Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 05.11.2012 укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за яким [PERSON] отримав банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Просив стягнути із відповідача станом на 26.01.2022 заборгованість в сумі 19441,55 грн., з яких: 18668,07 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т. ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 18668,07 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованим відсотками; 773,48 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2481,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2022 року справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 63). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не заперечує факту отримання ним кредитних карток та грошових коштів згідно кредитного ліміту. В позові зазначено, що предметом спору є заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18668,07 грн, а також заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 773,48 грн. Однак, проаналізувавши подані позивачем документи, зокрема виписку за договором за період 27.12.2012-27.01.2022 та провівши підрахунки звертав увагу, що розрахунки позивача не відповідають дійсності, оскільки у вказаний період часу він шляхом зняття готівки в банкоматах, покупки товарів та іншим чином використав 68568,89 грн кредитних коштів. Протягом вказаного періоду часу з метою погашення заборгованості на вказаний кредитний рахунок надійшло коштів у сумі 89216,36 грн, тобто за вказаний позивачем період часу він сплатив банку більшу суму коштів, ніж отримав а різниця склала виходячи з поданої банком виписки 20647,47 грн. Однак, протягом того ж періоду часу з його кредитного рахунку регулярно списувалися кошти на погашення відсотків за використання кредитного ліміту, комісія, пеня та штрафи, на загальну суму 39343,37 грн. За його підрахунками сума не сплаченого тіла кредиту у розмірі 18668,07 грн це різниця між нарахованими банком відсотками, комісією та штрафами, а також передплатою що становить 18695,90 грн. Зважаючи на вищевикладене вважав, що позивачем на власний розсуд розподілялися кошти, які вносилися для погашення кредиту. Кошти які надходили від нього безпідставно списувалися на погашення відсотків, комісії та штрафів. А при підписанні анкети-заяви для отримання кредитної картки йому не пояснювали про те, що кошти які вносяться, будуть спрямовуватися на погашення відсотків та штрафів. Крім того, із матеріалів справи слідує, що позивач неодноразово самовільно змінював умови кредитування, зокрема і процентну ставку. Одночасно зазначав, що кредитний договір між позивачем та ним був укладений у формі підписання анкети-заяви та має вигляд договору приєднання. У більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. В підписаній ним анкеті-заяви процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами посилався на Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, однак матеріали справи не містять підтверджень що самі ці Тарифи та Умови він розумів, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані Тарифи та Умови на момент отримання відповідачем будь-яких кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того вказував, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, а також надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Відповідно, сторони не досягнули у належній формі та належним чином згоди щодо розміру відсотків та користування кредитом тощо. За наведених обґрунтувань вважав, що наявні підстави для відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, а також відсутні підстави для прийняття аргументів банку про правомірність нарахування відсотків до повного погашення заборгованості, оскільки банком незаконно нараховано та списано з його кредитного рахунку 39343,27 грн., які мали б бути спрямовані на погашення тіла кредиту. Щодо вимог про стягнення фактично отриманих ним коштів зазначав наступне. Умови та правила надання банківських послуг, які долучені позивачем до справи, ним не підписані у зв`язку з чим не можуть бути прийняті в цілому судом як узгодженні між сторонами, тому і відсутні підстави для прийняття цих умов в частині черговості погашення заборгованості. Одночасно, не вбачав правових підстав для застосування приписів ст. 534 ЦК України, оскільки із встановлених обставин не вбачається наявність будь-якого обов`язку з виконання грошового зобов`язання, крім сплати тіла кредиту. Разом з тим, з виписки за рахунком, а також змісту розрахунку, наданого позивачем вбачається, що борг за тілом кредиту становить 18668,07 грн., у той час як ним регулярно поповнювалася картка готівкою та безготівковими розрахунками на загальну суму 89216,36 грн, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку. Ці кошти повністю покривають фактично отриману суму кредиту. Отже, вважав, що виконав обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів. За таких обставин вважав, що стягнення з нього фактично отриманої суми коштів буде не тільки повністю необґрунтованим, а й порушуватиме загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, звертав увагу суду на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вимогою про повернення коштів, отриманих ним у період починаючи з 27.12.2012, який згідно вимогам ЦК України складає 3 роки, оскільки кошти ним отримувалися неодноразово, а частинами протягом усього заявленого періоду, відтак і строк їх повернення, а разом з тим і право вимоги про їх повернення виникало у банку не одномоментно а з кожним простроченим платежем. За таких обставин вважав про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Одночасно зазначав, що в нього на даний час тяжке матеріальне становище, був потерпілим по кримінальному провадженню та проходив лікування, втратив роботу, однак заборгованість знімали із зарплатної картки. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] - відповідач за позовом - звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номера від 05.11.2012 року згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua. та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Згідно з наданим банком розрахунком станом на 26.01.2022 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 19441,55 грн., з яких: 18668,07 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т. ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 18668,07 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованим відсотками; 773,48 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2481,00 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Виходячи з положень ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 05 листопада 2012 року процентна ставка сторонами не узгоджена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.11.2012, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку», які розміщені на банківському сайті: www.privatbank.ua., як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua.) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 05.11.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом 14.02.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, скріпленої їхніми підписами, про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору та щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.11.2012 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована при застосуванні судами аналогічних норм права. З вищенаведених обґрунтувань суд не може взяти до уваги твердження відповідача про відсутність заборгованості по тілу кредиту, оскільки наявність такої заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 05.11.2012 (а.с. 6-12) та довідкою про видані кредитні картки на підставі укладеного кредитного договору б/н між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (а.с. 13), згідно якої відповідач з 27.12.2012 по вересень 2023 року на підставі спірного кредитного договору мав право та користувався кредитною карткою, що не заперечував останній в судовому засіданні. Крім того, відповідачем по справі зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вимогою про повернення коштів, отриманих ним у період починаючи з 27.12.2012 (а.с. 80). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перш статті 259 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 14.02.2022, яка датована 31.01.2022. Відповідно до виписки за договором № б/н за період 27.12.2012 - 27.01.2022 останнє погашення заборгованості відбулося 28.12.2021 (а.с. 52). Тому твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду спростовується долученим до матеріалів справи розрахунком, відповідно до якого відповідач здійснив останній платіж 28.12.2021 (а.с. 11-12). З встановлених судом обставин, вбачається, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 18668,07 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 18668,07 грн., в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18668,07 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Отже, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 773,48 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 0,00 грн., нарахованої пені 0,00 грн., нарахованої комісії 0,00 грн. необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18668 (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) гривень 07 копійок, станом на 26.01.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2481,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 18668,07 грн.*100% : 19441,55 грн. ціни позову = 96 %, тобто 96 % від ціни позову 96% *2481 грн. :100%), що складає 2381,76 грн.

Outcome: partial