Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

27 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свою позицію\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що відповідно\~до підписаної\~заяви №б/н\~від 09\~червня 2010\~року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладеними на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір. Свої зобов`язання\~за кредитним\~договором [PERSON] \~порушив,\~в зв`язку\~з чим,\~на дату\~смерті Позичальника\~( [INFO] )\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~63647,60\~гривень,\~яка складається\~з:\~2016,11\~гривень -заборгованість\~за тілом\~кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту, 4666,25 гривень заборгованість за простроченими відсотками, 56965,24 нарахована пеня. Спадкоємцем є [PERSON] , якому 21 грудня 2020 року було направлено претензію кредитора. 19 січня 2021 року було отримано відповідь Южноукраїнської державної нотаріальної контори та 16 червня 2021 року спадкоємцам направлено лист-претензію, але ніяких дій спадкоємцем виконано не було. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнав. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 червня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який представляє собою анкету-заяву, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказана заява містить підпис відповідача /а.с. 18/. Протягом дії договору позичальником було отримано три кредитні картки строк дії до 05/17 /а.с. 46/. За даною кредитною карткою встановлено кредитний ліміт 10 вересня 2013 року 600 грн., який 16 жовтня 2013 року збільшено до 2000 грн., а 21 січня 2020 року зменшено на 0,00 грн. /а.с. 17/. Як вбачається з копії статуту АТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 62-63/ згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та Банком кредитний договір. Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 1.1.2.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплати винагороди Банку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором стосовно надання кредиту виконав, а [PERSON] в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього перед банком утворилася заборгованість. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с. 94/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст. 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. На підставі ст.ст 1281, 1282 ЦК України кредитор АТ КБ «ПриватБанк» заявив вимоги до спадкоємця [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] анкеті-заяві від 09 червня 2010 року /а.с. 18/ вказано, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповідей на запит суду, наданих ЦНАП м. Южноукраїнська від 10 листопада 2021 року, за адресою: [ADDRESS] з 07 квітня 2006 року та з 19 серпня 2005 року по теперішній час відповідно зареєстрований відповідач [PERSON] . З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що відповідач, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, є спадкоємцем позичальника [PERSON] , який помер [INFO] , адже на час смерті останнього він був зареєстрований та постійно проживав за місцем реєстрації спадкодавця. При цьому, відповідач від спадщини протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини не відмовивя. У постанові від 11 березня 2020 року у справі №360/2312/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Тому [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як особа, що постійно проживава разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому зобов`язаний нести відповідальність перед кредитором за борговими зобов`язаннями померлого [PERSON] в межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України\~щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. 21 грудня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслано до Южноукраїнської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України\~з проханням включити кредиторські вимоги у спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 63647,60 грн. /а.с. 53, 54/. 14 січня 2021 року Южноукраїнська державна нотаріальна контора надіслала позивачу відповідь, згідно якої 14 січня 2021 року була зареєстрована претензія та відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] [INFO] . Враховуючи вимоги законодавства надати інформацію щодо наявності спадкоємців, які прийняли чи відмовились від спадщини не вбачається можливим /а.с. 55/. Відповідно до копії спадкової справи, надісланої Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 15 листопада 2021 року разом із відповіддю на запит суду /а.с. 81-94/ зареєстрована претензія ПАТ КБ «ПриватБанк» та відкрита спадкова справа №05/2021 за претензією кредитора. 06 червня 2021 року спадкоємцю направлено лист-претензію /а.с. 56, 57-58/. Згідно розрахунку заборгованості /а.с. 8-9, 10-11/ сума заборгованості [PERSON] за кредитом перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 24 квітня 2018 року складає 2016,11 гривень (тіло кредита). Разом з тим, з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» нараховувались проценти, на погашення яких банком перераховувалися кошти, що сплачувались позичальником. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 червня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, як на невід`ємні частини спірного договору. Однак, надані позивачем Умови та Правила особисто не підписані позичальником, а відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, що узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, а тому нарахування позивачем коштів та перерахування їх за відсотками, а також нарахування пені, як таких, що передбаченні умовами кредитного договору, є безпідставними. Тому банк мав можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам ч.2 ст.530 ЦК України. З наданої банком виписки по картковому рахунку, де відображено рух коштів по рахунку, в рахунок кредитного ліміту позичальником було отримано коштів у загальній сумі 63647,60 гривень. Останній здійснив поповнення рахунку за вказаною карткою на загальну суму 31467,14 гривень /а.с. 12-16/. З розрахунку заборгованості /а.с. 8-9/ станом на дату смерті позичальника останнім погашено за кредитом в сумі 12335,84 грн. До того ж, строк дії картки закінчився в травні 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем фактично отримано та повернуту суму кредиту позичальником, на думку суду, відсутні підстави вважати наявним розмір заявлених в позові вимог банку за кредитним договором від 09 червня 2010 року, тому позов задоволенню не підлягає. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed