Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб присудження аліментів, визначених рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 травня 2018 року (справа №438/215/18) із 1/4 частки від заробітку на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що у 2018 році рішенням Бориславського міського суду розірвано шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] . Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориславського міського суду від 15.05.2018 з нього стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Борислава Львівської області, РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 26.03.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. На даний час, через карантин у нього немає постійної роботи та аліменти стягуються згідно середньої заробітної плати для даної місцевості. Зазначає, що значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Ухвалою судді від 18.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.12.2021. Ухвалами суду від 17.12.2021, 24.01.2022, 10.02.2022, 18.02.2022 судові засідання у розгляді справи відкладалися з причин, наведених в ухвалах. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява представника позивача - адвоката Попів - Кішко Р.Й. від 10.02.2022 про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує (а.с.43). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представником відповідача - адвокатом Петруняк О.Б. подано до суду клопотання від 21.03.2022 про розгляд справи без її участі та участі відповідача [PERSON] ; позовні вимоги вважає безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні. Крім цього, 18.02.2022 відповідачем направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з наведених у відзиві підстав. Зокрема, вказує, що позивач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітньої дитини та на даний час перебуває на роботі у Польщі. Спільна дитина з народження хворіє невиліковним захворюванням, у зв`язку з чим потребує інклюзивного навчання та спеціального догляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази у справі у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 березня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Борислава Львівської області, запис №44 розірвано, що підтверджується копією рішення Бориславського міського суду Львівської області (а.с.55). У сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 114 (а.с.52). Згідно світлокопії рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 травня 2018 року (справа № 438/215/18, провадження №2/438/235/2018) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання дочки (аліментів) задоволено; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Борислава Львівської області, РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Борислава Львівської області, РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 26.03.2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.53-54). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям покладається на батьків. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі N 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суду необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] обставиною, що має істотне значення для зменшення розміру аліментів зазначив те, що він через карантин не має постійного заробітку, однак доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які б свідчили про суттєве погіршення матеріального стану, стану здоров`я, чи виникнення інших непереборних обставин позивач суду не надав. Тому така обставина, на думку суду, не є істотною та достатньою для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Позивач [PERSON] у позовній заяві не навів обставин щодо зміни свого матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, чи інших випадків, передбачених СК України, для вирішення питання про зменшення розміру аліментів. Також позивач [PERSON] не надав суду жодних доказів значного погіршення матеріального становища або ж погіршення стану здоров`я, який би перешкоджав йому працювати та сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] є працездатною особою, тому повинен забезпечувати належний рівень утримання малолітньої дитини та виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Крім цього, судом при вирішенні спору враховуються інтереси малолітньої дитини [PERSON] , яка через наявне невиліковне захворювання потребує інклюзивного навчання та спеціального догляду, що вбачається із висновку, складеного комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр» м.Борислав Львівської області «Про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини» від 27.08.2019 за №44 (а.с.57-61). Крім цього, існуючий розмір аліментів (встановлений рішенням суду) не є завищеним, а відповідає ст.182 СК України, а зміна розміру аліментів на утримання дитини в сторону зменшення необґрунтовано та безпідставно погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд звертає увагу на те, що утримання дитини є обов`язком батьків, і рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання платником аліментів. Таким чином, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, того, що з моменту ухвалення рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15.05.2018 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] , суттєво змінились обставини, які не дають йому змоги сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що позивачем не доведено обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: approved