Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

26 жовтня 2021 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить, зокрема, земельна ділянка площею 4,59 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області. Спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, що залишилось після померлого [PERSON] є [PERSON] . Спадкоємцями на спадкове майно за законом є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] відмовлено в зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зазначає, що лише у серпні 2021 року дізнався про смерть [PERSON] та існування заповіту на ім`я [PERSON] . Зазначену обставину вважає поважною причиною пропуску для прийняття спадщини за заповітом. Враховуючи вищевикладене, позивач прохає суд визначити [PERSON] додатковий строк - 3 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 грудня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Витребувано у приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Чернявського Ю. В. належним чином завірену копію спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак 10 січня 2022 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяви, в яких прохали розгляд справи проводити без їхньої участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Третя особа, приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Чернявський Ю. В, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №002424 виданого 09 квітня 2001 року Бродщинською сільською радою Полтавської області, вбачається, що на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Бродщинської сільської ради народних депутатів від 16.03.2001 року, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,59 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8). Згідно довідки №248 від 02.09.2021 року, виданої виконавчим комітетом Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] , до дня смерті, [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дружиною [PERSON] . Його сини, [PERSON] та [PERSON] , хоча і зареєстровані, але не проживають за вказаною адресою (а.с. 10). З поштового відправлення від [PERSON] вбачається, що останній направив листа [PERSON] , в якому зазначив про існування заповіту, складеного [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 11-12). Судом також встановлено, що [PERSON] не перебував у родинних відносинах із померлим [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 1980 року [PERSON] , в якому зазначені батьки останнього - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] на випадок своєї смерті [INFO] залишив заповіт, яким приватизовану земельну ділянку розміром 4,5899 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бродщинської сільської ради Полтавського (Кобеляцького) району Полтавської області, заповів [PERSON] (а.с. 9). Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1233 ЦК України вказує на те, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Чернявського Ю. В. від 19 жовтня 2022 року у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на земельну ділянку площею 4,59 га відмовлено, в зв`язку з пропуском визначеного законом строку для прийняття спадщини (а.с. 13). Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. У матеріалах спадкової справи, витребуваних судом, відсутні відомості про повідомлення нотаріусом Нестеренка В. М. про наявність заповіту. Крім цього, суд враховує, що постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; та від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 17.06.2021 року на всій території України були запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Наведені [PERSON] причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини суд вважає поважними. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачами, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Відтак, оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, суд вважає, що для прийняття спадщини достатнім є тримісячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved