Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

24 січня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 11 серпня 2006 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. З 2014 року стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З 2014 року кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Спору про поділ спільного майна між ними немає. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2022 провадження у справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась за невідомими суду причинами, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги [PERSON] , визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Дослідивши письмові докази, врахувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено свідоцтвом про шлюб, що 11.08.2006 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 292. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з 2014 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved