Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів. В позовній заяві зазначив, що 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис №9515, в якому запропоновано звернути стягнення з громадянина України [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 38591,48 грн. Зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону, за договором, який не посвідчений нотаріально. Нотаріусу не були подані документи, передбачені законодавством. Будь-яких договорів з ТОВ «Вердикт - Капітал» позивач не укладав. Розмір заборгованості не є безспірним. Тому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9515, вчинений 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, яким стягнуто з громадянина України [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 38591,48 грн. Також просив стягнути з приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. на його користь 3704,91 грн., що були стягнуті у виконавчому проваджені з [PERSON] . Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 28 грудня 2021 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 47-48). Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни докази, а саме: належним чином засвідчені копії виконавчого напису №9515 від 28 вересня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 38591,48 грн., а також копії документів, на підставі яких вчинено вказаний виконавчий напис. Також ухвалою від 28 грудня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. У порядку забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом № 9515 від 28 вересня 2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 38591,48 грн. (виконавче провадження №67690579) - до набрання законної сили рішенням у справі №552/7377/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи судом, з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався. Відзиву на позов не надав. Треті особи письмових пояснень по суті справи суду не надали. Інші пояснення, заяви та клопотання від учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи судом, не надходили. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 серпня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого позивачу банком позивачу надано кредит у виді встановленої кредитної лінії на строк, що дорівнює строку дії карти (а.с.59). Відповідно до виконавчого напису №9515 від 28 вересня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, нотаріус пропонує стягнути з [PERSON] , який є Боржником за Кредитним договором №600353213НРLS від 13 серпня 2014 року, який було укладено між АТ «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 21 червня 2016 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору №2 про відступлення прав вимоги від 21 грудня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Флексіс», правонаступником якого на підставі Договору №21-12/20 про відступлення прав вимоги від 21 грудня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал". Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 грудня 2020 року по 17 липня 2021 року. Сума заборгованості складає 38591,48 грн., з яких: 3 відсотки річних -15619,33 грн.; інфляційні збитки - 22472,15 грн. Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 30 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67690579 з виконання виконавчого напису №9515 від 28 вересня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 38591,48 гривень (а.с.24). Постановами приватного виконавця від 01 грудня 2021 року у даному виконавчому провадженні накладено арешт на майно та грошові кошти боржника у виконавчому провадженні ВП №67690579 (а.с.25-26). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в такій частині: «п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Питання застосування вказаних норм вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду сформувала свою правову позицію. Так, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. При цьому зазначено, що відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У вказаній постанові Велика Палата зазначила, що надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, не містить умов щодо збільшення кредитного ліміту на картковому рахунку позичальника, умов та порядку нарахування відсотків, відповідальності за порушення зобов`язань, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскільки договір №600353213НРLS від 13 серпня 2014 року, який було укладено між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , також не посвідчений нотаріально, він не є не договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що нотаріусу відповідачем було подано документи, що свідчать про безспірність заборгованості позивача. Відповідачем не надано до матеріалів справи будь-яких доказів, що підтверджували б перехід права вимоги за кредитним договором №600353213НРLS від 13 серпня 2014 року, який було укладено між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Флексіс», а потім - до ТОВ "Вердикт Капітал". Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 21 грудня 2020 року по 13 липня 2021 року. І за вказаний період сума заборгованості складає: 3 відсотки річних -15619,33 грн.; інфляційні збитки - 22472,15 грн. В той же час у заяві про вчинення виконавчого напису від 16 липня 2021 року №14967466 ТОВ «Вердикт Капітал» зазначало, що розмір заборгованості позичальника складає 38091,48 гривень, з яких: сума заборгованості по кредиту у розмірі 22472,15 гривень, сума заборгованості по несплаченим відсоткам і комісії за користування кредитом у розмірі 15619,33 гривень (а.с. 59). Аналогічним чином розмір заборгованості позичальника був вказаний і в претензії ТОВ «Вердикт Капітал» на адресу [PERSON] від 13 липня 2021 року №14967466 (а.с. 60). Чому приватним нотаріусом в тексті виконавчого напису змінено правову природу заборгованості, яку вона пропонує стягнути з позивача, з заборгованості по кредиту на інфляційні збитки у розмірі 22472,15 грн., а з заборгованості по несплаченим відсоткам і комісії за користування кредитом у розмірі 15619,33 гривень - на 3% річних, матеріали справи доказів не містять. Крім того, як вбачається з кредитного договору, укладеного 13 серпня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», строк дії кредитного ліміту обмежено строком дії картки (а.с.59). Тому підстави нарахування позивачу відсотків після закінчення терміну дії картки наявними у справі доказами не доведені. Як зазначила Велика палата Верховного суду у Постанові від 15 січня 2020 року, ухваленій в цивільній справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557 цс 19, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Судом встановлено, що заборгованість позивача за договором не є безспірною, оскільки зазначені у виконавчому написі розміри заборгованості за кредитом, процентами, а також період нарахування заборгованості не відповідають умовам кредитного договору. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до кредитного договору від 13 серпня 2014 року передбачено термін кредитування, що дорівнює терміну дії картки. Тому оскаржуваний виконавчий напис №9515 від 28 вересня 2021 року вчинено поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, що суперечить приписам ст.88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріусом вчинено за договором, який не посвідчено нотаріально, за вимогами, які не є безспірними, позивачем не підтверджено належним чином його право вимоги до [PERSON] , заява про вчинення виконавчого напису подана нотаріусу, яким відповідно такий виконавчий напис вчинено, поза межами трирічного строку з дня виникнення у кредитора права вимоги до [PERSON] . На підставі викладеного позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. коштів у розмірі 3704,91 грн., що були стягнуті при примусовому виконанні з позивача, суд бере до уваги, що позивачем позовні вимоги до Скрипника В.Л. не заявлені, процесуального статусу відповідача він не має. Тому вирішення питання щодо стягнення з нього коштів, а відповідно і вирішення питань про обсяг його прав та обов`язків неможливе. Позовні вимоги пред`явлені позивачем лише до ТОВ «Вердикт Капітал». Тому в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у справі покладаються на відповідача пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial