Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2021 року проведено державну реєстрацію нової редакції Статуту Банку, якою було змінено назву банку на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк». Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2011 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року у сумі 596 866,91 грн. та судові витрати по справі у розмірі 910,00 грн. Обставини справи, які не підлягають доказуванню (преюдиція). З дати ухвалення вказаного рішення по цей час заборгованість за кредитним договором не погашена. На підставі наведеного просив стягнути солідарно з відповідачів 3% річних заборгованості за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 17 серпня 2018 року, що складає 275 943 грн. 51 грн. (10 356,02 в валюті кредиту, а саме в американських доларах), а також судовий збір в рівних частках у розмірі 4 139,15 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 69, 70), а також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м.Дніпропетровська (а. с. 58, 59, 67, 68), заперечень проти позову суду не представили, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 10 березня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подали. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2011 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року у сумі 596 866,91 грн., яка складається з: заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 351 309,93 грн., заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 81 874,74 грн. та нарахованої пені в розмірі 163 682,54 грн. та судові витрати по справі. Вказане рішення набрало законної сили 31 січня 2011 року (а. с. 16). Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, судом встановлено, що на сьогоднішній день вказане рішення суду відповідачами не виконано. Відповідно до розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви розрахунок 3% річних визначений за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року, що складає 275 943 грн. 51 грн. (а. с. 4-5). З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання є обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в сумі 4 139,15 грн., тобто в рівних частках з кожного по 2 069,57 грн., оскільки судовий збір віднесений до складу судових витрат, які не є зобов`язанням в розумінні ст. 509 ЦК України.

Outcome: approved