Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

У березні 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №014/1179/82/722 від 03.07.2006 року за період з 03.09.2017 року по 03.09.2020 року у розмірі 10 459,92 доларів США та суми сплаченого судового збору у розмірі 4 337,12 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що рішенням Обухівського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року у цивільній справі № 2-1298/10 задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та вирішено стягнути з останнього заборгованість за кредитними договором №014/1179/82/722 від 03.07.2006 року у загальній сумі 772 214,90 грн. Проте відповідач в примусовому порядку обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на нього в судовому порядку не виконав, у результаті чого у нього утворилась заборгованість по 3 % річним за період з 03.09.2017 року по 03.09.2020 року у розмірі 10 459,92 доларів США. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також позов підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Обухівського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року у цивільній справі № 2-1298/10 задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та вирішено стягнути з останнього заборгованості за кредитними договором №014/1179/82/722 від 03.07.2006 року у загальній сумі 772 214,90 грн. Згідно розрахунків позивача у відповідача утворилась заборгованість по 3 % річним за період з 03.09.2017 року по 03.09.2020 року у розмірі 10 459,92 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних аж до повного виконанню грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припинив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).? Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Враховуючи вищенаведене та те, що рішення Обухівського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року у цивільній справі № 2-1298/10 станом на день розгляду даної справи не виконане, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних за період з 03.09.2017 року по 03.09.2020 року у розмірі 10 459,92 доларів США. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 337,12 грн. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 625 ЦК України,

Outcome: approved