Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним вище позовом, в якому просила визнати за нею, як спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] , який залишив спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначене майно в порядку спадкування за заповітом прийняла позивачка, яка є його дочкою. У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та відомостей щодо реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] у позові зазначила, що [PERSON] був зареєстрований та проживав у вищезазначеному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами та у погосподарській книзі наявний запис про належність даного домоволодіння [PERSON] . Посилаючись на вищезазначені обставини [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після померлого [PERSON] 27 вересня 2019 року ухвалою судді Лизенко І.В., яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 № 175/о/15-19 строком на один рік, відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 19.11.2019 провадження у справі зупинене до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. Ухвалою судді Зіненка Ю.В. від 10.08.2021 справу прийнято до свого провадження. 07 грудня 2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлене, залучено до участі у справі правонаступника позивачки [PERSON] та призначене підготовче засідання на 29.12.2021. Ухвалою суду від 29.12.2021 замінено неналежного відповідача Покровську сільську раду\~Решетилівського району\~Полтавської області на належного Решетилівську міську раду, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладене на 08.02.2022. Ухвалою суду від 08.02.2022 справу призначено до судового розгляду по суті на 10.03.2022. У судове засідання [PERSON] не з`явився, 08.02.2022 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 72). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 77). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] ,\~правонаступником якої\~є [PERSON] ,\~про визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно в\~порядку спадкуванняпідлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та проживав до дня смерті [INFO] в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою за вих. № 02-24/577 від 13.09.2019 (а.с. 11). [PERSON] був головою вказаного вище домогосподарства, що підтверджується випискою з погосподарської книги № 9 2011-2015, виданою 13.09.2019 Покровською сільською радою Решетилівського району Полтавської області (а.с. 12). Відповідно до наданого позивачкою копії Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зазначений технічний паспорт виготовлений станом на 18.09.2019 на ім`я [PERSON] (а.с. 13-15). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з цим, аналіз положень Інструкції свідчить про те, що виникнення права власності на будинки, споруди від державної реєстрації не залежало. Відповідно до п. 6 зазначеної Інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Отже, з огляду не вищезазначене, суд доходить висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за життя належав [PERSON] . Також судом встановлено, що, згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). Спадщину за заповітом після померлого [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , однак їй постановою державного нотаріуса Решетилівської держнотконтори за вих. № 02-31/1250 від 13.09.2019 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Заяв від інших осіб та претензій від кредиторів не надходило (а.с. 9, 10). З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який виготовлений станом на 18.09.2019 на замовлення [PERSON] , встановлено, що домогосподарство складається з будівель та споруд: «А-1», «а» - житловий будинок; «Б» - літня кухня; «Б1», «б» - сарай; «№ 1» - колодязь; «№ 2» - колонка (а.с. 13-15). Також, як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 31). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , яка після укладення шлюбу 12.10.1991 змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7, 32). Відповідно до довідки за вих. № 01-16/1300, виданої 30.11.2021 Решетилівською державною нотаріальною конторою, після померлої [INFO] [PERSON] спадкоємцем, що прийняв спадщину є її син [PERSON] . Чоловік померлої [PERSON] від прийняття спадщини відмовився, заяв від інших осіб та претензій від кредиторів не надходило (а.с. 55). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування», якою встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами загального провадження. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї статті позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування зазначеної статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, способу для відновлення порушеного права. Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах (аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 23.12.2014 у справі № 3-191гс14, від 06.07.2016 у справі № 3-576гс16 та Верховним Судом у постанові від 02.05.2018 у справі № 914/904/17). \~ \~ \~ \~Зі змісту п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. \~ \~ \~ \~Оскільки судом встановлено, що [PERSON] має право на спадщину після свої померлої матері [PERSON] , яка в свою чергу мала право на спадщину після померлого [PERSON] , проте [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає можливим визнати за [PERSON] , який є спадкоємцем [PERSON] та правонаступником всіх її прав та обов`язків, право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: approved