Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить: встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] таким чином: - у користування [PERSON] виділити кімнату площею 12 кв. м із заскленою лоджією площею 2,8 кв. м, та кімнату площею 9,7 кв. м; - у користування [PERSON] виділити кімнату площею 18 кв. м з заскленим балконом площею 3,1 кв. м; - залишити в загальному користуванні сторін: кухню площею - 9,4 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, вбиральну площею 1,3 кв. м, коридор площею 12,5 кв. м. провести поділ особових рахунків за кожним видом оплати за житлово-комунальні послуги по обслуговуванню квартири [ADDRESS] з виділенням кожному співвласнику - [PERSON] та [PERSON] , окремих особових рахунків по оплаті за житлово-комунальні послуги в рівних частках, із зобов`язанням Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського р-ну міста Києва»), Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал»), Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»), Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі - КП «Київкомунсервіс»), Дочірнє підприємство «Київгазенерджи» (далі - ДП «Київгазенерджи»), Акціонерне товариство «Київгаз» (далі - АТ «Київгаз») провести поділ особового рахунку по кожному з видів житлово - комунальних послуг по комунальному обслуговуванню квартири [ADDRESS] , з визначенням за кожним із співвласників окремого особового рахунку зі сплати за житлово-комунальні послуги пропорційно до часток кожного співвласника у даній квартирі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , по Ѕ частці кожному. Вказана квартира загальною площею 65,0 кв. м, у тому числі житловою площею 39,6 кв. м, складається з трьох житлових кімнат. На даний час всі комунальні договори по обслуговуванню квартири укладені з позивачем [PERSON] , а утримання квартири по всім комунальним послугам є для нього надмірним. Позивач зазначає, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі не припиняє права спільної власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. За таких обставин, розподіл особових рахунків у квартирі між співвласниками відповідно до їх часток у праві власності на квартиру за відсутності встановленого порядку користування квартирою, що перебуває у приватній (спільній частковій) власності не суперечить закону. Кожен зі співвласників має право та можливість приєднатися до укладених типових договорів на підставі заяви - приєднання та отримати окремий особовий рахунок для розподілу особових рахунків у квартирі між співвласниками відповідно до їх часток у праві власності на квартиру за відсутності встановленого порядку користування квартирою, яка перебуває у приватній (спільній частковій) власності, що не суперечить закону. Крім того, позивач [PERSON] є пенсіонером за вислугою років та згідно із законодавством України має право на отримання житлової субсидії, яку не може отримати, у зв`язку з проживанням в одній квартирі з відповідачем [PERSON] . Як зазначає позивач, до подання даної позовної заяви до суду, вони з відповідачем [PERSON] за взаємною згодою визначили порядок користування спільною квартирою. Відповідач [PERSON] не заперечує проти визначення судом порядку користування спільною квартирою та поділ особових рахунків. За їхньою взаємною згодою житлову площу в розмірі 39,7 кв. м слід поділити в такому порядку: [PERSON] виділити у користування 1-у кімнату - 12 кв. м, 2-у кімнату - 9,7 кв. м. [PERSON] виділити у користування 3-ю кімнату 18,0 кв. м, всю іншу площу поділити порівну на двох. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 22 жовтня 2021 року представником відповідача - Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Карандюк Ю.О., подано відзив на позов, в якому ПАТ «АТ «Київводоканал» у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово - комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, можливо лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я. Так, при поділі обов`язково повинен враховуватися порядок користування квартирою (житловим будинком), коли однією частиною житлової площі (коридором, санвузлом, ванною, кухнею тощо) користуються всі мешканці, а інша (житлові кімнати) ділиться на всіх порівну. Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із ввласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа лишається в спільному користуванні. Відповідач - ПАТ «АТ «Київводоканал», вважає заявлені до Товариства вимоги безпідставними, оскільки між позивачем та відповідачем [PERSON] не встановлено юрядку користування квартирою. 08 листопада 2021 року від представника відповідача - Акціонерного товариства «Київгаз» та 10 листопада 2021 року від представника відповідача - Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» - Воїнова А.О., до суду надійшли відзив, в якому відповідачі просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] в частині заявлених вимог до АТ «Київзаг» та ДП «Київгазенерджи». Відповідачі вважають, що оскільки майно (квартира), яка належить позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, розташована за однією поштовою адресою, щодо якої не розділено частки між співвласниками в натурі, не забезпечено технічної можливості окремого споживання природного газу між власниками будинку та оскільки за даною адресою нарахування з оплати послуг газопостачання здійснюються за нормою споживання природного газу відповідно до кількості зареєстрованих осіб, підстави для відкриття окремого особового рахунку на оплату послуг з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками - відсутні. 10 листопада 2021 року від представника відповідача КП «Київкомунсервіс» - Ляшкевича М.В., надійшов відзив, в якому зазначено таке. Поділ особових рахунків до компетенції КП «Київкомунсервіс» не входить, підприємство надає послуги мешканцям міста Києва із вивезення побутового сміття на підставі публічного договору, опублікованого в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2018 року № 61 (5112) та на сайті підприємства. Відповідно до довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), особовий рахунок відкрито на [PERSON] , послуга надається на 2 особі. Між користувачами квартири [ADDRESS] встановився певний порядок користування житловими приміщеннями квартири, але не досягнуто згоди щодо оплати за житлово - комунальні послуги. Поділ особового рахунку квартири, як одного цілого це - по суті, укладення окремого договору найму житлового приміщення. В прохальній частині позову позивач [PERSON] просить суд зобов`язати Підприємство розподілити особові рахунки шляхом укладання окремих договорів. Однак, КП «Київкомунсервіс» у справі залучено у якості відповідача, а тому до нього не можуть пред`являтись такі вимоги. Крім того, до КП «Київкомунсервіс» з приводу поділу особового рахунку по оплаті за послуги, які надає КП «Київкомунсервіс» по будинку [ADDRESS] , а також із заявою про укладання окремого договору на вивезення побутового сміття, позивач не звертався. Відмови від КП «Київкомунсервіс» не отримував. Таким чином, права позивача КП «Київкомунсервіс» не порушувало. 12 листопада 2021 року представником відповідача КП «Київтеплоенерго» - Боголєповим Є.В., подано відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині заявлених позовних вимог до КП «Київтеплоенерго», мотивуючи тим, що порядок користування між співвласниками належною їм квартирою не встановлювався, а також між сторонами у даній справі не укладено договору про участь у витратах на оплату житлово-комунальних послуг. Оскільки в даних правовідносинах кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому, то поділ особового рахунку можливий лише за умови виділення часток у натурі (визначення конкретної площі за кожним зі співвласників) чи встановлення порядку користування квартирою. Однак, КП «Київтеплоенерго» жодним чином не порушувало права позивача на розподіл особових рахунків. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Зазначив, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими. Представник відповідачів АТ «Київзаг», ДП «Київгазенерджи» - Воїнов А.О., представник відповідача КП «Київтеплоенерго» - Боголєпов Є.В., представник відповідача ПАТ «АТ «Київводоканал» - Карандюк Ю.О. в судовому засіданні з приводу задоволення позову заперечували, надали пояснення, аналогічні викладеному у відзивах. 16 лютого 2022 року предстанвик КП «Київкомунсервіс» Ляшкевича М.В. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Відповідач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» відзив на позов не подавав, заяв про розгляд справи за відсутності їхнього представника до суду не надходило, про дату, час та місце судового розгляду представник повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. З копії паспортних даних вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії паспортних даних та довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 липня 2021 року квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , по Ѕ частині кожному. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 266028157) від 15 липня 2021 року власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] , є - [PERSON] . Форма власності - приватна. Вид спільної власності - спільна часткова. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 266682896) від 20 липня 2021 року власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] , є - [PERSON] . Форма власності - приватна. Вид спільної власності - спільна часткова. Згідно технічної характеристики спірної квартири та експлікації об`єкт нерухомості - квартира, у будинку квартирного типу, загальною площею - 71,4 кв. м, житловою площею 39,7 кв. м, розташована на 4 поверсі будинку та складається з 3-х кімнат жилою площею 39,7 кв. м, у тому числі: 1-а кімната - 12 кв. м, 2-а кімната - 9,7 кв. м, 3-я кімната - 18 кв. м, а також з кухні площею 9,4 кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м, вбиральні площею 1,3 кв. м, коридору площею 12,5 кв. м, заскленої лоджії площею 2,8 кв. м, заскленого балкону площею 3,1 кв. м. Позивач у позові зазначає, що між ним та відповідачем [PERSON] досягнуто домовленостей щодо встановлення наступного порядку користування спірною квартирою: [PERSON] користується кімнатою площею 12 кв. м, та кімнатою площею 9,7 кв. м, а [PERSON] користується кімнатою площею 18,0 кв. м, вся інша площа перебуває у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вищевказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15 та у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 405/3475/15-ц (провадження № 61-39381св18). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 155 ЖК Української РСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. В даній справі встановлено, що сторони є власниками рівних часток квартири, загальною площею 39,7 кв. м, яка складається з трьох кімнат та підсобних приміщень. Визначаючи варіант встановлення порядку користування, позивач значно відійшов від ідеальних часток співвласників, оскільки житлова площа квартири становить 39,7 кв. м - по 19,8 кв. м на кожного співвласника, а позивач пропонує виділити відповідачу в користування кімнату, площа якої становить 18,0 кв. м, при цьому собі просить виділити у користування дві кімнати загальною площею 21,7 кв. м. (12 кв. м + 9,7 кв. м). Таким чином, визначити порядок користування квартирою, про який просить позивач, у даному випадку неможливо, оскільки матиме місце значний відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до статті 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктами 10, 13 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються виключно на договірних підставах. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Також нормою пункту 2 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок виконавця готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та інших. Із норми частини четвертої вказаної статті вбачається, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 (далі - Правила) користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Власник зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 7 Правил). Згідно з пунктом 10 Правил мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Пунктом 13 Правил визначено спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вказаних положень, заявлені вимоги про розподіл особових рахунків є передчасними і безпідставними, оскільки не встановлено, що позивачем вносився проект договору та виконувалась процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Встановлення порядку користування квартирою між її користувачами за рішенням суду є самостійною підставою для звернення позивача з метою розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому останній не позбавлений права звернутись за захистом до суду. Крім того, рішення суду про встановлення порядку користування квартирою фактично є підставою для укладення із співвласниками окремих договорів щодо надання житлово-комунальних послуг. Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні. Вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20 січня 2020 року у справі №711/8946/18. Натомість, з аналізу долучених до матеріалів справи доказів, суд не вбачає підстав для встановлення порядку користування спірною квартирою за адресою: [ADDRESS] , у запропонованому позивачем варіанті, що слугувало б підставою для розподілу оплати за надані житлово-комунальні послуги відповідно до фактично займаної сторонами площі квартири, або фактично спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач разом з іншим співвласником квартири в позасудовому порядку зверталися до комунальних підприємств з вимогою про поділ особових рахунків з оплати послуг та про укладення з ними окремих договорів, та при цьому надали правовстановлюючі документи, що підтверджують їх право власності на частку в даній квартирі, і позивачу було в цьому відмовлено. В свою чергу, кожен співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна незалежно від того чи проживає він в квартирі, яка є спільною частковою власністю. Відповідно позивач та інші співвласники у разі бажання упорядкувати свої обов`язки зі сплати комунальних платежів не позбавлені можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, особисто та надати необхідні правовстановлюючі документи для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах та відкриття окремих особових рахунків і тільки в разі виникнення спору позивач може звернутися до суду з позовом про захист споживчих прав. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed