Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Скалатською міською радою Тернопільської області, актовий запис № 18. В обґрунтування позову посилається на те, що 11 серпня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб. [INFO] в них народився син. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільного побуту тривалий час не ведуть. Через відсутність спілкування, взаєморозуміння, спільних інтересів та діаметрально протилежні погляди на життя, збереження сім`ї вважає неможливим оскільки таке суперечить його інтересам. Вжиття заходів щодо примирення не виправить стан їх відносин, оскільки зазначені обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення не принесли позитивного результату. Зважаючи на те, що підстави, які б перешкоджали зверненню до суду з позовом про розірвання шлюбу відповідно до ст.. 110 СК України відсутні, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Підволочиського районного суду від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11 жовтня 2021 року відповідач подала відзив на позов, згідно якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити, надати їм максимальний термін на примирення. Ухвалою Підволочиського районного суду від 12 січня 2022 року за клопотанням відповідача зупинено провадження у справі, надано сторонам строк для примирення до 18 лютого 2022 року. Ухвалою Підволочиського районного суду від 23 лютого 2022 року провадження у справі поновлено. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача згідно поданої заяви просить справу слухати у їх відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причину неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити рішення у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 22 серпня 2008 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 11 серпня 2006 року у Скалатській міській раді Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 18, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , місце народження: Італія, м. с. Солофра (провінція Авелліно). Спільне подружнє життя сторін не склалося, шлюбні відносини припинені, наданий судом термін для примирення та збереження сім`ї не надав позитивного результату. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі наведеного судом встановлено, що примирення між подружжям неможливе, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. За вказаних обставин суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved