Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

14.01.2022 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що за час перебування з відповідачем у шлюбі, сторонами було набуто у спільну сумісну власність майно, яке вони не можуть поділити в добровільному порядку. Більше того, після розірвання шлюбу 15.10.2020 року сторони продовжили проживати однією сім`єю та ще набули у власність майно, у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду та окрім поділу майна просить встановити факт проживання однією сім`єю. 19.01.2022 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 15.02.2022 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, за якою позивач погоджується сплатити грошову компенсацію відповідачу за різницю у вартості часток у спільному майні подружжя. 15.02.2022 року справу призначено до слухання по суті. В судове засідання позивач подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить уточнений позов задоволити з наведених підстав. В судове засідання представник відповідача подав заяву про визнання уточненої позовної заяви. Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.01.2009 року по 15.10.2020 року, однак, після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати однією сім`єю та на сьогоднішній день між сторонами відсутня згода щодо добровільного поділу набутого майна. За період шлюбу сторонами у спільну сумісну власність було набуто майно, а саме: 28.02.2012 квартира за адресою: [ADDRESS] . Вартість квартири згідно звіту про оцінку №1/1511 станом на 12.11.2021 становить 580 200 грн.; 17.11.2016 квартира за адресою: [ADDRESS] . Вартість вказаної квартири згідно звіту про оцінку №2/1511 станом на 12.11.2021 становить 808 000 грн.; 08.05.2020 домоволодіння, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вартість вказаного домоволодіння разом з земельною ділянкою згідно звіту про оцінку №4/1511 станом на 12.11.2021 становить 148 300 грн.; 11.08.2011 домоволодіння, що складається з житлового будинку з надвірною будівлею та спорудою та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Вартість вказаного домоволодіння разом з земельною ділянкою згідно звіту про оцінку №1/1611 станом на 12.11.2021 становить 80 700 грн. Також, 20.04.2021 після того, як шлюб офіційно було розірвано, сторони придбали транспортний засіб SKODA Octavia, 2010 року випуску, д. н. з. [NUMBER] , однокамерний холодильник MIRTA RE-8108, вартістю 2799 грн. та пральну машину INDESIT IWSB50851 UA, вартістю 5 199 грн. Вартість транспортного засобу SKODA Octavia, 2010 року, станом на 11.11.2021 складає 297 060 грн. Отже, станом на момент подачі позову до суду загальна вартість набутого під час шлюбу майна становить 1 922 258 грн. Сторони не можуть дійти згоди щодо добровільного поділу зазначеного майна. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, часки майна у дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 74 ч. 1 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно до ч. 1,3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦК України - співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й одним із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу зокрема підтверджується актом про підтвердження місця проживання №365 від 17.11.2021р., іншими доказами, що долучені до матеріалів справи та визнається самими сторонами в судовому засіданні. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням обставин справи, суд вважає за можливе встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.10.2020 року по 05.08.2021 року. Визнати набуте майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його розподіл відповідно до позовних вимог, які визнаються відповідачем, про що свідчить його письмова заява. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, є підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved