Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

23.10.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, виконуюча обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області . 25.10.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 21.12.2021 року. 21.12.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 24.02.2021 року за клопотанням представника позивача. 24.01.2021 року позивачем надана уточнена позовна заява. В якості відповідача визначена Верхньодніпровська міська рада. 24.02.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 24.02.2022 року Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК Украйни. Згідно уточненої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4.2371 га, кадастровий номер 1221087000:01:060:0536, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мишуринрізької сільської ради в межах Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та за проведення оцінки земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступне: [INFO] померла [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина яка складається в тому числі і з земельної ділянки площею 4.2371 га, кадастровий номер 1221087000:01:060:0536, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мишуринрізької сільської ради в межах Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Право власності на земельну ділянку підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 177964, виданого головою Верхньодніпровської райдержадміністрації В.П., Дудка та начальником Верхньодніпровського районного відділу земельних ресурсів [PERSON] на ім`я [PERSON] , [INFO] . 22.07.2021 року вона, як спадкоємець за заповітом звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] проте постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру сформованої шляхом безпосереднього доступу до Спадкового реєстру, зазначений вище заповіт не був зареєстрований у спадковому реєстрі. Згідно з листом № 739/29-06 від 07.04.2020 року Дніпропетровська регіональна філія державного підприємства Національні інформаційні системи відмовили Мишуринрізькій сільській раді у реєстрації заповітів. У родинних стосунках з померлою позивачка не перебувала. Інші спадкоємці у померлої відсутні, що стало підставою звернення до суду. Позивач і представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. В минулому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував за підставами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданих письмових пояснень не заперечував проти задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Проте заперечував проти стягнення з відповідача понесених судових витрат по сплаті судового збору та оцінки земельної ділянки посилаючись на те, що відсутня вина позивача у порушенні прав позивача. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається в тому числі і з земельної ділянки площею 4.2371 га, кадастровий номер 1221087000:01:060:0536, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, раніше Мишуринрізької сільської ради в межах Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Право власності [PERSON] ,, на земельну ділянку підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 177964, виданого головою Верхньодніпровської райдержадміністрації В.П. Дудка та начальником Верхньодніпровського районного відділу земельних ресурсів А.В,. Уваровим на ім`я [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що 12.03.2018 року [PERSON] , склала заповіт, згідно якого розпорядилась належним їй майном на випадок смерті. А саме: все своє майно, з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Тімченко Н.О., та зареєстрований в реєстрі за № 15 Таким чином зазначена вище земельна ділянка входить до складу спадщини, відкритої, після смерті [PERSON] , оскільки право власності спадкодавця на зазначену земельну ділянку підтверджується копією Державного акту про право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що 22.07.2021 року позивачка, як спадкоємець за заповітом звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] проте постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру сформованої шляхом безпосереднього доступу до Спадкового реєстру, заповіт спадкодавця не був зареєстрований у спадковому реєстрі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] . Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1233 ЦК України - Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1234 ЦК України -Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1,2,3, ст.. 1247 ЦК України - Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 1247 ЦК України Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Сам заповіт складений та посвідчений секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 12.03.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 15. Підстави недійсності заповіту визначені в ч.1 1257 ЦК України, зокрема заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні заповіту, останній був складений та посвідчений без порушення вимог, передбачених в ч. 1 ст. 1257 ЦК України, на час його складання. Той факт, що заповіт не був внесений до Спадкового реєстру не має наслідком його недійсності. Відповідно до повідомлення ДП «Національні Інформаційні системи» встановлено. що інформацію, на час складання та посвідчення заповіту, Мишуринрізька сільська рада не мала можливості вносити інформацію до Спадкового реєстру про заповіт [PERSON] ,. в зв`язку з відсутністю ідентифікаторів доступу. Оскільки з 2016 по 2020 рік Мишуринрізька сільська рада не перебуває в договірних відносинах з ДП «Національні інформаційні системи» в зв`язку з розбіжностями у її найменуванні Зі складеного заповіту чітко вбачається воля заповідача, яка заповіла все належне їй майно позивачці. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно матеріалів спадкової справи № 185/2019, відкритої після смерті [PERSON] ,. вбачається, що із заявою про прийняття спадщини зверталась лише позивачка. Будь-які інші особи заяв про прийняття спадщини не подавали. Оскільки нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з урахуванням наведених вище доводів та обставин, а також, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , оцінюючи надані суду докази в їх сукупності , суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у відповідності із обраним позивачами способом захисту порушених прав. Вирішуючи питання про розподіл понесених судових витрат, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору та за проведення оцінки земельної ділянки повинні бути покладені на позивачку, оскільки відсутня вина відповідача у порушенні прав позивачки.

Outcome: approved