Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

У лютому 2022 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача з 08.06.1977 р. по 23.06.1978 р. слюсарем з ремонту автомобілів, з 21.01.1981 р. по 13.08.2020 р. - водієм у гірничотранспортному цеху (безпосередньо у кар`єрі був зайнятий на вивезенні гірничої маси). 13.08.2020 р. він звільнився із підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 02.11.2021 р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, йому було встановлено три професійні захворювання: - хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С, ЛН третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК- першої стадії; - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадікулярним синдромом, з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічними синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями на кистях; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеня 9 з помірним зниженням слуху. Висновком МСЕК від 14.12.2021 р. йому встановлено 2 групу інвалідності та 80% втрати професійної працездатності безстроково: 65% - по ХОЗЛ; 10% - по вібраційній хворобі, 5% - по туговухості. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями він протягом тривалого часу фізично та морально страждає, його постійно турбує задишка, кашель, головний біль та обмеженість рухів у нийному та поперековому відділах, зниження слуху на обидва вуха. Порушено його звичайний уклад життя, він змушений звертатись в лікувальні установи. Просить стягнути з відповідача на свою користь 400000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач відзив на позов не надав, представник відповідача прохав відкласти розгляд справи на іншу дату, а саме після припинення воєнного стану, мотивуючи тим, що він перешкоджає йому прибути до суду для участі в судовому засіданні. При цьому, будь-яких заяв про розгляд справи з повідомленням, викликом або в порядку загального проведення не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 21.01.1981 р. по 13.08.2020 р. - водієм у гірничотранспортному цеху (безпосередньо у кар`єрі був зайнятий на вивезенні гірничої маси). Звільнився з підприємства 13.08.2020 р., за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 11-16). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 39 років 7 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 14.12.2021 р. йому було встановлено 2 групу інвалідності та та 80% втрати професійної працездатності безстроково: 65% - по ХОЗЛ; 10% - по вібраційній хворобі, 5% - по туговухості (а.с. 24). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 14.08.2020 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, ЛН другого ступеня; 2) вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, з вазомоторно-трофічними порушеннями ни кистях, у поєднанні з полірадікулопатією попереково-крижовою та шийною, з вираженими статико-динамічними порушеннями, з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами колінних та ліктьових суглобів з больовим синдромом (ПФ першого-другого ступеня), 3) нейросенсорна приглухуватість першого (з легким зниженням слуху (а.с. 21-23). Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 14.08.2020 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації аерозолю переважно фібро генної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 10% до 70 % в 2,2 рази; - перевищення еквівалентного еквівалентного рівня віброприскорення на 2 дБ; - перевищення еквівалентного рівня шуму на 3 дБа (а.с. 22). Із п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи водієм автотранспортних засобів в кар`єрі з 21.01.1981 р. виконував вивезення великовантажним автомобілем гірничої маси з кар`єру та технічне обслуговування автомобіля, керування автомобілем та підйомним механізмом автомобіля, ліквідацію несправностей, які траплялися під час роботи на лінії. При цому, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця, [PERSON] підпадав під вплив шкідливих факторів: пилу фібро генної дії з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70%, загальної вібрації, шуму, показники яких перевищували нормативні значення (а.с. 22). У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 39 років 7 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва ВАТ «Півн ГЗК» та ПРАТ «ПІВНГЗК», осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (а.с. 23). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 14.08.2020 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив шкідливих факторів: пилу фібро генної дії з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70%, загальної вібрації, шуму, показники яких перевищували нормативні значення. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 80 % втрати працездатності, другу групу інвалідності, роботу в шкідливих умовах у відповідача протягом 39 років 7 місяців, а також характер захворювань, пов`язаних із спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Тому, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача потрібно стягнути з відповідача 400000 грн. за встановлені 80 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 4000 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: approved