Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

у листопаді 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог, які в подальшому ним уточнено, позивачем зазначено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, надає ці послуги в тому числі і відповідачу за адресою будинок [ADDRESS] , в якому [PERSON] є власноком квартири [ADDRESS] за вказаною адресою. Між позивачем і відповідачем укладено договір № 48А/136 від 06.09.2016 «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води» у якому погодили всі істотні умови, в т.ч. умови про предмет договору та про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідач регулярно отримує ці комунальні послуги, не відмовляється від них, та фактично споживає їх. Зазначає, що відповідач, отримуючи щомісячно рахунки за оплату наданих позивачем послуг, жодного разу не звернувся із запереченнями щодо сум боргу, що свідчить про визнання суми боргу, вартості послуг, їх об`ємів та якості. Отже, сума нарахованої заборгованості є безспірною. Відповідач систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення сплачуючи їх частково, внаслідок чого на момент звернення позивача до суду утворилась заборгованість за надані послуги за період з березня по жовтень 2019 року в сумі 9314,71 грн. Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, ТОВ "Теплопостачсервіс" просило суд стягнути з боржника на їх користь зазначену вище заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, встановлено сторонам строки для подачі заяв по суті та для вчинення процесуальних дій (а.с. 17-18). Справа, призначена на 30 липня 2020 року, не розглядалася у зв`язку з неявкою сторін, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. У судовому засіданні 08.12.2020 року сторони відсутні. Про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Відповідач повідомлявся також шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Костюк Ю.М. до суду надійшли заперечення на позов, у яких відповідач частково погоджується з позовними вимогами ТОВ «Теплопостачсервіс». Зазначає, що позивачем пред`явлено вимоги поза межами строку позовної давності і заявляє про застосування судом строку позовної давності. Також відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості позивача і вважає його не обґрунтованим. Як доказ надав розрахунок частини позовних вимог, які визнає відповідач. У листопаді 2021 року позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» надіслало уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що у період з березня 2016 року по жовтень 2016 року нарахування плати за послуги з централізованого опалення відповідачу проводилося згідно з показаннями загальнобудинкового засобу обліку теплової енергії. У листопаді 2016 року квартира відповідача була обладнана індивідуальним засобом обліку, тому подальші нарахування (до 11.09.2020) проводилися згідно з показниками індивідуального лічильника. Також позивач здійснював нарахування плати за опалення місць загального користування у будинку, і це відображалося у щомісячних рахунках на оплату послуг. У період з 11.09.2020 по 31.10.2020 нарахування плати за централізоване опалення квартири відповідача здійснювалося згідно з показаннями загальнобудинкового засобу обліку у зв`язку з тим, що у вказаний період індивідуальний лічильник був знятий з обліку та проходив чергову метрологічну повірку. Після проходження повірки, подальші нарахування плати за опалення квартири відповідача здійснювалися згідно з показниками індивідуального лічильника. Нарахування плати за послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] здійснювалося позивачем у відповідності до положень Правил № 30. Так, вказана квартира обладнана квартирним засобом обліку гарячої води, однак відповідач не знімав і не передавав показники, тому нарахування плати за послуги з постачання гарячої води проводилося за показниками будинкового засобу обліку води. Після передачі показників відповідачем позивачу, останнім були проведені перерахунки плати за гарячу воду. Відповідач після пред`явлення позову протягом листопада 2019 - листопада 2021 року жодного разу не сплатив поточні нарахування житлово-комунальні послуги, а тому розмір заборгованості складає: - з централізованого опалення - за період з березня 2016 року по листопад 2021 року - 8408,78 грн; - з гарячого водопостачання - за період з березня 2016 року по листопад 2021 року - 540,51 грн. Загальна сума заборгованості станом на 16.11.2021 року складає 8949,29 грн. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних заборгованість відповідача становить: інфляційних втрат, з централізованого опалення - 3142,47 грн, 3% річних - 1240,35 грн; інфляційних втрат за послугу з постачання гарячої води - 216,11 грн, 3% річних - 113,00 грн. Справа неодноразово відкладалася. У судовому засіданні 30.03.2022 року сторони відсутні Відповідач надіслав до суду заяву про розгдяд справи без його участі. Щодо заявлених позовних вимог підтримує позицію викладену у відзиві. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, товариство з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" є виконавцем послуг з централізованого опалення та надає зазначену послугу в т. ч. відповідачам за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань ТОВ "Теплопостачсервіс" зареєстровано 01.06.2007 року № 1 068 102 0000 019992 ( а.с 12). Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідачі зобов`язані оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.03.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.03.2016 (а.с. 9). Відповідачі від мереж централізованого опалення у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх. Жодного разу не звертався до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг. Відповідно до ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір із виконавцем про надання йому житлово-комунальних послуг. Із матеріалів справи вбачається, що додержуючись вимог законодавства 09.09.2016 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» і відповідачем [PERSON] укладено договір № 48А/136 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у якому погодили у т.ч. умови про предмет договору та про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, зокрема: за предметом договору - виконавець зобов`язався надавати споживачу послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, в споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених договором; за порядком оплати послуг - календарний місяць і щомісячну оплату сторони визначили, як розрахунковий період і систему оплати послуг, згідно яких платежі за отримані послуги споживач вносить не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (а.с. 5-6). Відповідач своєчасно не сплачув за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість. На підтвердження ТОВ «Теплопостачсервіс» надало суду розрахунок заборгованості. Відповідно до довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення № 48А-136Т від 16.11.2021 року вбачається, що за період з 01.03.2016 по 11.11.2021 року борг відповідача становить 8949,29 грн, з яких: за послуги з централізованого опалення - 8408,78 грн; - за гаряче водопостачання- 540,51 грн (а.с. 86-87). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Достатніх доказів на підтвердження не надання позивачем послуг або ж протиправності дій, в зв`язку з наданням послуг та, відповідно, нарахування плати за них, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем надані докази на підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги, а стороною відповідача вони не спростовані, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги із відповідача на користь позивача. Разом з тим, Стороною відповідача було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки, в листопаді 2019 року позивачем пред`явлено позов про стягнення сум заборгованості за період з березня 2016 року по жовтень 2019 року, що перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності. Перевіряючи доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, відповідно до ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарних дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено підставність позовних вимог. У протилежному випадку, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Судом встановлено, що порушення відповідачем зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги розпочато - за централізоване опалення з березня 2016 року, а за гаряче водопостачання - з жовтня 2017 року, та саме до березня 2019 року позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за централізоване опалення, проте, позов пред`явлено лише в листопаді 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, згідно з ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Враховуючи зазначене вище, суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат, і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (правова позиція сформована на підставі постанови Верховного Суду України, номер 6-43цс17 від 22 березня 2017 року). Тобто, часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності. Однак, знову-таки, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Теплопостачсервіс», судом встановлено, що за період з березня 2016 року по листопад 2021 року відповідачем за послуги з центрального опалення було здійснено оплату у серпні 2018 року, грудні 2020 року та січні, лютому, березні, квітні, травні 2021 року (а.с. 86). Суд приходить до висновку, що переривання строку позовної давності відсутнє з тих підстав, що відповідач сплачував лише частину боргу і не за період відносно якого просить застосувати строки позовної давності. Відтак, суд застосовує строки позовної давності та із зазначених підстав відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення за період з березня 2016 року по листопад 2016 року включно, які нараховані позивачем у розмірі 3627,52 грн. . Так стягненню з [PERSON] з урахуванням застосованих судом строків позовної давності підлягає заборгованість у розмірі 4781,26 грн (8408,78 - 3627,52). Крім того, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку з неналежним виконанням нею своїх зобов`язань. Вирішуючи зазначені вимоги позивача, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткову відмову в задоволенні позову за період з березня 2016 року по листопад 2016 року включно, а позивачем не надано нового розрахунку з урахуванням строку позовної давності, суд вважає, що у задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних слід відмовити. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial