Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що відповідачка [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 21.03.2014 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. Стверджує, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи", які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідачка. Заявою відповідачки [PERSON] підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Зазначає, що також одночасно із вищевказаним, свідченням приєднання до угоди відповідачки, дія договору підтверджується фактом користування відповідачкою картковим рахунком та використання кредитних коштів. Стверджує, що виконання відповідачкою договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Таким чином, вказує, що підписавши заяву, між сторонами, відповідно до статті 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 ЦК України) та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України). Стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідачка [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконала. Вказує, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно з п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які встановлюються за домовленістю строрін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86, 4 % для картки "Універсальна", 84,0 % - для картки "Універсальна голд". У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка [PERSON] станом на 21.09.2020 має заборгованість в розмірі 21844 грн. 17 коп., яка складається із 15111 гривень 62 копійок - заборгованості за простроченим тілом кредита, 3158 гривень 98 копійок - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 3573 грн. 57 коп. - нараховано пені. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідачки заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 21844,17 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява такого про розгляд справи за їх відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву чи будь-яких клопотань не подавала. У зв`язку із наведеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 11, 13 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товаристо комерційний банк "Приватбанк" (скорочена назва - ПАТ КБ "Приватбанк") на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (скорочена назва - АТ КБ "Приватбанк"), що стверджується копією статуту АТ КБ "Приватбанк". Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 21.03.2014 року. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці [PERSON] було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка [PERSON] отримала кредитну картку, що вбачається із довідки про отримані картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідачка при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п. 1.1.51 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Факт користування відповідачкою [PERSON] картковим рахунком та використання кредитних коштів підтверджується матеріалами справи, зокрема, випискою по рахунку. Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок в розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Встановлено, що відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало буто погашено відповідачкою, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачкою. але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості представленого позивачем вбачається, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка [PERSON] станом на 21.09.2020 має заборгованість в розмірі 21844 грн. 17 коп., яка складається із 15111 гривень 62 копійок - заборгованості за простроченим тілом кредита, 3158 гривень 98 копійок - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 3573 грн. 57 коп. - нараховано пені. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наведений позивачем розрахунок заборгованості в частині заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 є арифметично вірним, а тому, такий судом береться до уваги. У паспорті споживчого кредиту з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, з якою була ознайомлена [PERSON] , про що свідчить проставлений нею підпис, зазначено розмір процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, а також за такою сторонами обумовлено розмір та порядок нарахування штрафів за прострочення сплати заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Щодо стягнення з відповідачки нарахованої позивачем пені суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника не зазначено розмір та порядок нарахування неустойки. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника та паспорті споживчого кредиту, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За встановлених обставин суд приходить висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір нарахування пені за несвоєчасне виконання договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно захистити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Розраховуючи суму заборгованості, позивач не звернув увагу на те, що у анкеті-заяві позичальника від 21.03.2014 року та паспорті споживчого кредиту розмір пені не зазначено. Наданий позивачем Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт підпису відповідача також не містить. Враховуючи вищевикладене, розмір нарахованої пені не підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial