Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

16.10.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами позики до [PERSON] 19.10.2018 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Новаком А.В. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням керівника апарату суду від 31.01.2019 року № 278 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 01.02.2019 року, вказана цивільна справа розподілена судді Шкірай М.І. 01.02.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Шкіраєм М.І. постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження, призначено підготовче засідання. У зв`язку з рішенням Вищої ради Правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020 року [PERSON] звільнено з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва. На підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу у Голосіївському районному суді м. Києва, але не виключно, керівником апарату Голосіївського районного суду міста Києва видано розпорядження № 403 про призначення автоматизованого розподілу цивільної справа № 752/21404/18, провадження 2/752/1097/20. Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 12.06.2020 року справа № 752/21404/18, провадження 2/752/1097/20 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. 04.08.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження, призначено підготовче засідання. 10.09.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що 07.03.2008 року між ним та [PERSON] укладено договір позики № 4, відповідно до змісту якого він позичив [PERSON] 35 350, 00 грн. строком на 12 місяців з остаточною датою повернення коштів 20.03.2009 року. Факт отримання коштів позичальником підтверджується складеною 07.03.2008 року та підписаною [PERSON] розпискою. В подальшому, 05.02.2015 року [PERSON] складено розписку про те, що вона має борг перед [PERSON] у сумі 35 350, 00 грн. згідно договору позики № 4 від 07.03.2008 року та зобов`язується повернути борг у строк до 31.12.2016 року. 27.10.2008 року між ним та [PERSON] укладено договір позики № 2, відповідно до змісту якого він позичив [PERSON] 3 700, 00 дол. США під 40 % річних строком на 12 місяців з остаточною датою повернення коштів 10.11.2009 року. Факт отримання коштів позичальником підтверджується складеною 27.10.2008 року та підписаною [PERSON] розпискою. В подальшому, 05.02.2015 року [PERSON] складено розписку про те, що вона має борг перед [PERSON] у сумі 3 700, 00 дол. США, що еквівалентно 18 685, 00 грн. згідно договору позики № 2 від 27.10.2008 року та зобов`язується повернути борг у строк до 31.12.2016 року. 19.02.2018 року [PERSON] в досудовому порядку направлено лист-вимогу про повернення позики за договорами позики № 4 від 07.03.2008 року та № 2 від 27.10.2008 року. Однак, зазначений лист-вимогу залишено без виконання. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість: за договором позики № 4 від 07.03.2008 року у розмірі 113 800, 21 грн., яка складається з: 35 350, 00 грн. - сума позики; 68 292, 66 грн. - інфляційні збитки за період з 01.04.2009 року по 30.09.2018 року; 10 157, 55 грн. - 3 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 21.03.2009 року по 15.10.2018 року; за договором позики № 2 від 27.10.2008 року у розмірі 472 619, 41 грн., яка складається з: 103 334, 21 грн. - сума позики; 369 285, 20 грн. - сума відсотків за користування позикою за період з 11.11.2009 року по 15.10.2018 року, а також судові витрати по сплаті судового збору. 04.03.2019 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позов, відповідно до якого заперечувала проти заявлених до неї вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання нею коштів, а також зазначила про пропуск позивачем строків позовної давності. Просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив задовольнити позов. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 4, відповідно до змісту якого він позичив [PERSON] 35 350, 00 грн. строком на 12 місяців з остаточною датою повернення коштів 20.03.2009 року. Факт отримання коштів позичальником підтверджується складеною 07.03.2008 року та підписаною [PERSON] розпискою. В подальшому, 05.02.2015 року [PERSON] складено розписку про те, що вона має борг перед [PERSON] у сумі 35 350, 00 грн. згідно договору позики № 4 від 07.03.2008 року та зобов`язується повернути борг у строк до 31.12.2016 року. 27.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 2, відповідно до змісту якого він позичив [PERSON] 3 700, 00 дол. США під 40 % річних строком на 12 місяців з остаточною датою повернення коштів 10.11.2009 року. Факт отримання коштів позичальником підтверджується складеною 27.10.2008 року та підписаною [PERSON] розпискою. В подальшому, 05.02.2015 року [PERSON] складено розписку про те, що вона має борг перед [PERSON] у сумі 3 700, 00 дол. США, що еквівалентно 18 685, 00 грн. згідно договору позики № 2 від 27.10.2008 року та зобов`язується повернути борг у строк до 31.12.2016 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість: за договором позики № 4 від 07.03.2008 року у розмірі 113 800, 21 грн., яка складається з: 35 350, 00 грн. - сума позики; 68 292, 66 грн. - інфляційні збитки за період з 01.04.2009 року по 30.09.2018 року; 10 157, 55 грн. - 3 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 21.03.2009 року по 15.10.2018 року; за договором позики № 2 від 27.10.2008 року у розмірі 472 619, 41 грн., яка складається з: 103 334, 21 грн. - сума позики; 369 285, 20 грн. - сума відсотків за користування позикою за період з 11.11.2009 року по 15.10.2018 року, а також судові витрати по сплаті судового збору. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо договору позики № 4 від 07.03.2008 року. Так, [PERSON] просить стягнути з відповідачки суму позики у розмірі 35 350, 00 грн. Зазначена вимога підлягає задоволенню судом, оскільки позивачем доведено суду факт надання зазначених коштів [PERSON] та їх неповернення у визначений строк останньою. Щодо вимог про стягнення 68 292, 66 грн. - інфляційних збитків за період з 01.04.2009 року по 30.09.2018 року та 10 157, 55 грн. - 3 % річних за користування чужими грошовими коштами за період з 21.03.2009 року по 15.10.2018 року - зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, заперечуючи проти позову, відповідачка [PERSON] просила застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 259, 260, 261, 263, 264, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ; для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); 4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу); 8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства. Позовна давність у чотири роки застосовується за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави ; позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін ; позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін ; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави починається від дня набуття оспорюваних активів відповідачем. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом; перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення ; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується ; особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на зазначені вище положення ЦК України, суд застосовує строки позовної давності та задовольняє вимоги про стягнення інфляційних втрат за один рік, тобто за період з жовтня 2017 по жовтень 2018 року (1, 012 х 1, 009 х 1, 01 х 1, 015 х 1, 009 х 1, 01 х 1, 008 х 1 х 1 х 0, 993 х 1 х 1, 019 х 1, 019 = 1, 109), що складає 39 203, 00 грн. (35 350 х 1, 109) та 3 % річних за період у три роки у розмірі 1 065 (365 х 35 350 х 3 : 365). Загальна сума до стягнення за договором позики № 4 від 07.03.2008 року складає 75 768, 00 грн. Щодо позовних вимог за договором позики № 2 від 27.10.2008 року. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Позивач [PERSON] просив суд стягнути суму заборгованості саме у гривні, хоча предметом позики були грошові кошти у іноземній валюті - долари США. Однак, вибір сума валюти у якій буде стягнуто заборгованість є правом позивача, а відтак вимога [PERSON] про стягнення суми боргу саме в гривні підлягає задоволенню. Так, позивачем зазначено, що за даними офіційного курсу НБУ гривні до долара станом на 15.10.2018 року 100 дол. США = 2 792, 8166 грн. Таким чином, 1 долар США = 27, 928166 грн. 3 700 дол. США х 27, 928166 = 103 334, 21 грн. 40 % річних, що передбачені договором слід розрахувати наступним чином: період розрахунку з 11.11.2009 року до 15.10.2018 року складає 3 261 день. 3 261 день х 3 700, 00 дол. США = 13 222, 68 дол. США. В свою чергу, 13 222, 68 дол. США х 27, 928166 = 369 285, 20 грн. сума відсотків за користування позикою за період з 11.11.2009 року по 15.10.2018 року. Загальна сума до стягнення за договором позики № 2 від 27.10.2008 року складає 103 334, 21 грн. + 369 282, 20 грн. = 472 619, 41 грн. З огляду на викладене вище, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики, що складає суму в розмірі 548 387, 41 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачки [PERSON] у розмірі 5 483, 87 грн. відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial