Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

26.01.2022 [PERSON] подав заяву, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №344/20997/21 про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у сумі 11 808 грн. Заяву мотивує тим, що 21.01.2022 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини. Позивач зазначає, що під час ухвалення вищевказаного рішення суд не вирішив питання про судові витрати, які він поніс: сплачений судовий збір - 908 грн., витрати на підготовку експертного дослідження на його замовлення (аналіз ДНК на батьківство) - 3 900 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 7 000 грн. Додає, що у судовому засіданні представником позивача, до закінчення судових дебатів, було зроблено заяву про те, що додаткові письмові докази про розмір витрат будуть подані протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення. 22.02.2022 до суду надійшли заперечення відповідача по справі. Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення мотивовані тим, що адвокатом не було додано детального опису робіт та наданих послуг, сума витрат не співмірна із складністю справи і обсягом фактично проведених робіт та наданих послуг з заявленими вимогами про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн., вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з оплатою послуг генетичного дослідження аналізу ДНК на батьківство, зазначає, що оскільки експертизу ДНК було оплачено позивачем 26.11.2021, а позовна заява датується 23.12.2021, то з цього випливає, що аналіз ДНК на батьківство від 02.12.2022 виконаний до моменту звернення до суду з позовом. При цьому матеріали справи не містять клопотань про призначення судово-генетичної експертизи та доказів її проведення після подання позову. Отже, такі витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем. 22.02.2022 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі. У судове засідання сторони не з`явилися. З врахуванням рекомендацій Ради суддів України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та відсутністю письмової згоди усіх учасників судового провадження на розгляд справи і їх неявкою в судове засідання, слухання справи відкладено на погоджену сторонами дату 30.03.2022. 28.03.2022 від відповідача по справі надійшла заява про розгляд справи без її участі. 30.03.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд заяви без участі позивача та його представника. Вимоги, викладені у заяві про ухвалення додаткового рішення підтримав та просив стягнути судові витрати з відповідача у повному обсязі в розмірі 11 808 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне: Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.01.2022 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини (а.с.32-35). У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, та витрати пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Представник позивача - адвокат Яремчук Олександр Олексійович здійснює діяльність на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 у Івано-Франківському міському суді у справі №344/20997/21 від 29.12.2021 (а.с.44). Згідно договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 між адвокатом Яремчуком О.О. та Капустяном А.І. за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1. договору клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному додатком №1 до цього договору (а.с.43). Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 у п. 2 передбачено, що гонорар адвоката за прийняття доручення та надання правової допомоги у зазначеній справі визначається у фіксованому розмірі та складає 7000 грн. (а.с.45). Згідно квитанції серії ААС №495809 від 24.01.2022 за правову допомогу [PERSON] у справі №344/20997/21 сплачено 7000 грн.(а.с.46). Виходячи із наведеного, оскільки судом встановлено, що позивачем [PERSON] 15.11.2021 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Яремчуком О.О., та додаткову угоду до договору, у яких обумовлено суть справи, розмір гонорару, який є фіксованим (сума 7000 грн.), а представник позивача та позивач, в свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України в тексті позову та у виступі, просили стягнути такі витрати з сторони відповідача. Відповідач просила відмовити у таких, зазначаючи, що не надано жодних доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості. Так, суд вважає за необхідне зауважити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена для визначення розміру витрат, в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником відповідача, а отже є визначеним. Разом з тим, дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) та участі у судових засіданнях. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 2 500 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката. Зокрема, враховуючи, що по справі було рішення в першому засіданні, у якому адвокат брав участь, а також написанння останнім позовної заяви. Відповідно до положень ч. 5-6ст. 139 ЦПК України, витрати на оплату послуг експерта стягуються відповідно до правил розподілу судових витрат. Розмір встановлюється на підставі договорів, рахунків та інше. Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Таким чином, що стосується відшкодування витрат, понесених позивачем за проведену експертизу, то позивачем надано квитанцію №0.0.2357324605.1 від 26.11.2021 на суму 3 900 грн., одержувач: ДНК - центр, призначення: генеалогічні послуги [PERSON] (а.с.14). Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Таким чином ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Так як зміст процесуальних законів України, що регулюють призначення експертиз в судових процесах та порядок відшкодування витрат на оплату праці експертів, є уніфікованим, релевантним до подібних за змістом відносин є правовий висновок, викладений в постанові КАС ВС від 16 грудня 2020 року по справі № 824/647/19-а. Таким чином, оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою до звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку. Разом з тим, так як позов задоволено, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved