Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

13 січня 2022 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач в особі представника адвоката Слєпченка С.А., посилаючись на ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 32183 від 18 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 11932,95 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з листа приватного виконавця Канцедала О.О. позивач дізналася про відкриття виконавчого провадження № 65821692 на підставі виконавчого напису № 32183, виданого 18.03.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з позивача коштів у розмірі 11932,95 гривень. Позивач не визнає безспірність заборгованості, оскільки жодних правочинів між позивачем та відповідачем не було укладено, жодних судових рішень про стягнення коштів з позивача на користь відповідача не було. При вчиненні спірного виконавчого напису нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включено кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017 визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватися до стягнення коштів за кредитним договором. Ухвалою судді від 14 січня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 08 лютого 2022 року. Ухвалою судді від 14 січня 2022 року заяву [PERSON] в особі представника адвоката Слєпченка Сергія Анатолійовича про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення у виконавчому провадженні №65821692, відкритому 16 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. на підставі виконавчого напису нотаріуса №32183 від 18.03.2021, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року відкладено судовий розгляд справи на 23 лютого 2022 року на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. У призначене судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. На електронну адресу суду від представника позивача адвоката Слєпченка С.А. надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без участі сторони позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в призначене судове засідання повторно без повідомлення причин не направив свого представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень\~ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла. Треті особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені відповідно до вимог ст. ст. 128-130 ЦПК України. За наявності умов, передбачених ст. ст.280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 23 лютого 2022 року, суд ухвалив заочне рішення у справі. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено з матеріалів справи, що згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 32183, вчиненим 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. на підставі ст. ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором №1609759 від 24 квітня 2020 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», ідентифікаційний код юридичної особи 40484607, правонаступником усіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення прав вимоги №55-МЛ від 10.12.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 35234236, заборгованості за кредитним договором № 1609759 від 24 квітня 2020 року. Строк платежу за кредитним договором №1609759 від 24.04.2020 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.12.2020 по 24.02.2021. Сума заборгованості становить 11002,95 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4275,00 гривень; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6352,95 гривень; простроченої заборгованості за комісією 375,00 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.\~31\~Закону України\~«Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 11932,95 гривні. Дата набрання виконавчим написом законної сили 18 березня 2021 року (а. с. 52). 15 червня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» за довіреністю Донець В.В. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за № 32183 від 18.03.2021, про стягнення з боржника [PERSON] коштів у розмірі 11932,95 гривні (а. с. 44). 16 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 65821692 ( а.с.56-58, 11 - 12). 16 червня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. у виконавчому провадженні № 65821692 виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення з боржника основної винагороди, та 24 червня 2021 року- про арешт коштів боржника (а. с. 60-62, 64-66, 72-74). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 жовтня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10 зв. ст.). Вирішуючи спір згідно зі встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою ст.1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ч.1 ст. 88\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. За змістом ч.2 цієї статті, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх\~у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або)\~умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилом ч.4 цієї статті кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Слєпченка С.А. в обґрунтування позову посилається на те, що вказана в оспорюваному виконавчому написі заборгованість не є безспірною, оскільки жодних правочинів між позивачем та відповідачем не укладалося та нотаріусом застосовано нечинні на той час норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі та вчинено виконавчий напис на договорі, який нотаріально не посвідчений. Аналізуючи доводи позивача, суд виходить з такого. Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з [PERSON] за період з 10.12.2020 по 24.02.2021 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1609759 від 24.04.2020, в тому числі прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 6352,95 гривень. Відповідно до кредитного договору № 1609759 від 24 квітня 2020 року, копія якого долучена до матеріалів справи, в ньому зазначено, що цей договір укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] (а.с. 45-50, 93-94 ) ( далі- кредитний договір). Як зазначено у п.1.1. кредитного договору № 1609759 позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти ( фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно з п.1.2. кредитного договору сума кредиту становить 5000,00 гривень у валюті: Українська гривня. З пунктів 1.3.-1.4. кредитного договору вбачається, що кредит надається строком на 14 днів з 24.04.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 08.05.2020. Пунктом 1.5.1. кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту 375 гривень, яка нараховується за ставкою 7,50 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом 1400 гривень, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Відповідно до п.1.6. кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3. договору. В пункті 2.2.1. кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1.-1.5.2., 1.6. договору відповідно. Згідно з п.2.2.2. кредитного договору нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом Як зазначено п.2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4. договору. Відповідно до п. 6.1., п.6.4. кредитного договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінету позичальника, який створений в інформаційно телекомунікаційній системі товариства. Укладення Товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін ті ж правові зобов`язання та наслідки. Як вбачається з Графіку розрахунків, що є Додатком № 1 до кредитного договору № 1609759 від 24.04.2020, дата платежу по кредиту - 08.05.2020; до сплати разом 6775,00 гривень, а саме: 5000 гривень кредит, 375 гривень- комісія за надання кредиту; 1400 гривень проценти (а. с. 51, 96). Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», клієнт [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір № 1609759 від 24.04.2020, ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор Z68058; час відправки ідентифікатора позичальнику 24.04.2020 09:52; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор, [NUMBER] ( а.с.97). Таким чином, вказаний кредитний договір є електронним договором, для підпису якого використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України « Про електронну комерцію». За правилом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач в особі представника адвоката Слєпченка С.А. заперечує факт укладення кредитного договору № 1609759 від 24.04.2020, проте доказів, які б спростовували даний факт, суду не надано. Відповідач своїм правом на відзив не скористався. Виходячи з наведеного та положень ст.204 ЦК України, суд, вирішуючи спір, виходить з тих доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що відповідно до пункту 2.3.3. кредитного договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4., якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо визначена в п.1.5.2. процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6. договору. Якщо визначена п.1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня, наступного за днем, визначеним п.1.4., продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п.1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим, ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування за кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п.1.6. та процентною ставкою, визначеною п.1.5.2. договору. Якщо після настання дати, встановленої п.1.4. договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства. Сторони домовились, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів процентів, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. договору (а.с.45-50, 93-95). Виходячи з викладеного, розмір заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, який зазначений в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки виникає обґрунтований сумнів, що вказана у оспорюваному виконавчому написі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом виникла в період часу з 10 грудня 2020 року по 24 лютого 2021 року, а також чи взагалі існувала вказана прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в такому розмірі на період часу, що зазначений у виконавчому написі, оскільки розрахунок заборгованості із зазначенням руху коштів суду відповідачем не наданий. Суд звертає увагу на те, що відповідачем суду не надані документи, які б свідчили про відступлення права вимоги відповідачу Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» за кредитним договором № 1609759 від 24.04.2020, що укладений з [PERSON] . Також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович у виконавчому написі від 18 березня 2021 року №32183 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був нечинним на момент вчинення виконавчого напису. В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету\~Міністрів України\~від\~29.06.99\~№1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~«Про внесення\~змін\~до переліку\~документів,\~за\~якими стягнення\~заборгованості провадиться\~у безспірному\~порядку на\~підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» №\~662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Установлені обставини свідчать про те, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу кредитний договір № 1609759 від 24.04.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] , не посвідчений нотаріально, а тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. З урахуванням того, що сума заборгованості за кредитним договором №1609759 від 24.04.2020 в розмірі 11002,95 гривні, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса № 32183 від 18.03.2021, не є безспірною, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитний договір №1609759 від 24.04.2020, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, зареєстрований в реєстрі за № 32183 від 18 березня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованості за кредитним договором №1609759 від 24.04.2020 у розмірі 11002,95 гривні та за вчинення виконавчого напису 930 гривень, всього на суму 11932,95 гривні, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно\~з\~ч. 1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18). З позовної заяви вбачається, що позивачем в особі представника адвоката Слєпченка С.А. була заявлена вимога про стягнення судових витрат. В описовій частині позовної заяви представник позивача зазначив, що у разі позитивного прийняття рішення на користь позивача судові витрати на правову допомогу складають 5000 гривень. Судом встановлено, що адвокат Слєпченко Сергій Анатолійович надавав позивачу [PERSON] правову допомогу на підставі ордеру серії СВ №1022666 від 12.01.2022, виданого адвокатським бюро «Сергія Слєпченко». Проте, будь-яких документів на підтвердження складу, розміру, порядку оплати наданої правової допомоги, як і тих, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у даній справі, оформлених у встановленому порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) позивачем суду не надано. Таким чином, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. За правилами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496,20 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1488,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved