Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, які надаються за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що до 01.05.2018 року ці послуги надавалися ПАТ «Київенерго», а з 01.05.2018 року надаються позивачем КП "Київтеплоенерго". За договором від 11.10.2018 року № 601-18 ПАТ "Київенерго" відступило на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед ПАТ "Київенерго" з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, наданих до 01 травня 2018 року. КП "Київтеплоенерго" вказувало на те, що відповідач належним чином не сплачувала за отримані послуги, в зв`язку з чим виникла заборгованість з їх оплати в загальній сумі 22238,37 грн. Крім того, позивач неналежним чином виконує зобов`язання за надані позивачем послуги із 01.05.2018 року, в зв`язку з чим також має заборгованість. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги із централізованого опалення в сумі 22238,37 грн., заборгованість з оплати за спожиті із 01.05.2018 року послуги за централізоване опалення в сумі 24797,16 грн., а також витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у сумі 33,00 грн., та судовий збір у сумі 2270,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.12.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). Згідно зі ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц вказав, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . Розмір частки відповідача у спільній частковій власності становить 1/6 частину. Оскільки співвласникам зазначеної квартири надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у них виник обов`язок оплатити ці послуги. Заборгованість з оплати наданих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення становить суму в розмірі 22238,37 грн., а заборгованість з оплати наданих із 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення становить суму в розмірі 24797,16 грн., що підтверджується наданими стороною позивача розрахунками, які відповідачем в ході розгляду справи спростовані не були, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань зі сплати за надані послуги. Суд звертає увагу на те, що кожен із співвласників квартири [ADDRESS] , - відповідно до положень ст. 360 ЦК України, повинен сплатити заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води пропорційно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17). Зважаючи на те, що позов про стягнення заборгованості пред`явлено позивачем лише до одного зі співвласників квартири [ADDRESS] - [PERSON] , клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача інших співвласників зазначеної квартири позивачем в ході розгляду справи не заявлено, а відтак стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення пропорційно до частки відповідача (1/6 частина) у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , що становить: 3706,39 грн. (1/6 частина від 22238,37 грн.) - заборгованість з оплати наданих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення, а також 4132,86 грн. (1/6 частина від 24797,16) - заборгованість з оплати наданих із 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість пропорційно до розміру частки відповідача у праві спільної часткової власності на квартиру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суму в розмірі 378,33 грн. Крім того, витрати позивача, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не є судовими витратами у розумінні ст. 133 ЦПК України, а тому компенсації не підлягають, в зв`язку з чим у їх стягненні із відповідача на користь позивача слід відмовити.

Outcome: partial