Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01.12.2021р. надійшла позовна заява [PERSON] до Державної установи Інституту зернових культур Національної Академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення у виконанні трудових обов`язків, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. № 4-19). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.12.2021р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№60). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона з 01.08.1997р. працює в ДУ ІЗК НААН України на різних посадах, останній час працювала завідувачем лабораторії економіки. Наказом від 05.11.2021р. № 269-к вона була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021р. до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, або надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19. Позивачка зазначала, що таке відсторонення від роботи вважає порушенням її конституційних прав на працю, вона не бажає щеплюватися проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Відсторонення від роботи за наказом від 05.11.2021р., на думку позивачки, є дискримінацією у реалізації нею своїх трудових прав. [PERSON] просила незаконним та скасування наказ про відсторонення від роботи від 05.11.2021р. № 269 -к, поновити її у виконанні трудових обов`язків за посадою завідувача лабораторії економіки, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.11.2021р. по дату ухвалення рішення суду включно. Відповідач - Державна установа Інститут зернових культур Національної Академії аграрних наук України позовні вимоги не визнав. В порядку ст. 178 ЦПК України 28.12.2021р. представником відповідача - директором Черчель В. (самопредставництво) було подано відзив (а.с. №67-77), в якому представник відповідача зазначав, що відстороняючи позивачку від посади, він керувався, як Наказом МОЗ від 04.10.2021р. № 2153, так і Постановою КМУ № 1096 від 20.10.2021р. (п.41.6 цієї постанови - набрав законної сили 08.11.2021р.), а також виходив з того, що постанови й розпорядження КМУ відповідно до ст. 117 Конституції України є обов`язковими до виконання. Представник відповідача також зазначав, що держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. Право позивачки на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси та на підставі нормативно-правових документів МОЗ та КМУ. У зв`язку з викладеним представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачка також в порядку ст.179 ЦПК України подала суду відповідь на відзив 20.01.2022р., яка за своїм змістом не змінила позицію позивачки щодо пред`явленого позову, не спростувала доводів представника відповідача, які ним були викладені по тексту відзиву на позов (а.с. № 107-122). Правом подачі у відповідності до положень ст. 180 ЦПК України заперечень на відповідь на відзив представник відповідача не скоистався. Також, позивачкою двічі, а саме 14.12.2021р. та 20.01.2022р., були подані клопотання про розгляд справи з викликом сторін в судове засідання (а.с. № 66, 138). Судом не знайдено підстав для задоволення вищезазначених клопотань у відповідності до ч. 6 ст. 279 ЦПК України з урахуванням того що, судом при відкритті провадження у справі (а.с. № 60) вірно визначено порядок розгляду справи саме в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін з огляду на те, що між сторонами виник трудовий спір та відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 19, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України були наявні підстави для розгляду справи саме в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Посилання позивачки в клопотаннях на те, що позовні вимоги мають для неї виняткове значення, а отже їх слід розглядати з викликом сторін в судове засідання, суд відхиляє, оскільки законодавець відніс трудові спори до тих справ, розгляд яких слід проводити в спрощеному позовному провадженні. За категорією «трудовий спір» визначення порядку розгляду справи віднесено до компетенції суду і для цього не потрібно окремого клопотання сторони у справі (п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України). Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст. 178, 179 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення. Крім того, в клопотаннях 14.12.2021р. та 20.01.2022р. про перехід до розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 66, 138), позивачкою не зазначено жодної вагомої підстави для такого переходу (допит свідків, визнання явки представника відповідача в судове засідання для дачі особистих пояснень тощо). Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розглядаючи позовні вимоги, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка працює в Державній установі Інституті зернових культур Національної Академії аграрних наук України (а.с. № 22-26). 25.10.2021р. директором Державної установи Інституту зернових культур Національної Академії аграрних наук України було видано розпорядження № 28 «Про неухильне виконання попереджувальних заходів» (а.с. № 72), яке було вручено для ознайомлення також і позивачці, на довідковому листі якого [PERSON] зробила примітку про свою незгоду з ним, до речі тільки одна з працівників (а.с. № 73). [PERSON] профілактичного щеплення проти COVID-19 не зробила, медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 роботодавцю не надала. 04.11.2021р. директором Державної установи Інституту зернових культур Національної Академії аграрних наук України було видано розпорядження № 29 «Про запобігання поширенню хвороби COVID-19 (а.с. № 74). Наказом від 05.11.2021р. № 269-к [PERSON] була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021р. до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, або надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (а.с. № 42). Розглядаючи трудовий спір, суд зазначає, що наказ від 05.11.2021р. № 269-к є законним та таким, що відповідає, як нормам трудового законодавства, так і низці нормативно-правових актів, які були прийняти державою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. До такого висновку суд дійшов з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, окрім інших підстав, у разі «інших випадках, передбачених законодавством». До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як о дин із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. У пунктах "а", "б" статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021р. № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 83. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який набрав чинності з 08.11.2021р., керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Розглядаючи позовні вимоги, суд зазначає, що керівник Державної установи Інституту зернових культур Національної Академії аграрних наук України, відстороняючи тимчасово від роботи [PERSON] на підставі наказу від 05.11.2021р. № 269-к, діяв у межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені законом. В аспекті трудового спору, що розглядається судом, буде доречним посилання на висновки Верховного Суду від 10.03.2021р. у справі № 331/5291/19, де зауважувалося на тому, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя ї здоров`я її громадян. Суд зазначає, що держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей З огляду на вищезазначене посилання позивачки на порушення її конституційного права на працю, суд відхиляє, а позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Розглядаючи позовні вимоги, варто також зазначити, що станом на 10.03.2022р. практики Верховного Суду у справах щодо відсторонення від роботи працівника через відсутність щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", немає. Немає наразі і правової позиції ЄСПЛ щодо відсторонення від роботи працівника через відсутність щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, то судові витрати, які понесені позивачкою по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 908грн. (а.с. № 3) відносяться на її рахунок. Судові витрати по сплаті судового збору за ту частину позовних вимог, по якій позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за законом, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed