548593350, транспортний засіб Toyota, д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП, яка склалася у зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] пункту 12.1 ПДР України, отримав механічні пошкодження задньої центральної та лівої частини. Власником транспортного засобу Toyota, д.н.з. [NUMBER] є ТОВ «ОТП Лізинг», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Встановлено, що 22 січня 2020 року між позивачем Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО»та страхувальником ТОВ «ОТП Лізинг» був укладений договір добровільного комплексного страхування наземного транспортного засобу № 250511562.20, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням вказаним автомобілем (п. 3.1 договору). Вигодонабувач за цим договором є власник транспортного засобу ТОВ «ОТП Лізинг»». 16 січня 2021 року страхувальник транспортного засобу ТОВ «ОТП Лізинг» звернулося до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та 25 січня 2021 року з заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. 16 січня 2021 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» складено Акт огляду транспортного засобу Toyota, д.н.з. [NUMBER] . Виплата страхового відшкодування в розмірі 165 587,00 грн. була здійснена позивачем АТ «СК «ІНГО» на підставі страхового акту № 3312289 від 25 січня 2021 року та рахунку ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД» № АМ29576 від 16 січня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2722 від 03 лютого 2021 року. Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , винного в ДТП, який керував транспортним засобом BMW, д.н. [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СК «Український страховий стандарт» згідно полісу № АР/001390134, відповідно до якого встановлено ліміт відповідальності за шкоду майну в розмірі 130 000,00 грн., франшиза 2 600,00 грн. Позивач звернувся до страховика винної особи ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з претензією про виплату страхового відшкодування № 3274141 від 26 лютого 2021 року, у зв`язку з чим останнім було виплачено страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і виплатою страховою компанією відповідача складає 38 187,00 грн. (165 587,00 грн. 130 000,00 грн. + 2 600,00 грн. (франшиза). 05 лютого 2021 року позивачем, з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про відшкодування невідшкодованої шкоди, проте остання залишилися поза увагою [PERSON] . Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно із ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України\~передбачені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно\~ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до\~ст. 8 ЗУ «Про страхування»\~страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі\~ст. 9 ЗУ «Про страхування»\~страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до норми ч. 1ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1ст. 25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Стаття 993 ЦК України\~передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 27 Закону України «Про страхування»\~також передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 постанови № 4 від 01 березня 2013 року, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також\~ст. 993 ЦК України,\~ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами\~ст. 1191 ЦК України. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, згідно зі\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування»\~до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~статтею 1191 ЦК), а також\~статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до\~статті 993 ЦК\~і\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~встановлено особливий правовий режим. У відповідності до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в зазначених вище постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відносини між позивачем АТ «СК «ІНГО» та відповідачем [PERSON] регулюються правиламист.993 ЦК Українита ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення\~статті 515 Цивільного кодексу України\~суброгація застосовується лише до майнового страхування. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язані у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди [PERSON] , в порядку суброгації. Відносини між відповідачем [PERSON] та його страховиком ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1\~ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно дост.\~29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Враховуючи те, що позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування за фактично понесені витрати у розмірі 165 587,00 грн., а ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», як страховик відповідача [PERSON] , з вини якого сталася ДТП, перерахувало позивачу витрати за страхове відшкодування 130 000,00 грн., за виключенням франшизи в сумі 2 600,00 грн., суд дійшов висновку, що для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, останній зобов`язаний сплатити позивачу невідшкодований її залишок в розмірі 38 187,00 грн. (165 587,00 грн. 130 000,00 грн. + 2 600,00 грн. (франшиза). Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зокрема, частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладено та

Outcome: approved