Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Рух справи 21.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 16.09.2021, за підписом представника позивача - адвоката Нікушиної В.С. (діє на підставі ордеру), в якій ставиться питання про зняття арешту з рухомого майна [PERSON] , а саме з автомобіля Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] , який накладений постановою Виконавчої служби № 813/35 від 20.03.2008. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29.09.2021 відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки, розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позовних вимог позивачем вказується, що йому ( [PERSON] ) належить на праві приватної власності автомобіль Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Дата державної реєстрації даного автомобіля 05.09.2006 року, про що видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що здійснюючи продаж автомобіля Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , випадково дізнався про наявність обмеження щодо відчуження даного автомобіля. З метою переоформлення транспортного засобу, позивач звернувся до сервісного центру МВС України, але в реєстрації транспортного засобу йому було відмовлено. Позивач зазначає, що йому стало відомо, що арешт (заборона на відчуження) накладено постановою ДВС у Солом`янському районі м. Києва № 813/35 від 20.03.2008. Вказує, що у зв`язку з зазначеним він позбавлений права щодо вільного розпорядження своїм майном (автомобілем) на власний розсуд. При цьому, позивач звертає увагу на те, що 18.08.2021 він звернувся із письмовою заявою до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). 19.08.2021 за вих. № 124374 відповідачем було надано відповідь про те, що виконавче провадження, згідно якого внесено запис про арешт в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє, а також надати більше детальну інформацію відповідач не має можливості, оскільки зазначене виконавче провадження знищене відповідно до ч.ч. 1, 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, оскільки передані до архіву органу державної виконавчої служби, справи та виконавчі провадження, строк зберігання, яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеним. Отже, виходячи з вищевикладеного, Солом`янський відділ не має правових підстав для задоволення заяви позивача [PERSON] , а так по всім спірним питанням рекомендовано звернутися до суду. Позивач вказує, що він не обізнаний із виконавчим провадженням, зокрема, йому невідомі підстави та суть даного виконавчого провадження в рамках, якого було накладено арешт (заборону на відчуження) автомобіля Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Зазначає, що всі адміністративні штрафи, які отримував, він сплачував вчасно, про будь-які види заборгованостей йому невідомо. Зауважує, що не має змоги отримати детальнішу інформацію про підстави накладання арешту на його автомобіль Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Наголошує, що є власником транспортного засобу, проте фактично не може здійснити свої права користування та розпоряджання придбаним майном, оскільки наявність арешту транспортного засобу на підставі Постанови ДВС у Солом`янському районі м. Києва № 813/35 від 20.03.2008 року перешкоджає йому в цьому. При цьому, ним було здійснено усе можливе для зняття арешту, він звертався до усіх компетентних організацій та відомств, однак отримав відмови. Разом з тим, вказує, що у нього відсутні будь-які відомості про незавершені цивільні справи чи провадження в рамках яких вирішувалося питання про арешт транспортного засобу марки Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Щодо правової позиції відповідача В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що ухвала суду, яка направлялась разом з позовом та доданими до нього документами, вручена відповідачу 28.12.2021. Станом на момент розгляду справи відзив на позовну заяву або будь-які інші заяви та клопотання від відповідача не надійшли. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Щодо правової позиції третьої особи 10.01.2022 від третьої особи у справі (Сервісного центру) надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначається, зокрема, наступне. Пунктом 33 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) (далі - Порядок № 1388), визначено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до п. 15 Порядку № 1388 під час проведення перереєстрації транспортного засобу проводиться його експертне дослідження, перевірка про наявність або відсутність відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників, а в разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Для внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформації про скасування зазначеного обмеження, необхідно надіслати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування обмеження з транспортного засобу Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 11) Mercedes-Benz Vito 111, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, здійснюючи продаж вказаного автомобіля, позивач дізнався про те, що на нього накладено арешт (заборона на відчуження) постановою Виконавчої служби № 813/35 від 20.03.2008, у зв`язку з чим 18.08.2021 він звернувся із письмовою заявою до Виконавчої служби. З наявної в матеріалах справи відповіді Виконавчої служби від 19.08.2021 № 124374 (а.с. 8) вбачається, що виконавче провадження, згідно якого внесено запис про арешт, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє, відповідне виконавче провадження знищене відповідно до ч.ч. 1, 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, оскільки передані до архіву органу державної виконавчої служби справи та виконавчі провадження, строк зберігання, яких закінчився, підлягають знищенню. Позивач стверджує про те, що він не обізнаний із виконавчим провадженням, в межах якого накладено арешт на авто, а також про будь-які види заборгованостей та незавершені цивільні справи чи провадження в рамках яких вирішувалося питання про арешт відповідного транспортного засобу. Зазначає, що за наявності накладеного арешту він, як власник транспортного засобу, позбавлений можливості вільно розпоряджання належним йому майном. Норми права, які застосував суд та мотиви суду За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд враховує, що арешт на спірний транспортний засіб накладено в 2008 році. З відповіді Виконавчої служби від 19.08.2021 № 124374 вбачається, що відповідне виконавче провадження знищене відповідно до ч.ч. 1, 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, оскільки передані до архіву органу державної виконавчої служби справи та виконавчі провадження, строк зберігання, яких закінчився, підлягають знищенню. Разом з тим, суд бере до уваги, що за змістом ч. 1 р. Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання. Частиною першою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Вимога про зняття арешту заявлена під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII. Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18). Судом встановлено, що позивач є власником спірного транспортного засобу, на який накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, наведені позивачем обставини не спростував. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Судом не встановлено порушень прав третіх осіб у разі звільнення з-під арешту майна, що належить власнику. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Таким чином, вимоги позивача обґрунтованими, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту шляхом зняття накладеного арешту в порядку ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 5). Враховуючи викладене,

Outcome: approved