Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25.08.2015 у розмірі 28 214 грн. 38 коп. та понесені судові витрати в сумі 2 270 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25.08.2015 року. У відповідності до даного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, комісією та іншими витратами згідно умов. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, отримані кошти не повернув та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 18.10.2021 становить 28 214 грн. 38 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Представник відповідач до суду подала відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги заперечила. Посилаючись на висновки Верховного суду, викладені у постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17, зазначила, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначених розмірах і порядках нарахування. Враховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки за порушення боржником зобов`язання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 066 грн. 59 коп. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Представник позивача подав відповідь на відзив, в яких зазначає, що твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши таку заяву банк та відповідач приєдналися та зобов`язалися виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, оскільки такі в сукупності складають Договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторонами були обумовлені усі істотні умови. На підтвердження суми заборгованості за кредитним договором банком подано розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростовано та з якого вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувася наданими коштами, частково сплачував заборгованість за договором. Просить задоволити позовні вимоги банку в повному обсязі. Проти застосування строків позовної давності на яких наполягає відповідач заперечує, оскільки такий не є пропущеним . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Підтримала заперечення викладені у відзиві. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 25.08.2015 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої останній погодився, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. До Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.09.2010, банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті www.privatbank.ua. Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти зобов`язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 цього Кодексу передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в результаті чого станом на 18.10.2021 відповідач має заборгованість - 28 214,38 грн., з яких: тіло кредиту - 22147,79 грн., прострочені відсотки - 6066,59 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 03.07.2019 р. Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову в цивільній справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у подібних правовідносинах, якою зроблено правовий висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Великою Палатою Верховного Суду звернуто увагу на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на зазначений правовий висновок Верховного Суду, який є обов`зковим, враховуючи те, що на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості позивачем надано Витяг з Тарифів та Витяг з Умов ґрунтуються на умовах, які викладені у Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правила банківських послуг, заява-анкета, у якій відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та комісій, суд приходить до висновку про відсутність підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які позивач вважає узгодженими. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення неповернутої суми отриманих кредитних коштів в розмірі 22 147 грн. 79 коп., а в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, слід відмовити. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то така не підляє задоволенню з огляду на наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно довідки АТ КБ «Приват Банк», [PERSON] , отримав картку № [NUMBER] зі строком дії до 05/22. В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку відповідача за період з 26.06.2018 по 19.10.2021, з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, тощо. Крім того, із наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача фактично виникла з 16.11.2019р., оскільки до цього відповідачем систематично вносились кошти на погашення заборгованості. А з даним позовом позивач звернувся до суду 04.11.2021р., тобто у межах трирічного строку. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому твердження відповідача про необхідність застосування строку позовної давності є необгрунтованими. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 781,90 грн. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 634, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed