Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

у лютому 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилаються на те, що 06 серпня 2010 року між ними був зареєстрований шлюб відділом РАЦС Турксібського району міста Алмати, Республіка Казахстан, про що складено відповідний актовий запис № 50-323-10-1001088 № 993 від 06 серпня 2010р. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей, зокрема [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22 липня 2020 року між заявниками було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., за умовами якого сторони врегулювали майнові відносини між ними, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі та на випадок розірвання шлюбу, визначення майнових прав та обов`язків кожного з подружжя, як батьків спільних дітей. Заявники зазначають, що шлюб між ними зберегти неможливо через те, що між ними втрачено почуття любові, стосунки між ними не склалися та їх відновити неможливо, а тому прийняли спільне рішення про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 109 СК України встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Турксібського району міста Алмати, Республіка Казахстан. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей, зокрема [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22 липня 2020 року між подружжям був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. (а.с. 26) Відповідно до умов п. 1.1 даним договором чоловік і дружина врегульовують майнові відносини між ними, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі та на випадок розірвання шлюбу, визначення майнових прав та обов`язків кожного з подружжя, майнові права та обов`язки подружжя, як батьків спільних дітей, тощо. Відповідно до п. 4.1 договору сторони дійшли згоди про те, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з матір`ю. Зі спільної заяви вбачається, що заявники не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. При укладенні шлюбу [PERSON] змінила прізвище. При розгляді справи судом не порушувалось питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну заявника [PERSON] на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved