Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради та просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що звернулась до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території населеного пункту вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку. Відповідач відповіді на запит не надав. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року у справі за № 500/4562/21 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо ненадання повної інформації на запит про доступ до публічної інформації від 29.06.2021 року. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит. Вважає, що внаслідок таких протиправних дій відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, приниженні честі та гідності. Внаслідок протиправних дій у неї порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого вона була вимушена докласти додаткових зусиль. Зазнала сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Крім того, вона є особою з інвалідністю другої групи. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове провадження та призначено розгляд справи по суті. Відповідач подав відзив на позов. Зазначає, що позивач підтверджує факт отримання відповіді на її інформаційний запит. У відповіді зазначалось про відсутність у виконавчого комітету інформації про вільні земельні ділянки на території м.Тернопіль у зв`язку з не проведенням загальної інвентаризації земель. Аналогічні відповіді були наданні іншим заявникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач звернув увагу на те, що у державному реєстрі судових рішень більше п`яти десятків справ за участю вказаних осіб, у тому числі і позивача, щодо оскарження дій органів місцевого самоврядування по всій Україні. Зміст позовних вимог є ідентичним. Позивач подаючи численні запити про надання публічної інформації без надання своєї електронної адреси, номеру телефону, штучно створює передумови для недоведеності отримання ним відповіді. Згодом пред`являє позови до органів місцевого самоврядування про відшкодування моральної шкоди, користуючись при цьому виключно електронною поштою. Вважає, що заподіяння позивачу моральної шкоди зі сторони відповідача, спростовується тим, що готуючи велику кількість процесуальних документів по всій території України, позивач фактично знаходиться у працездатному стані з стійкою психоемоційною напругою, сконцентрованістю, уважністю, постійним контролем строків виконання документів. Вважає безпідставними та недоведеними твердження позивача про те, вона втратила продуктивність, і саме дії виконавчого комітету Тернопільської міської ради спричини їй душевні страждання. Позивачем не доведено факту завдання їй моральної шкоди саме протиправними діями виконавчого комітету міської ради, причинного зв`язку між завданою шкоду та діями відповідача. Стверджує, що лише сам факт порушення прав позивача не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, у позивача відсутні будь-які зв`язки з територіальною громадою м.Тернопіль, оскільки остання проживає в м.Черкаси, а наявність численних подібних спорів позивача з територіальними громадами в різних областях України свідчить про зловживання процесуальними правами позивача. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання сторони не з`явились, хоча про час та місце його були повідомленні належним чином. Попередньо позивач подала заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про слухання справи за їх відсутності, просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Судом встановлено, що [PERSON] , 1972 року народження, є особою з інвалідністю II групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 24 жовтня 2018 року та висновком лікарської комісії за № 726 від 15.10.2021 року. За даними, які зазначає позивачка у своєму позові, адресою її проживання є м.Черкаси. 29 червня 2021 року позивачкою направлено до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради запит на отримання публічної інформації, який містить прохання надати інформацію про наявність на території міста Тернопіль вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування станом на 29.06.2021. Листом від 16.07.2021 за № 15200-Ф Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради позивачці надано відповідь, якою повідомлено, що матеріали затверджених міською радою містобудівних документацій оприлюднені на офіційному веб-сайті Тернопільської міської ради, а тому, запропоновано ознайомитися на зазначеному сайті або безпосередньо в приміщенні управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради. Наведені обставини встановлені рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року, яким позов [PERSON] задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо ненадання повної інформації на запит [PERSON] про доступ до публічної інформації від 29.06.2021. Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит. Суд дійшов висновку, що відповідь від 16.07.2021 не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки є неповною. Окрім того, відповідь на запит позивача була надана на 7 робочий день, тобто порушено встановлений законом п`ятиденний строк надання інформації. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ст. 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів. Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В силу вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Положеннями ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з пунктами 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади та органом місцевого самоврядування, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Звертаючись із даним позовом [PERSON] зазначила, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненадання повної інформації на запит та щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та приниженні, внаслідок чого у неї значно погіршився стан її здоров`я. При цьому, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Висновок лікарської комісії не свідчить про погіршення її стану здоров`я , внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. ст. 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи їх посадової або службової особи, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування йому шкоди у розумінні статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, що позивачем зроблено не було. При цьому, сам факт визнання бездіяльності відповідача протиправною, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд вважає доведеним, що бездіяльність відповідача, викликала у позивачки негативні емоції, проте, оцінюючи мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, психологічні наслідки та стан здоров`я позивачки, відсутність доказів на підтвердження зв`язку запитуваної інформації з особистими правами позивачки, приходить до висновку, що такі негативні емоції не досягли рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду України від 22 січня 2020 року у справі №560/798/16а, від 15 серпня 2019 у справі № 823/782/16, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17, оскільки правовідносини у даних справах та у справі, яка розглядається, не є ідентичними. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed