Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

16.11.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей ОМР про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15.09.2021 до відділення патології новонароджених дітей поступила дитина з матір`ю [PERSON] у якої було помічено висип, який свідчив про те, що мати недостатньо ретельно стежить за гігієною дитини, а сама вона мала неохайний вигляд. У зв`язку з чим, 21.09.2021 КНП «МДЛ № 2» повідомила Службу у справах дітей Одеської міської ради про даний випадок, яка у свою чергу здійснила необхідні заходи для перевірки вище вказаного повідомлення та встановила неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, про що складено клопотання про невідкладне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] . 05.11.2021 ПРА ОМР видано розпорядження про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та влаштування дитини до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. 29.11.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 08.02.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги не визнає, з огляду на наступне. Відповідач стверджує, що доводи, викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам у справі, оскільки увесь свій час вона проводить разом із дитиною та приділяє її вихованню у рамках мінімальних фінансових можливостей у вигляді допомоги від небайдужих людей, власними навичкам та вмінням по догляду за дитиною. Оскільки офіційно є непрацевлаштованою та тісних зав`язків у м. Одеса немає, проживає сама з дитиною в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, відповідач стверджує, що її матір не має можливості допомогти їй із вихованням доньки, у зв`язку з тим, що працює на підприємстві у м. Котовськ, де відповідно і проживає. Разом з тим, після перевірок спеціалістами Служби у справах дітей ОМР умов її та дитини проживання, [PERSON] усвідомила увесь рівень відповідальності за дитину та повністю привела до ладу житло та почала значно уважніше та ретельніше слідкувати за фізичним станом дитини та житловими умовами. Окрім цього, відповідач прагне з`єднатись з дитиною, але в неї немає такої можливості, оскільки її забрали до дитячого будинку та перешкоджають у їх спілкуванні, мотивуючи це наявністю великою кількістю хвороб у дитини. Дані обставини призводять до постійного психологічного напруження матері та погіршення її стану здоров`я, враховуючи те, що остання знаходиться у стані вагітності. За таких обставин, [PERSON] вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 23.02.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.03.2022 в судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-7 ст. 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Судом встановлено, що 21.09.2021 до Служби у справах дітей ОМР надійшло повідомлення від КНП «МДЛ № 2 » Одеської міської ради про те, що 15.09.2021 до відділення патології новонароджених дітей поступила дитина [PERSON] ( [INFO] ) разом з матір`ю [PERSON] . Співробітниками відділення у дитини було помічено висип, який свідчив про те, що мати недостатньо ретельно стежить за гігієною дитини, а сама вона виглядала неохайно. Після чого, спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей ОМР у Приморському районі здійснено вихід за адресою вказаною в повідомленні: [ADDRESS] . Однак, під час перевірки двері ніхто не відчинив. Тому, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, Службою у справах дітей ОМР здійснені заходи стосовно уточнення адреси проживання родини [PERSON] . 20.10.2021 спеціалістами Служби у справах дітей ОМР здійснено спільний вихід з фахівцями із соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради за адресою: [ADDRESS] . За результатами відвідування складено акт обстеження умов проживання, проведено профілактичну бесіду з та попереджено [PERSON] про адміністративну/кримінальну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. [PERSON] 20.10.2021 надала письмові пояснення в яких зазначила, що усвідомлює свою відповідальність за неналежне виховання та догляд за дитиною. 20.10.2021 у супроводі фахівця із соціальної роботи Центру соціальних служб ОМР мати та дитина були доставлені до КНП «ДМП № 3» ОМР. Відповідно до листа КНП «ДМП № 3» ОМР від 29.10.2021 № 559 після огляду дитини педіатром, [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю госпіталізовано до КНП «ДМП № 3» ОМР. Дитині встановлено діагноз: ГРВІ, гострий бронхіт, атопічний дерматит. Після чого з 20.10.2021 по 28.10.2021 дитина разом із матір`ю знаходились на лікуванні у КНП «ДМП № 3» Одеської міської ради. 29.10.2021 малолітня [PERSON] [INFO] , була оглянута лікарем - педіатром вдома та встановлено, що стан дитини задовільний, присутні катаральні явища, у легенях жорстке дихання, хрипів не має, діагноз: перебіг ГРВІ, COVID- 19, гострого бронхіту. Лікування продовжує у повному обсязі ( Цефікс , Біогая ), ліки наявні. Дитина знаходиться на штучному вигодовуванні, яким забезпечена у КНП «ДМП № 3» ОМР відповідно до міської цільової програми «Здоров`я», потребує дієтичного харчування гіпоалергеною сумішшю, яку мати не в змозі забезпечити, у зв`язку з відсутністю коштів. Умови проживання дитини незадовільні: кімната не провітрюється, вікна не відчиняються, у кімнаті холодно, неохайно, немає теплої води. У дитини немає одягу за віком та за сезоном, відсутні предмети по догляду за дитиною. При огляді дитини мати часто плаче, розсіяна, неадекватно реагує на зауваження. В розмові погоджується, що не в змозі надати належний догляд дитині, у зв`язку з чим дитина постійно хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні. 01.11.2021 спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей ОМР здійснено вихід за адресою проживання родини [PERSON] . Мати надала письмові пояснення, стосовно порушення санітарно-гігієнічних норм у житловому приміщенні та зобов`язалась привести житлове приміщення у належний стан та проведено профілактичну бесіду та попереджено [PERSON] про адміністративну/кримінальну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. 02.11.2021 спеціалісти територіального відділу Служби у справах дітей ОМР ради провели спільний вихід із фахівцями Центру соціальних служб ОМР за адресою проживання родини, однак вдома нікого не було. У телефонній розмові [PERSON] повідомила, що з дитиною знаходиться у своєї знайомої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що власниця квартири попросила її переїхати. 03.11.2021 спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей ОМР здійснено спільний вихід з фахівцями Центру соціальних служб Одеської міської ради за адресою: [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] , [PERSON] 02.11.2021 привезла їй дитину, яка була у брудному одязі, на обличчі у дитини висипання алергічного характеру, кашель, залишила незначну кількість їжі, ліки, колиску та попросила, щоб дитина побула у неї під наглядом. Станом на 03.11.2021 мати до дитини не повернулась. Відповідно до п. 5 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 № 585, було проведено оцінку рівня безпеки дитини. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 03.10.2021 було встановлено, що знаходження малолітньої [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , загрожує життю та здоров`ю дитини, у дитини наявний алергічний висип на шкірі, кашель, одяг не відповідає віку та сезону. З метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безпеки дитини, проведення та документування результатів медичного обстеження, малолітню [PERSON] , [INFO] було доставлено до КНП «ДМП № 3» ОМР. На підставі клопотання Служби у справах дітей ОМР від 04.11.2021 № 07/12790 про невідкладене відібрання малолітньої [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] , ПРА ОМР було видано розпорядження від 05.11.2021 № 513 про невідкладне відібрання малолітньої [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] та тимчасвое влаштування дитини до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення. Згідно з п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц. Судом встановлено, що відповідач є офіційно непрацевлаштованою, тісних зав`язків у м. Одеса немає, постійне місце проживання відсутнє, належне піклування про малолітню дитину не здійснює, проживає за рахунок допомоги від небайдужих людей, що створює загрозу для її життя і здоров`я, що свідчить про ухилення від виконання матір`ю своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про невідкладне відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. При цьому суд акцентує, що можливість передачі дитини батьку, бабі, діду, або іншим родичам відсутня, оскільки [PERSON] у судовому засіданні зазначала про те, що батько не бажає приймати участі у вихованні дитини та постійно проживає на території Молдови, баби, діда чи інших родичів, яким би можна було передати на виховання малолітню дитину немає. На запитання суду про можливість допомоги з вихованням дитини чи передачі дитини на виховання матері відповідачки [PERSON] остання в одному судовому засіданні відповіла, що не має матері, а в іншому - що мати не має змоги надавати допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановивши викладені обставини справи, оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу), платника аліментів щомісячно але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» ухвалою суду від 29.11.2021 позивача було звільнено від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 1 816,00 грн.

Outcome: approved