Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 12.01.2017 року між Позивачем та Відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору від 12.01.2017 року Відповідач отримав у Позивача в борг грошові кошти в розмірі 9 800,00 грн. та зобов`язувався повернути дану суму коштів до 13.01.2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов Позивачем було складено розписку. В порушення взятих на себе зобов`язань Відповідач не повернув Позивачу борг у строк, обумовлений договором позики. 25.10.2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було стягнуто з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі: основного боргу за договором позики у розмірі 7 850,00 грн.; 2 172,00 грн. інфляційні збитки; 3 418,00 грн. процентів за користування коштами; 768,40 грн. судовий збір, а всього 14 208,40 грн. Відповідно до умов розписки Відповідач зобов`язувався сплачувати Позивачу відсотки за користування грошовими коштами з розрахунку 0,05 % за кожен день користування від отриманої суми до повної її повернення. Оскільки Відповідач з моменту первинної позовної заяви в вересні місяці 2020 року до цього часу борг не повернув, свої зобов`язання не виконав, Позивач вважає, що Відповідач зобов`язаний сплачувати проценти за користування отриманими коштами до тих пір, поки не поверне в повному обсязі отримані грошові кошти. За таких обставин Позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з Відповідача на його користь грошові кошти за договором позики від 12.01.2017 року суму процентів в розмірі 1 389,45 грн.; суму втрат від інфляції в розмірі 760,23 грн.; суму 3% річних в розмірі 228,24 грн.; судовий збір у розмірі 908,00 грн. а всього стягнути 3 285,92 грн. Ухвалою суду від 08.11.2021 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20). 31.03.2022 року в судове засідання Позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 21.01.2022 року через канцелярію суду Позивачем було подано заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Просив приєднати до матеріалів справи належним чином завірену копію розписки та копію заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 року (а.с.34, 35-36). В судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.41). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 12.01.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики. На підтвердження укладення вказаного договору та його умов Позивачем було надано суду розписку (а.с.34). 25.10.2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було стягнуто з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі: основного боргу за договором позики у розмірі 7 850,00 грн.; 2 172,00 грн. інфляційні збитки; 3 418,00 грн. процентів за користування коштами; 768,40 грн. судовий збір, а всього 14 208,40 грн. (а.с.35-36). Відповідно до умов розписки від 12.01.2017 року, у разі неповернення Відповідачем суми позики до 14.01.2017 року, останні зобов`язується сплачувати 0,05% від суми позики за кожен день користування коштами. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як убачається ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківській рахунок. А умовами ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною два статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов розписки від 12.01.2017 року, у разі неповернення Відповідачем суми позики до 14.01.2017 року, останні зобов`язується сплачувати 0,05% від суми позики за кожен день користування коштами. Суд погоджується з наданим розрахунком Позивача з 01.10.2020 року по 20.09.2021 рік: 7 850,00 грн. (основна сума боргу)* 0,05%*354 дні=1 389,45 грн. Сума заборгованості на яку нараховуються інфляційні втрати - 7 850,00 грн. Період за який нараховуються інфляційні витрати з 01.10.2020 року по 20.09.2021 рік і складають - 760,23 грн. Сума заборгованості на яку нараховуються 3% річних - 7 850,00 грн. Період за який нараховуються 3% річних з 01.10.2020 року по 20.09.2021 рік і складають - 228,24 грн. Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. З Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню грошові кошти за договором позики: проценти в розмірі 1 389,45 грн.; втрати від інфляції в розмірі 760,23 грн.; суму 3% річних в розмірі 228,24 грн., а всього -2 377,92 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджено квитанцією № 1065666409 від 28.09.2021 року, яка міститься у матеріалах справи. Тобто, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача в розмірі 908,00 грн. На підстав вищевикладеного та

Outcome: approved