Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості із [PERSON] посилаючись на те, що 26.03.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50012888, згідно умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 728688.75грн. та суму Додаткового кредиту у розмірі 227350.90грн. строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24.90% на рік, які відповідно до п. 2.3 Загальних умов є змінними, для купівлі автомобіля марки VW LNF CrafterGP 35 Kasten LR UH, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , рік випуску 2015, та для оплати страхових платежів. Відповідно до кредитного договору між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» як страховиком та відповідачем як страхувальником укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002388 від 26.03.2015р., вигодо набувачем за договором виступає ТОВ «Порше Мобіліті». [PERSON] в повному обсязі не було сплачено кредит по страхових виплатах внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 35382.42грн.. 05.04.2018р. позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення кредиту, проте вона відповідачем не виконана, у зв`язку з чим позивач вказує, що станом на 11.03.2021р. відповідач має заборгованість у сумі 673121.12грн.. Також позивач вказує, що ним понесені втрати на правову допомогу у розмірі 15000.00гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10096.82грн.. Виходячи з викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 673121.12гривень та покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, представник подав клопотання в якому просив розглядати справу у відсутності позивача, позов підтримав, у разі відсутності відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник подала суду заяву у якій просить провести розгляд справи без участі відповідача та його представника, щодо стягнення позовних вимог в частині 514487.23грн просить відмовити, щодо штрафних санкцій в розмірі 145737.75грн, просить застосувати строк позовної давності в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України та зменшити розмір витрат на правову допомогу на суму 13000грн.. Також представник відповідача подала відзив у якому зазначила, що позивачем не надано доказів надання кредитних коштів та додаткового кредиту у спосіб визначений умовами договору. 16 березня 2018р. позивач змінив умови кредитування щодо строку та на адресу відповідача направив вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Позивач змінив істотні умови кредитного договору, а саме в частині строку кредитування з 26.03.2020р. на 16.03.2018р., вимагаючи повернення всієї суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору. Вказує, що нарахування процентів і штрафних санкцій після 16.03.2018р. забороняється. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, який складає ціну позову, в розрахунку відображені платежі, які спрямовані не на погашення суми заборгованості, встановленої станом на 16 березня 2018р., а на погашення процентів, нарахованих після 16 березня 2018р в сумі 42729.52грн. ( в тому числі: проценти, 3% за час прострочених платежів, інфляція та пеня). Зазначає, що також не підлягає задоволенню сума прострочених періодичних платежів за додатковим кредитом в сумі 49061,75 грн, (в тому числі проценти, 3% за час прострочених платежів, інфляція та пеня), оскільки вони нараховані та сплачені з жовтня 2019року по травень 2020року, відповідно до висновків Верховного Суду, зазначених вище підлягають до стягнення суми додаткового кредиту лише сплачених позивачем до березня 2018року. Станом на момент прийняття рішення про зміну строку кредитування заборгованість відповідача становить 456821,89 грн., з них: 386628,4грн. заборгованість за тілом кредиту (дострокове повернення невиплаченої суми кредиту), 70193,49 грн. - прострочені відсотки та прострочена сума кредиту. З розрахунку заборгованості відповідача, який складений на підставі наявного розрахунку заборгованості позивача, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач сплатив 298188,00 грн.. Вважає, що до стягнення з відповідача підлягає сума 158633.89гривень. Щодо стягнення штрафу в розмірі 145737.75гривень вважає, що необхідно застосувати строк позовної давності. Щодо стягнення судових витрат, вважає, що витрати на правничу допомогу завищені та підлягають частковому стягненню, в межах 2000гривень. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з відповідача 158633.89гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 2000гривень. В решті суми позовних вимог в розмірі 514487.23гривень необхідно відмовити. Судові витрати покласти на позивача. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що 26.03.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50012888, згідно умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 728688.75грн. та суму Додаткового кредиту у розмірі 227350.90грн. строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24.90% на рік, які відповідно до п. 2.3 Загальних умов є змінними, для купівлі автомобіля марки VW LNF CrafterGP 35 Kasten LR UH, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , рік випуску 2015, та для оплати страхових платежів. Повернення кредиту мало здійснюватися відповідно до графіка погашення заборгованості. Відповідно до кредитного договору між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» як страховиком та відповідачем як страхувальником укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002388 від 26.03.2015р., вигодо набувачем за договором виступає ТОВ «Порше Мобіліті». [PERSON] в повному обсязі не було сплачено кредит по страхових виплатах внаслідок чого виникла заборгованість. 16 березня 2018р. позивач змінив умови кредитування щодо строку та 05.04.2018р. направив на адресу відповідача вимогу про повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц та Верховного суду України, яка викладена у постанові від 30.03.2016 року №6-2168цс15. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, проте суд бере до уваги розрахунок наданий представником відповідача з урахуванням сплачених сум, з якого вбачається залишок заборгованості 158633.89гривень. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність, а саме: для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.Так відповідно до ч.2 ст.258України позовна давність в один рік застосовується,зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності щодо стягнення пені та штрафу, клопотань щодо поновлення даного строку позивач також суду не заявляв. Тому вимога представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення штрафних санкцій підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Надані документи відповідно до положень ст. 15, 77 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Отже, позов в частині компенсації судових витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 2000.00гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного слід стягнути судові витрати у виді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі Конституції України, ст.ст.11, 258, 267, 526, 549, 625, 626, 629, 638, 1046-1047,1049 ЦК України,

Outcome: partial