Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за [ADDRESS] , загальною площею 79,1 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказала, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вона. Відтак, кожному з них належить по 1/6 частині спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом, в тому числі на належну йому 1/6 частину житлового будинку за [ADDRESS] . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. Постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належну останньому частку спірного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Байковецьку сільську раду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають та просять задовольнити. Представник Байковецької сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні позову покладається на думку суду. Судом встановлено, що 17 червня 1976 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17 червня 1976 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 березня 1979 року. 05 червня 1979 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 червня 1999 року. Прізвище дружини після одруження « [PERSON] ». Як вбачається з виписки з погосподарської книги за №1652 від 10 вересня 2021 року, виданої Байковецькою сільською радою, будинковолодіння по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року членами двору були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/6 частині спірного житлового будинку. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2020 року визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частинку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 79,1 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/6 частині будинковолодіння по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 лютого 2021 року, виданим виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №26. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на 1/6 частину спірного будинковолодіння. Як вбачається з довідки за №221 від 09 лютого 2021 року, виданої Байковецькою сільською радою, на день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] - дочка та [PERSON] - дружина. 16 березня 2021 року Тернопільською районнлю державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №104/2021 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. 26 березня 2021 року дружина спадкодавця [PERSON] подала державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці до нотконтори не зверталися. Таким чином, з матеріалів спадкової справи №104/2021 встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті останнього. Крім цього, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. 15 вересня 2021 року [PERSON] подала державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 15 вересня 2021 року за №2733/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину спірного будинковолодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. З технічного паспорта на житловий будинок за [ADDRESS] від 16 липня 2019 року, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 79,1 кв.м., житлова - 50,6 кв.м. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння значиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, кожному члену [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/6 його частині. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, у тому числі на належну йому 1/6 частину спірного житлового будинку. Спадщину прийняла позивач, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому 1/6 частину будинковолодіння по [ADDRESS] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за [ADDRESS] , загальною площею 79,1 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved