Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Перший відділ Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції про стягнення заборгованості по аліментам, пені за прострочення сплати аліментів та про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.08.2016 року було розірвано. Від спільного життя у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 серпня 2016 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину. 25.10.2017 року рішенням суду було зменшено розмір аліментів, які стягувались із відповідача на утримання дітей та визначено їх розмір по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У зв`язку з прийняттям нового судового рішення про зменшення розміру аліментів, виконавчі листи, видані на виконання рішення суду від 05.08.2016 року були відкликані, а виконавчі провадження закриті. Згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 04.10.2017 року №2093, заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.10.2017 року складає 17900 гривень. Заборгованість зі сплати аліментів за жовтень 2017 року складає 3000 гривень. Окрім цього, у відповідності до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.09.2021 року, заборгованість відповідача за аліментами з 06.11.2017 року станом на 30.09.2021 року складає 7942 гривень. Таким чином, загальний розмір заборгованості по аліментам становить 28849 грн. 50 коп. Позивач вважає, що має право на стягнення неустойки ( пені) за період з січня 2017 року по вересень 2021 року у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів, але не більше 100 відсотків заборгованості в сумі 28849 грн. 50 коп. Також, [PERSON] вказувала на те, що [INFO] їх сину [PERSON] виповнилось 18 років. З цього часу батько аліменти на його утримання сплачувати не буде, в той час як значно подорожчали продукти харчування, одяг, ліки, збільшились витрати на навчання. Вона виховує та утримує дітей самостійно, однак коштів у повному обсязі не вистачає. Батько дітей забезпечений, має хороші доходи, проте у добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти на їх утримання. У зв`язку з наведеним вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 28842 грн. 00 коп., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 28842 грн. 00 коп. Також просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.10.2017 року, та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ;\~\~справ, що виникають з трудових відносин;\~\~справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;\~\~справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.\~\~Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п.3 ч.6\~ст.19\~ЦПК України для цілей цього\~Кодексу\~малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2021 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Відповідачем було подано відзиву на позов. У відзиві [PERSON] позовні вимоги не визнав. Зазначив, що 27.12.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52214653. Заборгованості по вказаному виконавчому провадженні у нього не було, державний виконавець не надсилав йому довідку про заборгованість станом на 27.12.2017 року. Позивачем до позовної заяви не долучено довідки про заборгованість станом на день закінчення виконавчого провадження. Постанову про закінчення виконавчого провадження [PERSON] не оскаржувала. Вважає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №52214653. Окрім того, [PERSON] вказував на те, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №57166471. Так, державним виконавцем при складенні довідки-розрахунку заборгованості від 30.09.2021 року не було враховано усіх наявних у нього квитанцій. Після надання ним усіх квитанцій державним виконавцем здійснено перерахунок сплачених ним аліментів та у відповідності до нової довідки за грудень 2021 року заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №57166471 у нього відсутня. Також відповідач звертав увагу суду на те, що він сплачував аліменти на виконання рішення суду, постійно бере участь у додаткових витратах на дітей. Стабільного доходу у нього немає. Підприємницьку діяльність ним було припинено у 2017 році. На його утриманні перебуває ще одна малолітня донька від другого шлюбу. Тому вважає недоцільним зміну способу стягнення аліментів та просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 23.02.2022 року провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі стягнення аліментів по виконавчому провадженню №57166471 у розмірі 7942 гривень та нарахування пені по вказаній заборгованості було закрито у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтвердила. Пояснила суду, що аліменти сплачувались відповідачем не у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Просила змінити спосіб стягнення аліментів, оскільки їх старший син став повнолітнім та стягнення аліментів на його утримання припинилось. Вона отримує мінімальну заробітну плату, а тому матеріальне становище в них важке. Просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що по першому виконавчому провадженню наявна заборгованість, а тому є підстави для стягнення пені. Просила позов задовольнити.\~\~ Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що заборгованості зі сплати аліментів у нього не має. Він перераховував аліменти на банківську картку, картка була не одна, вона змінювалась. Аліменти сплачував не щомісячно, а коли були доходи. Дітям він постійно допомагає. Окрім того, вказував на те, що у нього є ще одна неповнолітня дитина від другого шлюбу, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнала. Вказувала на те, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, у якій не вказано про наявність заборгованості. Заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] погасив з жовтня по грудень 2017 року. Державним виконавцем під час закриття виконавчого провадження довідка про розмір заборгованості сторонам не надсилалась, а отже заборгованість відсутня. Також зазначила, що відповідач періодично їздить зі своєю новою дружиною до Румунії, де остання відвідує своїх дітей. Зазначила, що відповідач не працює, а тому у разі стягнення з нього аліментів у частці від доходу, вони будуть вираховуватися із середньомісячної зарплати по регіону та становитимуть для надмірний тягар, що призведе до виникнення заборгованості. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши вступне слово сторін, їх представників, дослідивши письмові докази справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов\~\~підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.08.2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с.11-12). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). [PERSON] відповідно до свідоцтв про народження дітей зазначений їх батьком (а.с.9-10). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/5512/16 від 05 серпня 2016 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень щомісячно на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11-12). У подальшому, рішенням суду від 25.10.2017 року у справі №727/7344/17 було зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення суду від 05.08.2016 року, та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с.13-15). На виконання рішення суду №727/5512/16 від 05 серпня 2016 року було видано виконавчий лист №727/5512/16, який [PERSON] було звернуто до виконання. За вказаним виконавчим листом державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 52214653. У межах даного виконавчого провадження державним виконавцем 04.10.2017 року було видано довідку-розрахунок про нараховані та сплачені аліменти, згідно якої за період з січня по вересень 2017 року нараховано заборгованість у розмірі 17900 гривень (а.с.16). Постановою державного виконавця від 27.12.2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №727/5512/16, виданого 15.08.2016 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі по 1500 гривень щомісячно, було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.34). За змістом п.10 ч.1 ст.39 Закону (в редакції чинній на момент винесення постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу, який видав виконавчий документ. Згідно з п.1 ч.2\~ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»\~відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Положеннями ч.4 \~ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Відповідно до п.4 Розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року\~виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Згідно з ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч.2\~ст.77 ЦПК України предметом\~доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст.81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як було встановлено судом, відповідач заперечує факт наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 52214653 та стверджує, що ним у повному обсязі було сплачено аліменти за вказаним виконавчим провадженням. Позивач на підтвердження заявлених нею позовних вимог у цій частині посилається на довідку-розрахунок від 04.10.2017 року. Даючи оцінку аргументам сторін та враховуючи наведені вище норми Закону, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених [PERSON] позовних вимог у цій частині, оскільки доказів наявності заборгованості по виконавчому провадженню №52214653 на момент його завершення 27.12.2017 року суду надано не було. Зокрема, суду не було надано розрахунку заборгованості із сплати аліментів, складеного державним виконавцем станом на 27.12.2017 року, відповідно до вимог ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 20900,00 гривень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Така правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Суд зауважує, що тлумачення\~статті 196 СК України\~свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Як було встановлено судом, у відповідача відсутня заборгованість по виконавчому провадженню №52214653 на момент його завершення: 27.12.2017 року. Тому, враховуючи те, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, а отже відсутні визначені Законом підстави для притягнення платника аліментів до відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені). Також позивач звернулась до суду з позовними вимогами про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.10.2017 року у справі №727/7344/17, та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення нею повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони від спільного життя мають одну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював (а.с. 10). Неповнолітня дитина проживає разом із позивачем. Вказану обставину відповідач не оспорював. У сторін є ще одна дитина: [PERSON] , [INFO] , якому 11.12.2021 року виповнилось 18 років та стягнення аліментів за рішенням суду на його утримання припинилось. Як зазначалось судом вище, рішенням суду від 25.10.2017 року у справі №727/7344/17 було зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення суду від 05.08.2016 року, та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень до досягнення нею повноліття (а.с.13-15). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст. 7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі\~\~№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач посилалася на те, що у відповідача змінився матеріальний стан, оскільки стягнення аліментів на утримання їх старшого сина припинилось у зв`язку з досягненням ним повноліття. Вона одержує мінімальну заробітну плату, розмір аліментів, який стягується на утримання доньки є меншим мінімально визначеного законодавством. Окрім того, вказувала на те, що дитина подорослішала, внаслідок чого зросли витрати на її утримання. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, стан здоров`я як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. На виконання вказаних вимог Закону суд враховує, що в [PERSON] на утриманні від другого шлюбу є малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач офіційно не працює, має нерегулярні доходи, доказів наявності у нього власності рухомого чи нерухомого майна матеріали справи не містять. Частиною другою статті 182 СК України в редакції від 03.07.2018 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень. При цьому в абзаці третьому частини 2 статті визначено, мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на відповідачу також лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, право дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, стан здоров`я платника аліментів, обов`язок відповідача утримувати власну дитину, суд вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, а тому приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи в розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~та ч.6\~ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial