Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

16.04.2021р. (згідно штампу на поштовому конверті - а.с. 38) [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до приватного нотаріуса Дніпровського МНО Вдовіної Л.Л. (треті особи - АТ КБ «ПриватБанк», Управління-служба у справах дітей Департамента соціальної політики Дніпровської міської ради) про визнання неправомірним та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 3-11). Ухвалою судді Наумової О.С. від 26.04.2021р. відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 40). Ухвалою судді Наумової О.С. від 26.04.2021р. за заявою позивача забезпечено позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири [ADDRESS] (а.с. 42 - 43). В обґрунтування позовних вимог позивач посилалися на те, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , який є предметом договору іпотеки від 28.08.2006р., укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» у якості забезпечення виконання умов кредитного договору № DNP0GK00000055 від 28.08.2006р. Приватним нотаріусом Дніпровського МНО Вдовіною Л.Л. до Державного реєстру речових прав на нерухоме внесені відомості про реєстрацію права власності на будинок за ПАТ КБ «Приватбанк» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32648131 від 28.11.2016р.). Позивач вважає запис № 17735970 від 28.11.2016р. щодо зміни власника, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32648131 від 28.11.2016р. незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки нотаріусу не було надано документів, передбачених Законами України «Про іпотеку», «Про Державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження» (рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, договору про задоволення вимог іпотекодержателя), а також Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. № 1127. Крім того, на момент внесення реєстрації права власності за банком у будинку разом із позивачем проживали неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація відбулася без згоди на укладення правочину органом опіки та піклування, що є порушенням прав дітей на житло. Особи, що проживають у будинку не можуть бути виселені без права надання іншого постійного жилого приміщення згідно ст. 109 ЖК України. На підставі викладеного, просив визнати неправомірним і скасувати запис про право власності на майно, право власності на суб`єктів (суб`єкта) цього права, форма власності: приватна, за номером запису про право власності 17735970 від 28.11.2016 року внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32648131 від 28.11.2016 року щодо зміни власника квартири, типу власності, що розташована за адресою: [ADDRESS] , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна. Третя особа - АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги не визнав. 24.01.2022р. представник третьої особи - адвокат Провоторов Ю.В. (діє на підставі довіреності від 10.09.2021р. - а.с. 78 -79) надав пояснення на позов (а.см. 73 - 77), у яких зазначив, що позивач невірно вказує, що предмет іпотеки придбаний не за кредитні кошти. Згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 28.08.2006р. за адресою: [ADDRESS] [PERSON] є покупцем предмета іпотеки. Дата договору купівлі-продажу співпадає з датою договору іпотеки. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу домоволодіння продаж домоволодіння за домовленістю сторін вчиняється за 60 600 грн., які покупець сплатив продавцю за рахунок кредитних коштів, одержаних у ЗАТ КБ «ПрнватБанк» Правобережне відділення, до підписання цього договору. Застереження в договорі іпотеки було зроблене ще у 2006 році (п. 27 договору іпотеки), тому реєстратор зхареєстрував право власності у відповідності до закону і договору іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено що позасудове врегулювання здійснюється за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, шо міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Зазначене застереження наявне у п. 27 іпотечного договору, згідно із яким стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про шо Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодателя; - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та ка умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Таким чином, вказане застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у добровільному і узгодженому сторонами договору порядку. Банк письмово звертався до позивача з вимогою щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки тощо. Ці докази містяться у реєстраційній справі та були перевірені банком перед прийняттям оскаржуваного рішення. Вимоги іпотекодержателя залишилась без задоволення, тому банк звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності не нерухоме майна відповідно до іпотечного договору, надавши документи, передбачені п. 61 Порядку № 1127. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач - приватний нотаріуса Дніпровського МНО Вдовіна Л.Л. правом на надання відзиву не скористався. В судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи судом повідомлялася неодноразово. Представник позивача - адвокат Солодовников А.В. (діє на підставі ордеру від 10.11.2021р. -а.с. 68) в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 90), клопотання про відкладення розгляду справи не надавав. Представник третьої особи - АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 89). Представник третьої особи - Управління-служби у справах дітей Департамента соціальної політики Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. 01.06.2021р. начальник управління Довготько Г.М. надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без участі представника третьої особи (а.с. 48). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом з матеріалів справи встановлено, що 28.08.2006р. між [PERSON] і ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № DNP0GK00000055 про надання кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної ліні у розмірі 12 000,00 доларів США на придбання нерухомості. Відповідно до п. 1.3. з договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальником є іпотека домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19 - 22). Того ж дня, 28.08.2006р. між [PERSON] і ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки № DNP0GK00000055, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Мошковською Н.М., предметом якого є передання в іпотеку банка вказаного домоволодіння (а.с. 14 - 18). Розділом договору іпотеки «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про шо Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодателя. - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та ка умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця (п. 27). Приватним нотаріусом Дніпровського МНО Вдовіною Л.Л. до Державного реєстру речових прав на нерухоме внесені відомості про реєстрацію права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] за ПАТ КБ «Приватбанк» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32648131 від 28.11.2016р.), згідно із яким за банком зареєстроване право власності на підставі договору іпотеки № 8074 від 28.08.2006р. (а.с. 23-24). Позивач правовою підставою неправомірності рішення державного реєстратора вказує, що державним реєстратором не додержані вимоги Закону України «Про іпотеку» і умови договору іпотеки, з чим суд не погоджується. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р. № 898-IV (Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону № 898-IV). За приписами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008р. № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогійний висновок щодо підставності реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі іпотечного договору висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2019р. по справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19). Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 (Порядок № 1127), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Позивач вказує про неподання банком нотаріусу документів для реєстрації права власності, але взагалі не вказує, які саме документи, на його думку, не були надані, а наводить лише вимоги закону, які передбачають їх подання. Відповідного клопотання про витребування доказів позивач не заявляв. Суд не приймає доводи позивача про те, що підставою скасування оспорюваного запису є факт проживання і реєстрації у будинку неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Відповідно до ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що: дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до ч. 2 та 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» (чинні на момент укладення договору іпотеки) діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Разом із тим, судом встановлено, що діти позивача - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] були зареєстровані у будинку у 2019 році (а.с. 32), тобто після укладення договору іпотеки. Отже, при укладенні договору іпотеки не потрібна була згода органу опіки та піклування. Реєструючи дітей в іпотечному житлі у 2019 році, позивач був обізнаний про те, що будинок є предметом іпотеки і у разі порушення зобов`язань за кредитним договором, на будинок може бути звернуте стягнення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібен. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів. Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі № 761/4494/13-ц, від 27.06.2018р.по справі №367/2506/15-ц. Щодо посилань позивача на норму ст. 109 ЖК України, то до спірних правовідносин ця норма не застосовується, оскільки предметом спору не є звернення стягнення на предмет і іпотеки та виселення у зв`язку із цим. Крім того, щодо залучення нотаріуса відповідачем по справі, суд зазначає, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно особою, за якою зареєстровано речове право на це майно. Спір у позивача виник саме з банком щодо права власності на будинок стосовно реєстрації за банком такого права. Проте позивач не висунув позовних вимог до банку. Позовну вимогу про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно не може бути висунуто до приватного нотаріуса, який прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі №69/14294/17. Разом із тим, розглядаючи вимоги позивача по суті, суд дійшов висновку, що навіть у разі залучення відповідачем АТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed