Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

01.07.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 179 787,00 грн. заборгованості за договором позики від 04.07.2018 , що складається з 35 000,00 грн. основного боргу, 117 500,00 грн. відсотків за користування грошовими коштами, 17 385,00 грн. заборгованість з урахуванням індексу інфляції, 9 902,00 грн заборгованість з урахуванням 3% річних. В обґрунтування позовних вимог покликається на умови договору, ст. ст. 525-526, 1046-1049 ЦК України та стверджує, що відповідач, отримавши позику, у встановлений договором строк її не повернув, чим свідомо ухилився від виконання договірних зобов`язань. Ухвалою від 14.07.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.08.2021 року з викликом сторін, яке було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 21.09.2021, а в подальшому на 12.10.2021. Ухвалою суду від 12.10.2021 підготовче провадження було закрито, а справа була призначена до розгляду по суті на 05.11.2021, який був відкладений на 08.12.2021., а в подальшому на 21.12.2021 за клопотанням позивача та відповідача. 20.12.2021 відповідач та його представник подали до суду відзив на позовну заяву, у якому вказали, що позов визнають частково, а саме в cумі 39578,63 грн, з яких: 20000,00 грн - основний борг, 16000,00 грн відсотки за користування грошовими коштами, 2280,00 грн індекс інфляції, 1298,63 грн 3% річних. Свою позицію обмотивували тим, що дійсно між сторонами був укладений договір позики на суму 20000,00 грн, а не на 35000,00 грн, як зазначає в позовній заяві позивач. Отримання додаткових коштів в сумі 15000,00 грн відповідач категорично заперечив. Також відповідач вказав, що незгідний із сумою нарахованих відсотків за користування коштами та, посилаючись на практику ВС, вважає, що такі можуть нараховуватися лише до 04.03.2019р., тобто до дати закінчення строку позики. Окрім цього, відповідач та його представник заперечили нараховану позивачем суму індексу інфляції та 3% річних та здійснили свій розрахунок. В судовому засіданні 21.12.2021 розгляд справи було відкладено на 28.01.2022 за клопотанням позивача, який бажав підготувати відповідь на відзив. 28.01.2022 судове засідання не відбулося із зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці; наступна дата судового засідання була визначена на 22.02.2022р. 22.02.2022р. сторони в судове засідання не з`явилися. Преставник відповідача подав до суду клопотання, у якому просив суд розгляд справи здійснювати без участі відповідача та його представника, а також додатково зазначив, що вони позовні вимоги визнають часткового, а саме в сумі 39578,63 грн. Позивач також подав до суду заяву аналогічного змісту та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У відповідності до положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного рішення. Суд, ураховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 04 липня 2018 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Вишневською Н. С. та зареєстрований в реєстрі за №575 (надалі -Договір позики) (а. с. 6). Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 20000,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики (а. с.7). Зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві готівкою до 04.03.2019 (п.2 Договору позики). Відповідно п. 3 Договору позики за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 10 (десять) відсотків від суми позики. За домовленістю сторін виплата відсотків за користування грошовими коштами здійснюється позичальником готівкою щомісячно не пізніше 05 (п`ятого) числа поточного місяця. Згідно з п.6 Договору позики позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою в повній сумі з відсотками. Окрім Договору позики, існування таких зобов`язань між сторонами підтверджується також розпискою від 04.07.2018 року (а. с.7). У розписці, після тексту розписки та підписів сторін, міститься напис наступного змісту: Добрав 15000,00 грн. 08.08.2018р. підпис [PERSON] Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати відсотків за користування грошовими коштами у встановлені договором терміни не виконав, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду. При винесенні рішення суд керується наступним. За правилами цивільного законодавства, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України). Поняття позикових відносини і договору позики визначаються нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На підтвердження своїх доводів і вимог позивачем надано нотаріально посвідчений Договір позики та власноручно написану відповідачем розписку, в якій останній підтверджував факт отримання позики із зобов`язанням повернення до 04.03.2019 року. Таким чином, суд вважає, що Договір позики та розписка є достатніми належними доказами, що підтверджують боргове зобов`язання відповідача в сумі 20000,00 грн. Стаття 11 ЦК Ураїни передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори\~та інші\~правочини. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Отже, зі змісту даної статті випливає, що будь-які зміни до умов Договору позики від 04.07.2018 (в т.ч. і зміна суми позики) повинні би бути вчинені у такій самій формі, як і основний договір, тобто нотаріально посвідчені. Як зазначалося\~вище,\~у п. 1 Договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 20000,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Отже, розписка, як додаток до договору, підтверджує передачу коштів від позивача до відповідача в сумі, зазначеній в договорі. В матеріалах справи відсутні докази укладення будь-яких змін до Договору позики від 04.07.2018. Відповідно до ст. 119 ЦПК України підстави позову це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Як убачається\~зі змісту\~позовної заяви\~ позивач\~ [PERSON] \~підставою своїх\~вимог визначаєсаме Договір позики від 04.07.2018р. Відповідно до п.7 Договору позики у разі, якщо позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку, звернувшись до суду. Також факт невиконання умов Договору позики в сумі 20000,00 грн не заперечувався самим відповідачем. Отже, суд приходить до висновку, що позивач на підставі Договору позики\~від 04.07.2018 має право на повернення грошових коштів в сумі 20 000 грн. Щодо грошових коштів в сумі 15000,00 грн, які позивач надав відповідачу 08.08.2018р. слід зазначити наступне. Як вже зазначалося вище, в розписці від 04.07.2018р., після тексту розписки та підписів сторін, міститься напис: Добрав 15000,00 грн. 08.08.2018р. підпис [PERSON] Відповідач заперечуючи в цій частині позов стверджує, що жодних коштів в сумі 15000,00 грн додатково у позивача не позичав та не отримував. Поряд з цим зазначає, що мотиви та зміст вищевказаного напису не пам`ятає. Тобто, відповідач не заперечував, що напис: Добрав 15000,00 грн. 08.08.2018р. підпис [PERSON] та підпис на розписці вчинений саме ним. Клопотання про призначення експертизи сторонами не заявлялося. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18. З огляду на вищевказане,

Outcome: partial