Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] , в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки він безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даним нерухомим майном. Позивач та його представник адвокат Златі Д.С. (ордер серії ОД № 406043 від 03.08.2021 р.) у підготовче судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача по справі, у підготовче судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: акт прийому передання від 20.10.2009 р.; звіт про проведення незалежної оцінки вартості сільськогосподарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; технічний паспорт на громадський будинок по [ADDRESS] , самочинних споруд немає. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що відповідач є власником будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] . В середині 2009 р. позивачу, з метою здійснення сільськогосподарської діяльності, головою ВАТ «Насінницький радгосп «Перемога» було передано в користування один з складів, розташованих на території так званого «мехтоку». 20.10.2009 р. між позивачем та головою ВАТ «Насінницький радгосп «Перемога» було складено акт приймання передавання, згідно якого відповідач передав позивачу у користування склад № 4 на території мехтоку. Отже, з середини 2009 року позивач постійно, відкрито та безперервно володіє вищезазначеним об`єктом нерухомого майна. Оскільки позивач більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, він вважає, що за ним може бути визнано право власності на будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] , в порядку ст. 344 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні\~спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повинні\~враховувати,\~зокрема,\~таке: володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Частиною 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як встановлено судом, позивач з середини 2009 року відкрито, постійно та безперервно володіє будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач не висував вимог про повернення нерухомого майна, визнав позовні вимоги, про що свідчить його заява, яка знаходяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі більше 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] , таким чином є правові підстави для визнання за ним права власності на них, в порядку ст. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на будівлі та споруди, які розташовані по [ADDRESS] за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved