Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл її неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері (позивача) на багаторазові тимчасові виїзди на навчання за межі України до досягнення дитиною 16 річного віку без згоди батька [PERSON] . Вимоги мотивовані тим, що позивач з 04.11.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 24.09.2009 року шлюб розірвано, дочку [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Позивач проживає в Республіці Чехія, в даний час має там постійну роботу, яка приносить постійний дохід, додому повертається тільки на період відпустки. Неповнолітня дочка [PERSON] проживає у батьків позивача в селі Красник Верховинського району. Мета даної поїздки - отримання дочкою належної освіти, влаштувати її на навчання за кордоном, але батько дитини, відповідач по справі [PERSON] , відмовляється надати нотаріально засвідчений дозвіл для виїзду на навчання, не займається її вихованням, тривалий час з нею не зустрічається, не сплачує аліменти. Ухвалою суду від 10.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.12.2021 року залучено виконавчий комітет Верховинської селищної ради (орган опіки і піклування) до даної справи, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зобов`язано його надати суду письмовий висновок щодо розв`язання цього спору, та закрито підготовче провадження в даній справі, призначивши її до судового розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому Законом порядку шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с. 17, 26). У встановлений законом строк, відзиву на позовну заяву не надав. Надіслав до суду заяву про розгляд цієї справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.99). У судове засідання з`явився представник позивача - адвокат Бельмега М.В., який пояснив, що позивач проживає та працює за кордоном, а неповнолітня дочка [PERSON] проживає у батьків позивача в селі Красник Верховинського району. Відповідач відмовляється надати нотаріально засвідчений дозвіл для виїзду на навчання, не сплачує аліментів, на час розгляду справи в суді наявна заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] . Свідок [PERSON] , [INFO] , вчитель Красницької гімназії, жителька с. Красник Верховинського району Івано-Франківської області, пояснила суду, що вона є матір`ю позивача. Сторони у справі розлучилися, оскільки мали різні погляди на життя. Позивач поїхала в Чехію на роботу. Неповнолітня дитина сторін [PERSON] залишилась проживати з нею та дідусем в с. Красник, навчається у Красницькій гімназії. Відповідач останній раз спілкувався з неповнолітньою дочкою [PERSON] , коли вона навчалась у 4 класі. Їй відомо, що позивач просила відповідача, щоб він надав дозвіл на виїзд дочки за кордон в Чехію, однак він відмовив. Відповідач не сплачує аліментів на утримання [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчого комітету Верховинської селищної ради (орган опіки і піклування) [PERSON] у суді пояснила, що орган опіки і піклування повідомив відповідача [PERSON] в телефонному режимі та на його електронну пошту про розгляд питання шодо дачі дозволу на тимчасовий виїзд за кордон його неповнолітньої дочки [PERSON] для навчання без згоди батька. Відповідач повідомив орган опіки і піклування, що він не заперечує щодо виїзду за кордон його дочки для навчання, у зв`язку з чим органом опіки і піклування надано висновок про надання дозволу неповнолітній дочці [PERSON] у супроводі матері на тимчасові виїзди на навчання за межі України. Також органом опіки і піклування на офіційний запит отримано інформацію від Державної виконавчої служби про те, що за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року включно відповідач заборгував аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 20902 грн. Неповнолітня [PERSON] виявляє бажання вчитися за кордоном. Крім того, органом опіки і піклування Верховинської селищної ради надано висновок, який затверджено рішенням виконавчого комітету цієї ради від 09.02.2022 року №88, відповідно до якого орган опіки і піклування вважає за доцільне надати дозвіл неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] на тимчасові виїзди на навчання за межі України (а.с.95-100). Такий висновок надано на підставі згоди батька [PERSON] . Вислухавши пояснення представників позивача та органу опіки і піклування, показання свідка [PERSON] , дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ч.4 ст. 7 Сімейного Кодексу (далі - СК) України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У п.п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. N 724), передбачена можливість виїзду з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Також передбачено, що виїзд з України (суд звертає увагу, що цими Правилами передбачено одноразовий виїзд, а не на багаторазові виїзди) громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску - без нотаріального посвідчення згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків - без нотаріального посвідчення згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, на підставі рішення суду може бути наданий дозвіл на конкретний одноразовий виїзд ( а не на багаторазові виїзди) дитини за кордон із зазначенням у ньому держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №712/10623/17 (провадження №14-244цс18) зроблено висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №507/306/17, провадження №61-34090св18). Також Верховний Суд у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі №643/1090/17, провадження №61-28548св18 акцентував свою увагу на правильність висновку судів щодо відмови у задоволенні позовних вимог у разі не зазначення позивачем конкретної адреси місця перебування дитини та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України. На підтвердження мети поїздки дитини за кордон до суду необхідно подати документи (письмові докази), які підтверджуватимуть дійсність намірів такої поїздки, а також що вона буде в інтересах дитини. Такими документами можуть бути квитки; довідка про бронювання квитків; документи, що підтверджують бронювання місць у готелі на час перебування в іноземній країні; довідка про доходи, що підтверджує фінансову спроможність одного з батьків забезпечити відпочинок (поїздку) дитини; документи, що підтверджують родинні зв`язки з особами, до яких має приїхати дитина з метою родинного спілкування та відпочинку; довідка з медичного закладу про те, що дитина перебуває на обліку у лікарів як така, що постійно хворіє і потребує щорічного оздоровлення або відновного лікування за кордоном; довідка із закладу освіту про те, що дитина поглиблено вивчає іноземну мову тощо. Судом встановлено, що позивачемдо позовної заяви долучено такі докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог: -копію паспорта громадянина України [PERSON] (а.с.5); -копію картки платника податків позивача (а.с.6); -виписку з рішення Верховинського районного суду від 21.09.2009 року (а.с.7), відповідно до якого розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 04.11.2007 року у відділі реєстрації цивільного стану Верховинського районного управління юстиції , актовий запис 94, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати при матері; -рішення Верховинського районного суду від 30.07.2009 року (а.с.8), яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; -свідоцтво про народження (серії [NUMBER] ) [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається що її батьком є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с.9) -розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів (а.с.10-12) Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторона позивача у ході розгляду даної справи не заявляла клопотання про долучення будь-яких інших доказів, крім тих, які судом вказано вище, про витребування доказів, які вона не може надати суду самостійно. Суд звертає увагу, що у позовній заяві зазначено позовну вимогу про надання дозволу «неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] на багаторазові виїзди на навчання за межі України до досягнення нею віку 16 років без згоди батька [PERSON] ». Однак, по-перше, стороною позивача не надано суду будь-яких доказів того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , 2008 року народження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ). По-друге, позивач у своїй позовній вимозі не конкретизує, до якої країни суду слід надати дозвіл на виїзд [PERSON] , 2008 року народження, не зазначає його початку й закінчення. По-третє, чинними законодавством передбачено, що рішенням суду можливо надати дозвіл тільки на одноразовий виїзд, а не багаторазові виїзди, з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. По-четверте, в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи в суді відповідач заборгував аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 20902 грн. за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року включно, що підтверджено органом опіки та піклування Верховинської селищної ради, у зв`язку з чим неповнолітня [PERSON] , яка не досягла 16 років, може виїхати за кордон у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків, без рішення суду та без нотаріального посвідчення згоди другого з батьків у разі пред`явлення довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем. Таким чином, на час звернення до суду з даною позовною заявою у позивача не існувало перешкод для виїзду з дочкою за межі України без згоди відповідача, тобто вона не була позбавлена можливості вирішити дане питання у позасудовому порядку. Також суд звертає увагу, що на даний час Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року впроваджено правовий режим воєнного стану на території України. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні Кабінетом Міністрів України ( постанова від 28.02.2022 р. № 170) спрощено порядок перетину дітьми державного кордону, у зв`язку з чим у позивача не існує перешкод для виїзду дочки [PERSON] за кордон без рішення суду та нотаріальної згоди батька. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що у задоволенні цієї позовної заяви слід відмовити. Сторона позивача у судовому засіданні заявила клопотання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, а саме суми сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 4000 гривень (а.с.3, 101-105). Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки судом вирішено відмовити в задоволенні позову, то судові витрати у справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed