Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 63000,00 грн (3000,00 грн матеріальна шкода і 60000,00 грн моральна шкода), та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 25 січня 2021 року представник позивача [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву, в якій виключено позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 жовтня 2020 року, відповідно до графіку чергувань, наряд у складі поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції старшого сержанта поліції [PERSON] та інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Ходоновича А.В., заступив на патрулювання в нічну зміну з 20 год 00 хв 08 год 00 хв, на території м. Яворова та прилеглих до нього територій. 15 жовтня 2020 року, приблизно о 04 год 00 хв, перебуваючи по [ADDRESS] , під час патрулювання на ділянці дороги Т-14-20 «Яворів-Грушів», він разом з [PERSON] , перебували у форменому одязі з нагрудними жетонами на службовому автомобілі, реагуючи на повідомлення місцевого мешканця про вчинення невідомою особою відносно нього неправомірних дій, проводили усне опитування. В цей момент до нього підійшов [PERSON] , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, спрямованим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи праворуч, чим спричинив рану в ділянці підборіддя, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді позбавлення волі. Після заподіяння [PERSON] умисного легкого ушкодження він змушений був звертатися в медичні заклади для надання медичної допомоги, певний час проходив лікування, оскільки йому було завдано забійно-рвану рану підборіддя розміром близько двох сантиметрів. У результаті протиправних дій [PERSON] йому було завдано немайнових втрат, пов`язаних з моральними та фізичними стражданнями, які, в свою чергу, спричинили негативні зміни в його житті, а саме щоденні думки та спогади про наслідки даної події, страх можливого її повторення при виконанні службових обов`язків, тривогу, постійні думки про одужання та подальшу реабілітацію, фізичні незручності та психологічний дискомфорт, тимчасову неможливість брати активну участь в соціальному житті, поганий настрій, порушення сну та неприємні сновидіння, емоційну напругу, дратівливість, почуття образи, обурення та приниженої гідності, побоювання щодо стану здоров`я. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, емоційної напруги, відчуття власної трудової неповноцінності. Внаслідок вказаних обставин його життєві плани були порушені, а також були погіршені можливості побудови та реалізації життєвих перспектив і трудових планів. Таким чином, внаслідок суспільно небезпечних дій [PERSON] йому було заподіяно моральні страждання, розмір яких, враховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань становить 60000,00 грн. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 26 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 23 березня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив, у якому зазначив, що позивачем не було долучено доказів понесених ним витрат на лікування та придбання медикаментів в розмірі 3000,00 грн. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідач вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 5000,00 грн. Зокрема, посилається на те, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є очевидно завищеним та є несправедливою сатисфакцією за вчинені ним дії, а навпаки у такий спосіб [PERSON] має намір збагатитися за його рахунок. Більше того, позивач обґрунтовує заподіяну моральну шкоду лише загальними фразами, мова йде про нібито психічні страждання від спричинення легкого тілесного ушкодження у вигляді забійно-рваної рани підборіддя. Щодо розміру витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що вважає суму, зазначену в позовній заяві, завищеною, необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт. Крім того, [PERSON] зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про оплату витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2021 року справу передано судді Поворознику Д.Б. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві,просив позов задовольнити. Також вказав, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач змушений був пройти лікування та реабілітацію, після отриманої травми у нього залишився рубець. Також така протиправна поведінка відповідача принизила як авторитет самого [PERSON] як поліцейського, так і авторитет органів поліції. Незважаючи на те, що [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження, той факт, що [PERSON] наніс удар поліцейському під час виконання ним службових обов`язків доводить зухвалість відповідача. Тому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, підтримала доводи, наведені у відзиві. Вказала, що відповідач не заперечує права позивача на відшкодування моральної шкоди, проте вважає вказану у позові суму завищеною та необґрунтованою, посилаючись на судову практику у справах про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Також зазначила, що твердження позивача про зухвалу поведінку [PERSON] є безпідставним, оскільки відповідач наніс потерпілому лише один удар та завдав легке тілесне ушкодження. Крім того, звернула увагу суду на те, що у вироку зазначено про щире каяття відповідача у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а тому цей факт спростовує твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не вибачився перед відповідачем. Вказала, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн та пропорційно витрат на професійну правничу допомогу. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Як встановив суд, вироком Яворівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2020 року у справі № 944/4158/20, який набрав законної сили, було: затверджено угоду про визнання винуватості від 29.09.2020, укладену у кримінальному провадженні № 12020140350000780 між прокурором Тарновським Ю.А. та обвинуваченим [PERSON] ; [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі; відповідно до ст. ст. 75, 76 Кримінального кодексу України звільнено засудженого [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до вказаного вироку, 15 вересня 2020 року, приблизно о 04 год 00 хв, перебуваючи по [ADDRESS] , під час патрулювання на ділянці дороги Т-14-20 Яворів-Грушів, поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції старшого сержанта поліції Палюх І.С. та інспектор сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Ходонович А.В., які здійснювали патрулювання в нічну зміну, з 20 год 00 хв 08 год 00 хв, на території м. Яворова та прилеглих до нього територій, перебували у форменому одязі з нагрудними жетонами на службовому автомобілі, реагуючи на повідомлення місцевого мешканця про вчинення невідомою особою відносно нього неправомірних дій, проводили усне опитування. В цей момент до [PERSON] підійшов [PERSON] , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, спрямованим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи праворуч [PERSON] , чим спричинив останньому рану в ділянці підборіддя, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, [PERSON] вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України. Також у вироку вказано, що обвинувачений [PERSON] в судовому засіданні беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, відповідно до змісту наведених норм підставою виникнення зобов`язання про компенсацію збитків та моральної шкоди є заподіяння збитків та завдання моральної шкоди іншій особі. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт винного протиправного діяння [PERSON] та спричинення такими діями негативних наслідків для [PERSON] , тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, встановлена вироком суду, який набрав законної сили, тому ці обставини не підлягають доказуванню під час розгляд даної цивільної справи. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що у спірному випадку наявні правові підстави для відшкодування [PERSON] шкоди [PERSON] , заподіяної кримінальним правопорушенням. Також суд вважає очевидним те, що умисне заподіяння позивачеві тілесних ушкоджень відповідачем (рана в ділянці підборіддя, що спричинило короткочасний розлад здоров`я) та умови за яких такі тілесні ушкодження були заподіяні, а саме під час виконання [PERSON] своїх службових обов`язків поліцейського, безумовно спричинило йому моральні страждання, які полягали у фізичному болю та стражданнях, що, в свою чергу, очевидно, мало наслідком також спричинення душевних страждань та приниження його честі і гідності, як людини і як поліцейського, який безпосередньо виконував свої службові обов`язки з охорони громадського порядку. Також, як описано вище, відповідач та його представник не заперечили вказаних фактів, зокрема, факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, однак заперечують визнаний позивачем грошовий розмір такої, зазначаючи, що, на їх переконання, обґрунтованим є розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Щодо вказаних обставин та доводів учасників справи суд зазначає таке. Відповідно до норм ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] , суд враховує характер та тривалість заподіяних їй моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та зазначає таке. Так, кримінальне правопорушення, за вчинення якого був засуджений [PERSON] , належить до категорії умисних, є кримінальним правопорушенням проти авторитету органів державної влади, відповідно, такі протиправні дії відповідача принизили честь і гідність [PERSON] і як людини і як поліцейського, який безпосередньо виконував свої службові обов`язки з охорони громадського порядку. Також суд погоджується з доводами представника позивача про те, що така протиправна поведінка відповідача принизила як авторитет самого [PERSON] як поліцейського, так і авторитет органів поліції загалом. Крім того. На думку суду, обґрунтованими є і твердження представника позивача про те, що хоч [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження, той факт, що [PERSON] наніс удар поліцейському під час виконання ним службових обов`язків доводить факт зухвалості відповідача в даному випадку. Також суд враховує, що позивачеві, як описано вище, завдано тілесні ушкодження, що спричинило йому фізичний біль, душевні страждання, погіршення стану здоров`я, що потребувало певного часу та зусиль для його відновлення. Також суд враховує, що відповідач не вчинив жодних конкретних і дієвих дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної ним шкоди позивачу. Доводи представника відповідача про те, що у вироку зазначено про щире каяття [PERSON] у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і цей факт спростовує твердження позивача про те, що відповідач не вибачився перед відповідачем, суд вважає безпідставними, оскільки каяття у вчиненні кримінального правопорушення, що є обставиною, яка пом`якшує кримінальне покарання, не є тотожним і не саме по собі жодним чином не свідчить і не підтверджує факту примирення обвинуваченого (засудженого) з потерпілим, чи хоча б вибачення перед останнім за спричинені йому негативні наслідки. Отже, підсумовуючи наведене вище, суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] , а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та заподіянням такої шкоди позивачу. Разом з ти, суд вважає, що [PERSON] та його представник не обґрунтували належним чином розміру моральної шкоди, заявленого у позовній заяві, а саме 60000,00 грн. Так, як встановлено в ході судового розгляду, позивач не надав належних і достатніх доказів того, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень у нього відбулись вимушені суттєві зміни у життєвих стосунках та не надано доказів, розрахунків чи обґрунтованих доводів на підтвердження розміру моральної шкоди. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] потребував додаткового обстеження та/чи лікування, реабілітації тощо. Крім того, будь-яких інших доказів, крім тих, що внаслідок дій [PERSON] він зазнав моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, позивач суду не надав. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що розмір моральної шкоди, який слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , виходячи з наведених вимог закону, характеру дій відповідача, завданих позивачу страждань, заподіяння йому тілесних ушкоджень, дотримуючись принципів розумності, співмірності та справедливості, слід визначити в розмірі 12000,00 грн, що, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих йому моральних страждань. Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору звільняються. Відповідно до норм ч. ч. 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних, а саме у розмірі 168,16 грн., що становить 20% від суми судового збору, яка підлягала сплаті за подання такої позовної заяви до суду у 2020 році 840,80 грн. Крім того, представник позивача адвокат Тимощук О.І. подав заяву, у який просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу його представник адвокат Тимощук О.І. подав до суду такі письмові докази: копію договору від 07.05.2019 про надання правової допомоги, укладеного ним з між; копію договору про надання правової допомоги від 25 листопада 2020 року, укладеного ним з [PERSON] , т копію розрахунку вартості робіт адвоката, в якому визначено, що адвокат відповідно до договору надав замовнику таку правову допомогу: підготовка документів, клопотань і запитів вартість 1000,00 грн, підготовка позовної заяви вартість 1500,00 грн, участь в судових засіданнях вартість 2500,00 грн, всього 5000,00 грн. Враховуючи складність справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для відповідачів, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати є обґрунтованими і співмірними. Зважаючи на наведене вище, а також враховуючи, що позові [PERSON] задоволено частково, суд вважає, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно задоволеній частині позову, а саме в розмірі 1000,00 грн, щ становить 20% від суми заявлених позовних вимог.

Outcome: partial