Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, мотивуючи її тим , що позивач разом з своєю родиною з вересня 2008 проживає в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою по [ADDRESS] . 28 серпня 2018 позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташований по [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташована по [ADDRESS] належав [PERSON] на праві особистої приватної власності згідно договору міни посвідченого Немирівською державною нотаріальною конторою від 13.04.1993 за реєстраційним № 847. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався і ніде не реєструвався. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу [PERSON] , 28 серпня 2018 надав позивачу ключі від будинку, а також власноручно написав розписку про отримання від позивача 600 доларів США, в рахунок продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташована по [ADDRESS] та цього ж дня, 28.08.2018 сторони склали письмовий договір купівлі - продажу, який в подальшому мали намір нотаріально посвідчити. Позивач вважає що став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташована по [ADDRESS] , тому за власні кошти здійснював ремонт будинку, а саме покрасив стіни, застелив плиткою підлогу, провів освітлення та опалення, сплачував комунальні послуги, хоча розумів, що необхідно належним чином оформити правовідносини - купівлю-продаж нерухомості. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою нотаріального посвідчення письмового договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташована по [ADDRESS] , але [PERSON] позивачу відмовляв у цьому посилаючись на незадовільний стан свого здоров`я, небажання відлучатися із дому, зайнятість на роботі. Вказані обставини порушують права позивача, у зв`язку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташована по [ADDRESS] , які набув на підставі договору купівлі-продажу. Виклад позиції відповідача. Відповідач відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 17.02.2022 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від позивача та відповідача заяв і клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 17.02.2022 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явилися, від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами справи, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив задовольнити. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутність сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Так як від відповідача [PERSON] подана заява про визнання позову, тому суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, немає. Дослідивши матеріали справи, а саме копію паспорта позивача [PERSON] (а.с.9-10), копію розписки від 28.08.2018 року , відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти, в розмірі 600 доларів США, за продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташований по [ADDRESS] (а.с.12), копію договору купівлі-продажу від 28.08.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-15), копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.16-22), копію договору від 13 квітня 1993 року (а.с.24) та враховуючи заяву про визнання позову відповідачем, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). За частинами першої і другою статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України, правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.202ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч.1ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Висновки суду Оскільки сторони уклали між собою договір купівлі-продажу нерухомого майна, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне його виконання, а тому є правові підстави визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнати право власності на предмет договору - вищезазначеного нерухомого майна, за позивачем. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved