overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. У судове позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що між Позивачем та Відповідачем було погоджено істотні умови та укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в зв`язку з чим Відповідачем отримано грошові кошти в готівковій формі за відчуження належного йому нерухомого майна, про що свідчить Розписка про отримання грошової суми. Проте Відповідач всіляко ухиляється від взятого на себе обов`язку Договору, на теперішній час фактично мешкає за межами Донецької області, про що повідомлено позивача. Позивач вказує, що у нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу не має можливості, оскільки відповідач не здійснює жодних дій, спрямованих на посвідчення договору. Копією свідоцтва по право власності на земельну ділянку підтверджується, що право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га за кадастровим номером: 1423382000:01.000:0355 з цільовим призначенням «Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1200 га за кадастровим номером: 1423382000:01:000:0356 з цільовим призначенням «Для ведення садівництва», яка розташована: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язовується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі істотні умови договору були виконані обома сторонами, що підтверджується фактичними обставинами справи, копією договору купівлі-продажу укладеного 16.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. У судове позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що між Позивачем та Відповідачем було погоджено істотні умови та укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в зв`язку з чим Відповідачем отримано грошові кошти в готівковій формі за відчуження належного йому нерухомого майна, про що свідчить Розписка про отримання грошової суми. Проте Відповідач всіляко ухиляється від взятого на себе обов`язку Договору, на теперішній час фактично мешкає за межами Донецької області, про що повідомлено позивача. Позивач вказує, що у нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу не має можливості, оскільки відповідач не здійснює жодних дій, спрямованих на посвідчення договору. Копією свідоцтва по право власності на земельну ділянку підтверджується, що право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га за кадастровим номером: 1423382000:01:000:0367 з цільовим призначенням «Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1200 га за кадастровим номером: 1423382000:01:000:0368 з цільовим призначенням «Для ведення садівництва», яка розташована: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язовується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі істотні умови договору були виконані обома сторонами, що підтверджується фактичними обставинами справи, копією договору купівлі-продажу укладеного 16.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. У судове позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що між Позивачем та Відповідачем було погоджено істотні умови та укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в зв`язку з чим Відповідачем отримано грошові кошти в готівковій формі за відчуження належного йому нерухомого майна, про що свідчить Розписка про отримання грошової суми. Проте Відповідач всіляко ухиляється від взятого на себе обов`язку Договору, на теперішній час фактично мешкає за межами Донецької області, про що повідомлено позивача. Позивач вказує, що у нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу не має можливості, оскільки відповідач не здійснює жодних дій, спрямованих на посвідчення договору. Копією свідоцтва по право власності на земельну ділянку підтверджується, що право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га за кадастровим номером: 1423382000:01:000:0363 з цільовим призначенням «Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1200 га за кадастровим номером: 1423382000:01:000:0364 з цільовим призначенням «Для ведення садівництва», яка розташована: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язовується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі істотні умови договору були виконані обома сторонами, що підтверджується фактичними обставинами справи, копією договору купівлі-продажу укладеного 16.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. У судове позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що між Позивачем та Відповідачем було погоджено істотні умови та укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в зв`язку з чим Відповідачем отримано грошові кошти в готівковій формі за відчуження належного йому нерухомого майна, про що свідчить Розписка про отримання грошової суми. Проте Відповідач всіляко ухиляється від взятого на себе обов`язку Договору, на теперішній час фактично мешкає за межами Донецької області, про що повідомлено позивача. Позивач вказує, що у нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу не має можливості, оскільки відповідач не здійснює жодних дій, спрямованих на посвідчення договору. Копією свідоцтва по право власності на земельну ділянку підтверджується, що право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га за кадастровим номером: 1423382000:01.000:0361 з цільовим призначенням «Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яка розташована: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1200 га за кадастровим номером: 1423382000:01.000:0362 з цільовим призначенням «Для ведення садівництва», яка розташована: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язовується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі істотні умови договору були виконані обома сторонами, що підтверджується фактичними обставинами справи, копією договору купівлі-продажу укладеного 16.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, пов`язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частину.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування вимог зазначила, що [PERSON] з 2007 року володіє виробничим будинком з господарськими будівлями та спорудами, складом для зберігання сільськогосподарської продукції, розташованого за адресою: [ADDRESS], який придбав у ТОВ «Іскра» за 80000 грн. Вказане майно було передане учасниками ТОВ «Іскра» [PERSON] , але купівля продаж не була зареєстрована в установленому порядку так як директор ТОВ постійно ухилявся від походу до натаріуса з різних підстав, при цьому віддав як у заставу установчий договір ТОВ «Іскра», виписку з протокола загальних зборів ТОВ «Іскра», Статут ТОВ «Іскра» та довідку про собівартості вираженні майна паю учасників товариства. Також, як з`ясувалось відсутні будь-які правовстановлюючі документи на це майно та зробити їх немає можливості так як дехто з учасників ТОВ «Іскра» вже помер, а де кого місцезнаходження взагалі не відомо. Позивач безпосередньо та добросовісно володіє вище вказаним майном. Утримує гараж в належному стані, здійснює його поточний ремонт. З зазначених підстав просить визнати за ним право власності на гараж за набувальною давністю. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги, викладені в заяві, підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідачав судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених представником позивача у позовній заяві. Так, відповідно установчого договору від 20 квітня 1999 року громадянами-учасниками цього договору, було засновано Товариство з Обмеженою відповідальністю під назвою «Іскра» для підприємницької діяльності розташованого за адресою: м. Красногорівка, Донецької область, вул. Шмідта. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засобі, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Викладені обставини дають суду підстави вважати, що позивач понад 14 років добросовісно, відкрито, постійно володіє нерухомим майном, тому є всі визначені законодавством вимоги для визнання права власності за правом набувальної давності за позивачем. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 344, 392 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення, пов`язаного з потребою у наведенні доводів та їх обґрунтування на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

У серпні 2021 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом та просить стягнути з відповідачів за адресою: [ADDRESS] : заборгованість з централізованого опалення - 38179,07 грн. за період з 01.11.2017 р. по 01.04.2021 р., та 2270 грн. сплаченого судового збору. Відповідачі відзиву на позов не надали. Дослідивши матеріали справи докази: копії: - повідомлення про заборгованість; - довідки КПТМ «Криворіжтепломережа» про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , розрахунок суми заборгованості; актів про надання теплоносія; актів про зупинення подачі теплоносіїв (а. с. 5, 6, 7-13) судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі зобов`язані своєчасно, тобто щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за надану послугу постачання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання населенню, що передбачено ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції\~2004\~р.,\~що діяв\~у період\~виникнення заборгованості\~до 01.05.2019\~р.,\~та ст.\~21\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» в\~редакції 2017\~р.,\~що діє\~з 01.05.2019\~р.,\~а також п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Тобто між\~сторонами виникли\~та існують\~відповідно до\~ст.\~19\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» в\~редакції 2004\~р., та ст. ст. 2, 6, 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2017 р., що діє з 01.05.2019 р., фактичні договірні\~відносини по\~наданню комунальних\~послуг з\~теплопостачання,\~і вони,\~згідно до\~ст.\~ст.\~20,\~21\~ ЗУ\~«Про житлово-комунальні\~послуги» в\~редакції 2004\~р., та ст. ст. 7, 8, 9, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні\~послуги» в\~редакції 2017\~р.,\~що діє\~з 01.05.2019\~р.,\~ набули відповідно права і обов`язки споживача та виконавця. Відповідачі свої зобов`язання, як споживачі виконували неналежним чином, у зв`язку з чим за період з 01.11.2017 р. до 01.04.2021 р. мають заборгованість: - 38179,07 грн. з централізованого опалення. Тобто відповідачами,\~які отримали\~комунальні послуги,\~порушено обов`язок\~з оплати\~послуг,\~що відповідно\~є порушенням\~з його\~сторони п.\~5\~ч.\~3\~ст.\~20,\~ч.\~1\~ст.\~32\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» в редакції 2004 р., та ст. ст. 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2017 р., що діє з 01.05.2019 р.. Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань лише, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову 2270 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 509, 526, 527, 614, 625 ЦК України, ст. ст. 19, 20, 21, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 р., ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 13, 21, 22 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2017 р.,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб виявився невдалим. Шлюбні відносини між ними фактично припинились. Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Сім`я розпалась остаточно і не може бути збережена. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідач - [PERSON] являється батьком дитини - [PERSON] [INFO] . Дитина проживає разом з нею, та знаходиться на її утриманні. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, вона змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, судові витрати просить залишити по фактично понесеним. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю згодний на розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі запропонованому позивачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки поновити сім`ю сторін неможливо через небажання позивача на примирення. Шлюб існує формально і тому суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідач записаний батьком [PERSON] [INFO] , тому згідно ст.180 Сімейного кодексу України зобов`язаний його утримувати до досягнення повноліття. Аліменти повинні бути стягнуті в частці від доходу (прибутку) відповідача, оскільки позивач заявила такі вимоги, відповідач визнав позов та це відповідає вимогам чинного Законодавства. Суд погоджується з позивачем та вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1\\4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту родинних відносин, посилаючись на те, що він у листопаді 2021 року звернувся до Управління соціального захисту населення із заявою про надання йому субсидії. Після звернення, 30 грудня 2021 року йому було відмовлено, у зв`язку із виявленою невідповідністю в поданих ним документах, оскільки в свідоцтві про народження його сина та в його паспорті є розбіжності в написанні імені батька, а саме замість « [PERSON] » записано « [PERSON] ». Просив встановити юридичний факт родинних відносин між ними, а саме, що [PERSON] є його рідним сином. Визнання вказаного юридичного факту необхідно йому для отримання субсидії. В судове засідання заявник не з`явився, звернувшись до суду із клопотанням, в якому заяву підтримав та просив провести розгляд справи у його відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву в якій не заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив розглянути справу у його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином заявника, однак при оформленні свідоцтва про народження сина, в графі «батько» помилково написано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Даний факт підтверджується копіями паспортів заявника та його сина, свідоцтвами про народження та іншими матеріалами справи. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ст. 315 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання правовстановлюючих документів в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Заявник в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах та встановлення юридичного факту родинних відносин. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд

Outcome: approved