Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

До Сколівського районного суду Львівської області 07.09.2021 року в порядку цивільного судочинства звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій просить визнати житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0180 га, кадастровий номер земельної ділянки 4624555700:01:001:0150 спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку в [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0180 га, розташованої в [ADDRESS] . В обґрунтування вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що вона із відповідачем - [PERSON] [INFO] уклали шлюб, який зареєстровано Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, актовий запис № 25. В подальшому спільне життя між сторонами не склалось, що призвело до припинення шлюбних відносин. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 05.12.2019 року шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі сторони збудували за спільні кошти житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21.10.2008 року та згідно з реєстрацією права власності на нерухоме майно 10.11.2008 року право власності на спірний будинок зареєстроване на імя відповідача - [PERSON] . Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянкусерії ЯЕ № 561969 від 15.01.2009 року відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0180 га, розташованої в [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 4624555700:01:001:0150. Зазначає, що згоди щодо добровільного поділу майна з відповідачем не досягнуто, добровільно відповідач поділити майно не погоджується, тому змушена звернутись до суду. Просить позов задовольнити, оскільки спірні житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, які набуті за спільні кошти. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 23.09.2021 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи. призначено за правилами позовного (загального) провадження, з визначенням дати підготовчого засідання на 30.11.2021 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 30.11.2021 року підготовче засідання у справі відкладено на 08.02.2022 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 08.02.2022 року підготовче провадження у справі закрито та розгляд справи по суті призначено на 25.02.2022 року. В судове засідання 25.02.2022 року сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не подали. Позивач [PERSON] в особі належно уповноваженого представника - адвоката Івануса Миколи Ігоровича - через систему «Електронний суд» 25.02.2022 року сформувала клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Просить у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять такі задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, зазначеною Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, а саме: [ADDRESS] . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулось на адресу суду як і сама судова повістка-повідомлення про судове засідання, з долученою Довідкою Укрпошти з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, виклик [PERSON] здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі 28.10.1995 року уклали шлюб, про що Славською селищною радою Сколівського району Львівської області складено відповідний актовий запис № 25. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 05.12.2019 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. За час перебування у шлюбі сторони спільно збудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований на праві власності на ім`я [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.11.2008 року, що міститься в матеріалах справи. Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 15.01.2009 року серії ЯЕ № 561969, відповідач - [PERSON] - є власником земельної ділянки площею 0,0180 га, розташованої в [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 4624555700:01:001:0150. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно вимог статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється виключно за взаємною згодою, відповідно до чинного ЦК України. Згідно з приписами частини першої ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як встановлено судом, жодної домовленості між сторонами з приводу володіння, користування та розпорядження спільно нажитим майном та їх часток не існує, як і не існує шлюбного договору, укладеного між ними. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином до об`єкта спільної сумісної власності позивача та відповідача відносяться: житловий будинок в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0180 га, кадастровий номер земельної ділянки 4624555700:01:001:0150, що підтверджується копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.11.2008 року та державного акта на право власності на земельну ділянку від 15.01.2009 року серії ЯЕ № 561969. В наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірні житловий будинок та земельна ділянка були набуті сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до квитанції № 0.0.2253246739.1 від 03.09.2021 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 4 500, 00грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 500, 00 грн.

Outcome: approved