Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

В жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: «Центр надання адміністративних послуг» Красносілької сільської ради в особі начальника відділу «ЦНАП» Лапчика Сергія Петровича та Голови [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач по справі зареєстрований у її власній квартирі, але фактично не проживає більше року. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи, або про розгляд справи без їх участі не надали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи «Центр надання адміністративних послуг» Красносілької сільської ради в особі начальника відділу «ЦНАП» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч.1, 5, 6\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконкому Красносільської сільської ради №58 від 23.05.2013 року видано ордер 31.05.2013 року №53: військова академія м. Одеса, полковнику у відставці [PERSON] на право зайняття житлового приміщення у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] син, [PERSON] донька, [PERSON] онука. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2017 року виданого органом приватизації при Красносільській сільській раді Лиманського району Одеської області, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на прав приватної, спільної, часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї в рівних частинах: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку виконавчого комітету Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 21.10.2021 року №6181, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації:19.07.2013 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації: [INFO] . Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 21.10.2021 року складеного старостою с. Ілічанка Одеського району Одеської області [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] . За вказаною адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно довіреності від 13.07.2021 року серії НРК 275402 посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрованою в реєстрі за номером 3758 та дійсною терміном по 13.07.2024 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися на умовах за її розсудом всім майном та тим майном, що буде придбано у майбутньому. Відповідно до заяви №77АГ5256904 від 15.04.2021 року посвідченої т.в.о. нотаріуса м. Москви Новіковою С.О., [PERSON] , який діяв за згодою свого законного представника матері, [PERSON] , просив зняти його з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно заяви про зняття з реєстрації місця проживання від 21.10.2021 року, [PERSON] було відмовлено начальником відділу «Центр надання адміністративних послуг» Красносільської сільської ради Лапчик С.П. у знятті з реєстрації місця проживання [PERSON] у зв`язку з тим, що заявниця не подала необхідні документи. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст.383 Цивільного кодексу України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,\~386,391 Цивільного кодексу України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, таким чином виникнення права членів сім`ї власника будинку(квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.\~15,16,\~386,\~391 ЦК\~гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей\~16,391,386 ЦК України\~власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. (ст.391 Цивільного кодексу України). Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд має звернути особливу увагу процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення в справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», п. 50; рішення від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» (Aosia v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulia v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [ВП], заява №33202/96, п. 110, ECHR 2000-1). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до частини другої\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: «Центр надання адміністративних послуг» Красносілької сільської ради в особі начальника відділу «ЦНАП» Лапчика Сергія Петровича та Голови [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідач дійсно без поважних причин не проживає у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved