Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

22.02.2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2003 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року шлюб між ними розірваний. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ще до розірвання шлюбу, а саме з 07.03.2012 року відповідач залишив позивачку з дітьми та пішов проживати до своєї матері. Діти весь час мешкають з позивачкою. Рішення про розірвання шлюбу було прийняте позивачкою у зв`язку із асоціальним та аморальним способом життя відповідача, його нехтуванням сімейними цінностями. Спорів стосовно місця проживання дітей між сторонами не виникало і не виникає. Відповідач не заперечував проти проживання дітей з позивачкою і з 2012 року він не цікавився життям дітей, не приходив до них, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дітьми або приймати участь у їх вихованні, не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів до повноліття дітей. Позивачка зазначає, що вказаним рішенням суду встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, аліменти не сплачує і станом на час звернення до суду з цим позовом, заборгованість по аліментах становить 155 тис. грн. На теперішній час діти, а особливо дівчинка, майже не пам`ятають батька та не мають до нього жодних почуттів, оскільки відповідач не цікавиться їх життям. Позивачка проживає із дітьми за адресою: [ADDRESS] , де для дітей забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню, повноцінному розвитку, адекватному сприйняттю життя та оточуючих людей дітьми. Діти гарно навчаються, завжди виконують домашні завдання, систематично відвідують школу. Батько участі у цій сфері життя дітей не бере. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації щодо місця перебування позивачки та дітей, і мати ніколи не створювала перешкод для спілкування батька з дітьми й його участі у вихованні дітей. Вказане свідчить по фактичну можливість, але вольове небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки. На думку позивача, нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками принижує гідність дітей, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дітей, як з моральної, так і з правової точки зору. У заяві сторони позивача про додаткові підстави позову зазначено, що після подання позову позивачу стали відомі обставини, що мають значення для вирішення справи і є додатковими підставами позову. Так, у переписці з позивачкою, відповідач повідомив її про те, що проходив складне лікування від алкогольної залежності і поряд з цим продовжував зловживати алкоголем. Вказана обставина є додатковою підставою позову в силу п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки хронічний алкоголізм є окремою підставою для позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 27.02.2019 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 02.05.2019 року задоволене клопотання представника третьої особи та витребувано від служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 11.06.2019 року задоволені клопотання представників сторін про витребування доказів. Ухвалою суду від 03.07.2019 року задоволені клопотання представників сторін про виклик свідків. Ухвалою суду від 08.10.2019 року залишене без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 08.10.2019 року задоволене клопотання представника відповідача про виклик свідків. Ухвалою суду від 12.03.2020 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про додаткові підстави позову. Ухвалою суду від 12.03.2020 року задоволені клопотання представників сторін про долучення до справи додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 12.03.2020 року частково задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 19.03.2021 року задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 19.03.2021 року за клопотанням представника позивача визнано обов`язковою явку відповідача в судове засідання та вирішене питання про необхідність заслуховування думки дітей ураховуючи їх вік. Ухвалою суду від 19.03.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 10.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що за змістом ст. 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав передбачають наявність в діях батьків прямого умислу на здійснення дій перелічених у зазначеній статті, крім того відповідний перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому, із матеріалів справи вбачається повна відсутність будь-якого доказу умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, або наявність будь-яких підстав, передбачених ст. 164 СК України. Батько дітей через втрату робити деякий час не міг лише забезпечувати дітей. Відповідач вказує, що позивачка через власне негативне ставлення до нього, постійно ініціювала сварки та скандали, і фактично заборонила відповідачу бачитися з дітьми. Позивачка разом із дітьми зареєстровані та проживають в квартирі, яка належить відповідачу, при цьому сам відповідач вимушений винаймати житло для власного проживання. Зазначене вказує на те, що відповідач завжди піклувався про своїх дітей, надав їм право проживання у своїй власності, сплачував аліменти, поки не втратив роботу, отже відповідач діяв у відповідності до вимог СК України та моральних засад суспільства. Крім того, відповідач вказує, що звернувся до служби у справах дітей для вирішення питання встановлення порядку побачень з дітьми. В діях відповідача відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, а тому позов не підлягає до задоволення. 25.10.2019 року до суду надійшла відповідь сторони позивача на відзив відповідача зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги та додатково зазначає, що з 2012 року діти проживають з позивачкою, яка самостійно займається їх вихованням та утриманням. Відповідач з дітьми не проживає, їх вихованням та утриманням не займається, не цікавиться їх життям, здоров`ям та інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, не виявляє бажання спілкуватися з ними, матеріально не допомагає. Діти навчаються у школі і саме позивачка приділяє належну увагу їх навчанню та вихованню. Відповідач не має контакту з вчителями та не відвідує батьківські збори. Жодного разу відповідач не робив з дітьми домашнє завдання, не цікавився навчальним процесом та не відвідував батьківські збори. Позивачка ніколи не заперечувала відповідачу бачитись з дітьми та не обмежувала його у спілкуванні з дітьми. Кожного року позивачка запрошувала відповідача на святкування 1-го вересня. Натомість відповідач прийшов до школи єдиний раз - 01.09.2012 року. Відповідач з 2012 по 2014 роки вимагав звільнити його квартиру та казав позивачці про те, що дітей потрібно забрати і звільнити квартиру. Відповідач не міг виселити позивачку з дітьми, саме тому вони залишились проживати у цій квартирі. На думку позивача, проживання її та дітей у належній відповідачу квартирі є законодавчою гарантією, а не турботою батька. Позивачка вказує, що тричі просила відповідача повернутись до родини заради дітей, але відповідач негативно ставився до уваги дітей та казав, що вони заважають, оскільки шумлять. Батько зобов`язаний цікавитись вихованням та духовним розвитком, займатись з дітьми, розвивати їх здібності, але відповідач ухиляється від виконання цих обов`язків. Відповідач звернувся до служби у справах дітей з питанням встановлення графіку побачень лише після подання до суду позову про позбавлення його батьківських прав, а до часу звернення до суду із цим позовом та надходження до суду подань про розшук і привід відповідача, останнього наявна ситуація цілком влаштовувала. Відповідач жодним чином не зазначає як він турбується про дітей і як бере участь у їх вихованні, не надано жодного доказу про те, що відповідача обмежували у спілкуванні з дітьми чи перешкоджали йому. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та навіть відмовився від допиту його в якості свідка по цій справі. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що відповідачу є що скривати, він уникає власного допиту в якості свідка під присягою та попередженням про кримінальну відповідальність. Окрім голослівних заяв про обмеження у спілкуванні з дітьми, в матеріалах справи немає жодного доказу. 28.11.2019 року до суду надійшли письмові заперечення сторони відповідача зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог та додатково зазначає, що ніколи не уникав спілкування з дітьми та намагався примати участь і приймав участь у їх вихованні, дарував подарунки, купував для дітей одежу. Відповідач намагався налагодити і нормальні стосунки з колишньою дружиною, так, після розлучення, він оплатив їй відпочинок в Йорданії. Відповідач ніколи не заявляв про виселення дітей та позивачки з належної йому квартири та із цього приводу не звертався до суду чи будь-яких інших юрисдикційних органів. Вказане свідчить про намагання відповідача турбуватись про своїх дітей. Натомість, відповідач вважає, що позивачка будь-якими способами намагається спонукати відповідача скласти із себе повноваження власника квартири. Позивачка на протязі чотирьох років приховувала наявність виконавчого провадження про стягнення аліментів. Позивачка не надала відповідачу свідоцтва про народження дітей для подання їх до військового комісаріату з приводу звільнення від мобілізації за наявності трьох дітей, чим поставила під потенційну загрозу життя та здоров`я відповідача, адже без наявності свідоцтв про народження дітей відповідач міг бути мобілізований та як людина яка не має військового досвіду, він потенційно у певній мірі міг постраждати. Таке ставлення позивачки викликало у відповідача стан при якому він відчував, що його лише використовують для отримання грошей та проживання у його квартирі. Позивачка послідовно переслідувала та переслідує мету, яка не пов`язана із добробутом дітей, та для неї позбавлення відповідача батьківських прав є лише частиною якогось іншого плану. Коли у відповідача з`явився адвокат, відповідач став постійно сплачувати аліменти, влаштувався на роботу, відбув адміністративну санкцію, і якби відповідача вчасно повідомили про наявність виконавчого провадження та можливість провести переговори з врегулювання, він потенційно міг би змінити свою поведінку. Також сторона відповідача зазначає, що відмова від допиту в якості свідка є правом відповідача передбаченим законом, сторона у справі не може бути повністю неупередженою та об`єктивною, і відмова від допиту в якості свідка не може тлумачитись як спроба відповідача виправдати можливі неправдиві відомості суду. На даний час відповідач сплачує аліменти та намагається погасити заборгованість по них. Сама позивачка, будучи зацікавленою у справі особою, виявила бажання надати покази в якості свідка, та залучила свідків, які є близькими їй особами, тож вони не можуть бути об`єктивними та незаангажованими. Така поведінка позивачки свідчить про нестачу доказів сторони позивача і намагання компенсувати такі докази показами свідків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] суду показала, що відповідач є її колишнім чоловіком, із яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі 9 років. Загалом сторони були разом протягом 14 років. У 2012 році відповідач покинув позивачку та спільних дітей і жив з іншою жінкою у своїх батьків. Певний час відповідач приїздив до позивачки, але діти його дратували, тому жити з позивачкою та дітьми він не хотів. У 2013 році сторони розлучились, а в квітні 2014 року відповідач повністю зник, лише з`явився коли вимагав надати документи дітей аби не йти в АТО. Після цього відповідач з`явився лише на комісії у справах дітей коли вирішувалось питання щодо надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав. Свідок зазначає, що не раз намагалась звертатись до відповідача з питанням надання допомоги, але позитивного результату це не дало і лише після активних дій щодо розшуку та приводу відповідача його вдалося віднайти. За твердженням свідка, відповідач не має жодних емоцій до своїх дітей і навіть під час спільного проживання лише постійно вживав пиво, казав що діти йому заважають та грав у комп`ютерні ігри. [PERSON] дитині було три роки як відповідач пішов і позивачка лишилась сама з дітьми без доходів, тому була вимушена вийти на роботу. Лише коли старший син пішов до школи, батько з`явився на перше вересня на прохання позивачки, і більше жодного разу ні до школи, ні разом із дітьми на кружки тощо, він не з`являвся. Коштів на утримання дітей відповідач не давав, жодного разу не цікавився дитячими заходами та їх не відвідував. Народження молодшої дитини відповідач взагалі не бажав та хотів аби позивачка перервала вагітність. У всьому позивачці допомагають її батьки, а відповідач навіть жодного подарунку дітям не робив та став сплачувати аліменти лише після початку активних звернень позивачки до суду. З 2012 по 2013 роки син отримав від батька подарунок, а вже на новий рік відповідач прийшов навіть без дарунка, тому разом з позивачкою вони пішли до магазину де позивачка за власні кошти купила дарунки аби відповідач їх подарував. Після цього від батька вже не було нічого, він не вітав дітей, не дарував подарунки і діти в кінцевому результаті його забули. Батька замінила сама позивачка та її батьки. Відповідач ніколи не цікавився ні здоров`ям дітей, ні їх життям та ні в чому не допомагав. За весь цей час відповідач два рази у смс писав про дітей 1-2 слова і все, його цікавила лише сама позивачка, її особисте життя, вихвалявся новим телефоном та тим, що придбав нову квартиру, а про дітей нічого не питав. Одного разу у смс відповідач вислав дані тонометра, які вказували на низький тиск, та дописав, що він пив, впав на пляшку та тепер приймає ліки на кшталт наркотичних. Пройшло 9 років як відповідач пішов і до 2014 року позивачка мала надію, що у дітей буде батько, але так і не дочекалась будь-яких проявів батьківства від відповідача. Коли проходила комісія у справах дітей, відповідач на неї з`явився, але діти його навіть не впізнали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працює на посаді начальника відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Свідок вказує, що до служби надійшла ухвала суду про надання висновку стосовно доцільності позбавлення відповідача батьківських прав і це питання було винесене на розгляд комісії та за її рекомендацією був наданий висновок про можливість позбавлення відповідача батьківських прав. Особливих нюансів щодо саме цієї справи свідок не пам`ятає, але у висновку написано «можливо позбавити батьківських прав», отже комісія вважала, що відповідач має можливість виправитись, натомість застосування слова «доцільно» вказується, коли комісія не вбачає жодної можливості для виправлення ставлення батька до виховання дітей. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що знає сторін у справі, він разом працював із відповідачем та був свідком на весіллі сторін. Свідок спілкувався із колишнім подружжям поки вони жили разом, потім свідок втратив контакт з відповідачем, а із позивачкою досі інколи спілкується. Спілкування між свідком та відповідачем припинилось десь у 2012 році і свідок намагався дзвонити відповідачу, але той не відповідав. Із позивачкою свідок час від часу зустрічається та спілкується. Свідок стверджує, що йому відомо про те, що відповідач із своїми дітьми не спілкується, у квартирі його речей немає, а позивачка каже, що відповідач до дітей не приходить та ними не цікавиться. Свідок вказує, що живе недалеко від позивачки і коли був у неї в гостях бачив, що діти доглянуті та охайні і ніколи не згадували про свого батька. В останнє свідок бачив дітей влітку 2019 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що давно знайома зі сторонами у справі. Із позивачкою свідок познайомилась на форумі, багато разів приходила додому до подружжя і так познайомилась й з відповідачем. Сторони у справі були одружені, в них двоє дітей, але відповідач цими дітьми не цікавився, вечорами пив пиво та грав на комп`ютері і лише позивачка займалась дітьми та їх вихованням. Потім у родині почались конфлікти, відповідач почав зникати і з`ясувалось, що в нього є інша жінка. Після цього відповідач ще деякий час приходив до позивачки та дітей, казав що хоче повернутись, але саме до позивачки, а не до дітей. Позивачка плакала і в результаті відповідач взагалі перестав приходити та зник. Особливого інтересу до дітей у відповідача ніколи не було, фактично дітьми батько не цікавився. Народження другої дитини відповідач взагалі не хотів та вмовляв позивачку перервати вагітність. Відповідач лише грався в комп`ютер та щодня пив пиво при дітях, тому, на думку свідка, це є зловживанням спиртним. До свого сина він один раз прийшов на перше вересня, а до доньки взагалі жодного разу не приходив. Після розлучення відповідач ще дзвонив дітям, якість смс писав, а потім взагалі зник з їх життя. Про своїх дітей відповідач взагалі не дбав, казав що приходить до дітей, але фактично він приходив до самої позивачки, адже з дітьми навіть не спілкувався. На теперішній час в нього нова родина і спільні з позивачкою діти його не цікавлять. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є батьком позивачки, а відповідач його колишній зять та батько дітей. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей, сам свідок в останнє бачив відповідача десь у 2012-2013 роках і після цього жодного разу його не бачив. На скільки відомо свідку, позивачка дізналась про наявність у відповідача іншої жінки, тому подружжя розлучилось. Своїх дітей відповідач не забезпечував. Сам свідок буває у позивачки кожного тижня і при цьому діти навіть не згадують про наявність у них батька. Аліменти на дітей відповідач сплачує дуже маленькі та дітьми взагалі не цікавиться, будь-які дитячі заходи не відвідує. [PERSON] не свідок та його дружина, то допомагати позивачці було б нікому. Де проживає відповідач свідку не відомо, із свідком відповідач ніколи не хотів поспілкуватись. На думку свідка, відповідача давно було треба позбавити батьківських прав, коштів на утримання дітей відповідач не надає, отже йому абсолютно все рівно на своїх дітей. У вихованні дітей відповідач жодної участі не приймає і його батьки також, тож ці діти їм абсолютно не потрібні. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він працює на посаді начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Свідок зазначив, що не пам`ятає конкретно цього випадку вирішення питання про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав, але коли отримав судову повістку підняв та перечитав матеріали. Це було дуже давно і з напливом роботи пам`ятати обставини не можливо, але з протоколу комісії та висновку слід зазначити, що самі діти були присутні на комісії і було встановлено, що відповідач тривалий час не приймає участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та сам відповідач ці обставини підтвердив, то рішення було одноголосним. Відповідач сам казав, що 4 роки не виховує та не утримує дітей. Батько фактично покинув дітей у складний для них перехідний період зростання, адже чотири роки це взагалі чверть життя дитини, а він покинув дітей ще малими. Дівчинка взагалі вперше у своєму свідомому житті побачила батька на комісії. Заяву про встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми відповідач подав до служби коли дізнався про вирішення питання щодо позбавлення його батьківських прав та виклик на комісію і відповідне є звичайною практикою батьків щоб уникнути позбавлення батьківських прав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не допитувались, оскільки представник відповідача відмовився від подальшого виклику та допиту вказаних осіб в якості свідків пославшись на їх похилий вік. У судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] , [INFO] , який пояснив суду, що має бажання аби його батько був позбавлений батьківських прав, оскільки він дано пішов з родини і дитина не хоче мати із ним будь-яких зв`язків. У судовому засіданні була заслухана також думка дитини [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що хоче аби батько був позбавлений батьківських прав, оскільки він нею не цікавиться, ні в чому не допомагає. Дівчинка зазначила, що батька немає і почуттів до нього немає. Свого батька дівчинка бачила дуже давно, ще коли була маленькою. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що у 2012 році відповідач покинув її та дітей. У 2013 році сторони розлучились і в останнє діти бачили відповідача в квітні 2014 року. Під час спільного життя відповідач казав позивачці, що діти галасливі, втомлюють його і що через них він навіть не хоче йти додому. Виявилось, що у відповідача є інша жінка, але позивачка просила його повернутись в родину, все забути, однак він відмовився, оскільки не хотів жити з дітьми бо вони його дратували. Відповідач часто погрожував позивачці та дітям, тому вона вирішила розлучитись. Відповідач дійсно просив у позивачки свідоцтва про народження дітей аби його не мобілізували в АТО, але позивачка відмовилась давати документи на руки та запропонувала з`їздити разом до військкомату. За весь цей час відповідач потребами дітей не цікавився, не допомагав, жодних дарунків дітям не робив. Фактично батьком дітям відповідач не був, всі сім років не виявляв до них жодної турботи, за все життя відповідач один єдиний раз побув на прогулянки з сином, і все. На теперішній час вже вісім років відповідач не приймає взагалі жодної участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Три роки тому відбулась комісія у службі в справах дітей де відповідачу нагадали про його батьківство, але навіть там він не підійшов до своїх дітей. Позивачка зазначила, що хоче справедливості для своїх дітей і всі докази для задоволення позову суду надано. Навіть під час шлюбу відповідач жодної уваги дітям не приділяв і коли він пішов дітям було 3 та 6 років, після цього ще деякий час приходив, але лише до самої позивачки, а дітьми не цікавився, потім зовсім зник і жодної цікавості з його боку не було. Три роки тому відповідач зустрівся зі своїми дітьми на комісії у справах дітей і діти його навіть не впізнали, а він до них не підійшов, він навіть не дзвонить щоб привітати дітей з днем народження. Близько восьми років відповідач не бере жодної участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а його батьківство є суто біологічним. Позивачка стверджує, що не заперечувала проти спілкування батька з дітьми, не скандалила, не настроювала дітей проти батька та не перешкоджала йому брати участь у їх вихованні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що звернення позивачки із таким позовом до суду є виваженим рішенням, вона довгий час думала про те, що робити із таким ставленням батька до дітей, адже він просто пропав і повністю відсутній в житті дітей. Тому цей позов є обдуманим та усвідомленим. Позивачка вживала заходів аби відповідач проявляв себе та змінив своє відношення до дітей, але нічого з того не вийшло, своєї поведінки відповідач не змінив. Навіть за час спільного проживання, діти фактично йому заважали. Весь цей час відповідач дітьми не цікавиться, школу не відвідує, їхнім здоров`ям не займається та не цікавиться. Деякий час після розлучення відповідач відвідував позивачку з дітьми, а потім зник з їх життя, споживав спиртні напої. Навіть після подання позову про позбавлення батьківських прав відповідач не змінився, життям дітей не цікавиться, не вітає їх з днем народження та будь-якими іншими святами, не приймає участі у їх вихованні, не дбає про їх моральний та психологічний розвиток. [PERSON] дитина взагалі батька не пам`ятає. Служба у справах дітей дала позитивний висновок щодо позбавлення відповідача батьківських прав і таке рішення для служби було складним але виваженим. Заяву про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей відповідач подав до служби у справах дітей лише після звернення позивачки до суду із цим позовом. При цьому, під час судового розгляду підтверджено ухилення батька від виховання та спілкування зі своїми дітьми. Той факт, що діти проживають у належній відповідачу квартирі, то це є його обов`язком, а обов`язків по вихованню та спілкуванню з дітьми відповідач не виконує. Представник зазначає, що посилання сторони відповідача на наявність неприязних стосунків між сторонами у справі є неправдою і нічим не доведено, будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми позивачка відповідачу не чинила. При такій великій сумі заборгованості по аліментах, відповідач сплатив лише близько 10-15 тис грн. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у житті дітей та їх вихованні, зловживав спиртними напоями. Відповідач не піклується про духовний та фізичний розвиток дітей, не спілкується із ними, не надає доступу до моральних цінностей, не цікавиться їх внутрішнім світом. Відповідач має заборгованість по аліментах, наявний позитивний висновок щодо позбавлення відповідача батьківських прав, під час розгляду справи були заслухані думки самих дітей, а також допитані свідки, у тому числі начальник служби у справах дітей та сім`ї. Відповідач з власної волі не захотів брати участь в судовому розгляді справи, відмовився бути допитаним в якості свідка, не дивлячись на те, що його явка до суду була визнана обов`язковою, жодного разу до суду не з`явився. Представник зазначає, що думка дітей у такій справі має бути визначальною і вони висказались і стосовно відношення батька до них і щодо їх бажання аби батько був позбавлений батьківських прав. Протягом усього розгляду справи відповідач так і не змінився і свого ставлення до дітей не поміняв. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на його безпідставність. Представник вказує, що підстави позбавлення батьківських прав визначені законом і цей перелік є вичерпним, при цьому суд має встановити дійсну наявність таких підстав. Позивачка та діти живуть у належній відповідачу квартирі, а наявність заборгованості по аліментам та не відвідування дітей не є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка у даному випадку не може бути застосована. Позивачка та діти живуть у належній відповідачу квартирі, а сам відповідач вимушений винаймати житло для проживання з іншою родиною, у якій також народилась дитина. Відповідач не відмовлявся від своїх дітей, а вся ця ситуація викликана неприязним відношення позивачки до відповідача, яка фактично не дає спілкуватись з дітьми. За твердженням представника, відповідач робив кроки на зустріч, перераховував аліменти, але він має бажання у людських умовах та нормальній обстановці бачитись з дітьми. Представник вказує, що із заявою про встановлення способів участі батька у вихованні дітей відповідач звернувся до служби раніше ніж відбулась комісія, а дані про те, що він колись потрапив до лікарні, не вказує на наявність хронічного алкоголізму та таких обставин наявна в матеріалах справи довідка не доводить. Представник стверджує, що батько любить своїх дітей та кілька разів до них приходив. Стосовно негативних даних лікарні представник вказує, що відповідач стверджує, що нічого такого не було і ніякого лікування від алкоголізму він не проходив, і звідки така відповідь Соціотерапії невідомо. Вся ця ситуація це зверхнегативне ставлення позивачки до відповідача, жодного доброго слова з її боку про нього не сказано, лише один негатив. Відповідач орендує квартиру, в нього є інша дитина і відповідач як міг сплачував аліменти, а позивачка з дітьми спокійно живуть в його квартирі, він їх не виганяє і цим самим відповідач забезпечує дітей, а у зв`язку з неприязними стосунками не можна налагодити відносини з дітьми. Відповідач нормальна людина, але він зайнятий і після розлучення він піклувався про дітей. Представник зазначає, що служба у справах дітей так і не відреагувала на заяву батька про встановлення порядку його участі у вихованні дітей, доля цієї заяви не визначена, рішення по ній немає. Начальник служби у справах дітей в своїх показах вказує, що позитивне вирішення такої заяви негативно вплинуло б на психіку дітей, однак це не відповідь, рішення по заяві немає. Це болюче питання, адже стосунки між батьком та дітьми мають бути. Позбавлення батьківських прав є самою крайньою мірою і людина для цього має бути вже дуже негативною. Умислу в діях відповідача щодо ненадання належного утримання немає, але він надав їм житло, і дійсно не вистачає часу та грошей. Кошти на утримання дітей відповідач перераховував, сьогодні так, а завтра в нього буде краще, то більше буде платити. Не потрібно у це вмішувати дітей, вони піддаються впливу того з батьків з ким проживають. На думку представника, ця справа це мабуть страх, що потім дітям треба буде утримувати батька. Відповідач не є антисоціальною людиною, при цьому позивачка жодної спроби владнати відношення з відповідачем не робила. Несплата аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав і стосовно цього наявна усталена практика Верховного Суду і ця практика спрямована на те, щоб зберегти зв`язок між батьком та дітьми. Відповідач має бажання налагодити контакт з дітьми. Ніякого умислу в діях відповідача немає, відсутні докази на підтвердження обставин для позбавлення батьківських прав. Хотілося б аби була надана можливість врахувати відповідачу свої помилки та їх виправити, він не заслуговує втрати батьківських прав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, заслухавши думки дітей, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2003 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (Т. 1, а.с. 12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року у справі №755/17866/13-ц шлюб подружжя розірваний (Т. 1, а.с. 13). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (Т. 1, а.с. 14-15). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2014 року у справі №755/17573/13-ц з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи з 22.07.2013 року і до досягнення дітьми повноліття (Т. 1, а.с. 16-17). За змістом довідки ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, позивачка не отримувала аліменти згідно виконавчого листа №755/17573/14-ц від 26.11.2014 року Дніпровського районного суду м. Києва з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей з 22.07.2013 по 26.02.2016. Згідно заяви стягувача аліменти за цей період дійсно не отримувала (Т. 1, а.с. 18). Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам, за період з 22.07.2013 року по 01.03.2016 року заборгованість по аліментам складала 62521,14 грн. (Т. 2, а.с. 45-47). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50635740/2, станом на 20.09.2017 року розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 51655,85 грн. (Т. 2, а.с. 48-50). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10.05.2018 року, станом на 01.05.2018 року розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 81678,18 грн. (Т. 2, а.с. 167). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50635740 від 14.09.2018 року, станом на 14.09.2018 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 99848,51 грн. (Т. 2, а.с. 137). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50635740 від 17.10.2018 року, станом на 17.10.2018 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 104401,51 грн. (Т. 1, а.с. 19). Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 22.09.2017 року у ВП №50635740 накладений арешт на майно [PERSON] в межах суми звернення стягнення в розмірі 114176,99 грн. (Т. 2, а.с. 54). Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 15.05.2018 року у ВП №50635740 накладений арешт на все майно [PERSON] в межах суми звернення стягнення в розмірі 81678,18 грн. (Т. 2, а.с. 146-147). Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 15.05.2018 року у ВП №50635740 накладений арешт на кошти [PERSON] в межах суми звернення стягнення в розмірі 81678,18 грн. (Т. 2, а.с. 149-150). Постановами державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 15.05.2018 року у ВП №50635740 встановлене тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та у праві керування транспортними засобами (Т. 2, а.с. 152-153, 158-159, 155-156, 161-162). Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 17.09.2018 року у ВП №50635740 на відповідача накладений штраф на користь стягувача за невиконання рішення суду щодо сплати аліментів у розмірі 30% суми заборгованості в сумі 29954,55 грн. (Т. 2, а.с. 135-136). Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 17.10.2018 року у ВП №50635740 на відповідача накладений штраф на користь стягувача за невиконання рішення суду щодо сплати аліментів у розмірі 50% суми заборгованості в сумі 52200,75 грн. (Т. 1, а.с. 20-21). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50635740 від 11.03.2019 року, станом на 11.03.2019 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 128313,18 грн. (Т. 2, а.с. 113). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50635740 від 03.05.2019 року, станом на 01.05.2019 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 139117,85 грн. (Т. 1, а.с. 107). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50635740 від 30.05.2019 року, станом на 30.05.2019 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 131617,85 грн. (Т. 2, а.с. 85). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №50635740 від 01.07.2019 року, станом на 01.07.2019 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 131542,18 грн. (Т. 2, а.с. 3). Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу №453 від 08.09.2017 року №117, [PERSON] дійсно відвідувала ДНЗ №453 групу №10 з 2012 року по 2014 рік. За час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі мама [PERSON] та бабуся [PERSON] брали активну участь у вихованні та життєдіяльності дитини. Батько [PERSON] не приводив та не забирав дитину з дошкільного закладу, не брав участі в життєдіяльності дитини в ДНЗ №453 (Т. 1, а.с. 22). За змістом довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м. Києва» від 23.08.2017 року, двоє неповнолітніх дітей [PERSON] спостерігаються у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м. Києва» з народження. Мама з дітьми регулярно відвідує дитячу поліклініку. Діти не частко хворіють респіраторними хворобами. Здорові. Психо-моторний розвиток відповідає віку. За період спостереження дітей з 2006 року по теперішній час, батько у поліклініку з дітьми не звертався (не відвідував) (Т. 1, а.с. 23). За змістом довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м. Києва» від 20.05.2019 року, двоє неповнолітніх дітей [PERSON] знаходяться під наглядом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м. Києва» з народження. Мама з дітьми постійно відвідувала дитячий медичний заклад. Діти хворіли рідко простудними захворюваннями. Здорові. Психо-моторний розвиток відповідає віку. За період спостереження дітей з 2006 року по теперішній час, батько жодного разу з дітьми в поліклініку не звертався (не відвідував) (Т. 1, а.с. 110). Згідно характеристики СЗШ №158 м. Києва, [PERSON] учениця 3-б класу навчається у СЗШ №158 м. Києва з першого класу. Дарина добра, вихована дівчинка. Вміє дружити, сумлінно виконує доручення. На уроках активна, уважна. Любить читати, розвинені математичні навички, вміє переказувати та аналізувати прочитане. Рівень навчальних досягнень достатній. Мама приділяє належну увагу навчанню і вихованню дівчинки. Дар`я завжди охайна, має все необхідне для навчання і розвитку дитини. Батько не має контакту з вчителем, не відвідує батьківські збори (Т. 1, а.с. 24). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №10 від 22.05.2019) №103/4865/41/3 від 28.05.2019 року, на час розгляду зазначеного питання комісією встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2013 році, хоча стосунки між ними припинились набагато раніше. З 2012 року діти постійно проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка самостійно займається їх вихованням та утриманням. Батько дітей, [PERSON] , з дітьми не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, не виявляє бажання спілкуватись з дітьми, матеріально не допомагає. Діти навчаються в середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №158 Дніпровського району м. Києва. Мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню дітей. Батько не має контакту з вчителями, не відвідує батьківські збори, що підтверджується характеристикою, наданою директором школи № [NUMBER] [PERSON] . Малолітні діти були присутні на засіданні комісії, підтримали заяву матері та підтвердили, що батько тривалий час не спілкується з ними, не цікавиться їх життям, здоров`ям та навчанням. Громадянин [PERSON] був присутній на засідання комісії, заперечував проти позбавлення його батьківських прав, але підтвердив, що він дійсно протягом чотирьох років з дітьми не спілкувався, будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей не здійснював. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст. 164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що означає ухилення від виконання батьківських обов`язків. Це відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи думку дітей, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дітей (Т. 1, а.с. 90-92). Із матеріалів справи вбачається, що у березні 2019 року державний виконавець Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві звертався до Дніпровського районного суду м. Києва із поданнями про розшук та примусовий привід боржника [PERSON] в межах примусового виконання виконавчого листа №755/17573/14-ц від 26.11.2014 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача аліментів (Т. 1, а.с. 98-106). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2001 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] відповідачу у справі (Т. 1, а.с. 136-137). Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2019 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про встановлення порядку спілкування з дітьми (Т. 1, а.с. 138-140). 11.05.2019 року відповідач звертався до державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про ознайомлення з матеріалами ВП 50635740 та врахування його заяви при розгляді подання державного виконавця про привід боржника у справі №755/17573/13-ц (Т. 1, а.с. 141-142). 17.05.2019 року відповідач звертався до державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою у якій просив долучити до матеріалів ВП 50635740 квитанції про оплату частини заборгованості по аліментах у розмірі 5500,00 грн. та скасувати подання державного виконавця про розшук і привід боржника (Т. 1, а.с. 143-144, 153). 11.05.2019 року державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві стосовно відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (Т. 1, а.с. 145-146). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/8339/19 від 06.06.2019 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт (Т. 2, а.с. 195). Із матеріалів справи вбачається, що окрім спільних із позивачкою двох неповнолітніх дітей, відповідач також є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (Т. 1, а.с. 147). На підтвердження своїх заперечень проти позову, сторона відповідача надала суду копію договору оренди квартири від 17.02.2019 року, за яким орендарем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , термін оренди квартири становить 6 місяців до 16.08.2019 року (Т. 1, а.с. 148-151). За даними копії трудової книжки відповідача його останнім місцем роботи є ПП «Август Груп» де він працював з 20.04.2015 року по 15.07.2016 року та був звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (Т. 1, а.с. 163-165). Відповідно до звіту ПП «Август Груп» про здійснені відрахування та виплати, за період з травня 2016 по липень 2016 року на виконання рішення суду про стягнення аліментів у справі №755/17573/14-ц з відповідача утримано поточних аліментів в розмірі 1999,70 грн. (Т. 2, а.с. 37-38). За змістом довідки про розмір сплачених аліментів від 12.09.2017 року, за період з березня 2017 року по серпень 2017 року розмір сплачених аліментів становив 364,34 грн. (Т. 2, а.с. 40). Згідно наданих стороною відповідача копій банківських квитанцій, відповідач сплатив аліменти 11.06.2019 року в сумі 5500,00 грн., 17.07.2019 року - 2000,00 грн., 28.08.2019 року 2000,00 грн. та 21.10.2019 року 2000,00 грн., 21.12.2019 року 5500,00 грн., 26.02.2020 року 5500,00 грн., 30.04.2020 року 2000,00 грн. (Т. 3, а.с. 14, 57-59, 127). Відповідно до довідки Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №815 від 22.07.2019 року, відповідач згідно з медичною карткою стаціонарного хворого №5403 анонімно перебував на стаціонарному лікуванні у наркологічному відділенні №2 з 11.06.2019 по 18.06.2019 з діагнозом: F.10.3 «роздали психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан відміни алкоголю неускладнений», під наркологічним диспансерним наглядом не перебуває (Т. 2, а.с. 185-186). Згідно довідки ТМО «Психіатрія» у місті Києві від 26.06.2019 року, за період з 2000 по 2019 рр., відповідач на стаціонарну лікуванні в лікарні не значиться (Т. 1, а.с. 193). За змістом довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня №17» від 06.04.2020 року №28, відповідач за медичною допомогою до лікарів клінічних відділень лікарні в термін з 07.03.2012 року по 29.11.2019 року не звертався (Т. 3, а.с. 106). За змістом довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня №12» від 13.04.2020 року №061/115-1039/03, відповідач на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою в приймальне відділення, щелепно-лицевий та опорно-руховий травмпункти не звертався (Т. 3, а.с. 117). За змістом довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня №10» від 13.04.2020 року №329, відповідач згідно даних архіву лікарні в період з 07.03.2012 по 29.11.2019 року в жодному з відділень не перебував та за медичною допомогою не звертався (Т. 3, а.с. 119). За змістом довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медично допомоги» від 23.04.2020 року №435, відповідач згідно архівних журналів приймального відділення лікарні з 07.03.2012 по 29.11.2019 року не значиться (Т. 3, а.с. 121). За змістом довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня №7» від 13.04.2020 року, відповідач у період з 07.03.2012 по 29.11.2019 року на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався (Т. 3, а.с. 137). Згідно даних Головного управління поліції у м. Києві від 19.05.2021 року, відповідач до кримінальної відповідальності не притягується та засудженим не значиться. Окрім цього, за даними інформаційної підсистеми «Адмінпрактика» ГУНП у м. Києві відповідач не значиться (Т. 3, а.с. 243). Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України від 19.04.2021 року, відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим стосовно відповідача у період з 08.05.2016 року по 31.12.2019 року не виявлено (Т. 3, а.с. 244). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 9\~Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами другою, третьою статті 157\~СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки батька у не спілкуванні з дітьми та не прийнятті ним участі у їх вихованні, оскільки відповідач не був позбавлений інформації про місце проживання дітей, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для батька у спілкуванні з дітьми і протягом трьох років судового розгляду справи відповідач своєї поведінки відносно дітей не змінив, суду не надано будь-яких доказів, що хоча б після звернення позивачки із цим позовом до суду відповідач вчиняв реальні дії щодо намагання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дітей", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Відповідач під час розгляду на комісії у справах дітей питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей визнав, що протягом чотирьох років з дітьми не спілкувався, будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей не здійснював. Врахувавши поведінку відповідача, яка виявилась у тому, що за весь час судового розгляду справи, який тривав три роки, відповідач один раз з`явився до суду на стадії підготовчого провадження, на визнання судом його явки в судове засідання обов`язковою відповідач жодного разу не відреагував, протягом тривалого розгляду справи відповідач не змінив свого ставлення до виховання дітей, будь-яких фактичних даних про те, що відповідач будь-яким чином намагався відновити спілкування з дітьми та брати участь у їх вихованні суду не надано, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей позитивно вплине на долю дітей, забезпечить захист їх прав та інтересів. Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дітей", а також те, що відповідач не підтримував стосунків з дітьми протягом тривалого часу, не цікавився їх життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та спілкування з ними, і така поведінка відповідача не зазнала змін за час судового розгляду справи, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання зазначених батьківських обов`язків. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачу створювали перешкоди у спілкуванні з дітьми. Суд звертає увагу, що із заявою про встановлення способів участі батька у вихованні дітей відповідач звернувся до органу опіки та піклування лише 19.04.2019 року, натомість про наявність відповідного позову на розгляді суду, відповідач був обізнаний щонайменше з 26.03.2019 року, коли представник відповідача звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи. Слід також зауважити, що сторона відповідача посилається на не вирішення органом опіки та піклування вказаної заяви відповідача, однак вбачається, що протягом майже трьох років після подання такої заяви відповідачем не вчинялось будь-яких активних дій зі звернення до органу опіки і піклування із метою отримання відповіді на таку заяву, як і не звертався відповідач й до суду із позовом про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. За таких обставин вбачається, що звернення до органу опіки та піклування з відповідною заявою носило лише формальний характер, дійсного бажання відповідача спілкуватись з дітьми та брати участь у їх вихованні судом не встановлено. З точки зору цивільного процесуального закону відповідач мав абсолютне право відмовитись від свого допиту в якості свідка і цим правом відповідач скористався, однак за таких умов стороною відповідача жодним належним, достовірним та допустимим доказом не підтверджено чинення йому перешкод у спілкуванні з дітьми. Так само сторона відповідача відмовившись від допиту власних свідків, які є батьками відповідача, не надали інших доказів на підтвердження своєї позиції щодо чинення перешкод у спілкуванні з дітьми та відсутності вини відповідача в ухиленні від виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо участі у вихованні дітей. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідача з дітьми досить тривалий час, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дітей в дошкільних та шкільних виховних закладах, станом їх здоров`я та вихованням, суд дійшов висновку про задоволення позову. У цій справі доведене нехтування відповідачем потребами своїх дітей, порушення прав дітей на належне батьківське виховання та не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дітьми та виховання. Відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дітей, реальне прагнення здійснювати належне піклування за ними, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо власних дітей. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Приймаючи рішення у справі, суд також ураховує думку дітей, всі перелічені вище встановлені судом обставини справи, вбачає що відповідач свідомо самоусунився від виконання батьківських обов`язків зі спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні, своєї поведінки протягом тривалого розгляду справи не змінив, хоча мав можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дітей, однак таких заходів не вжив, що підтверджує його неспроможність забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дітей, тому підстав для відмови у позові із попередженням про необхідність відповідачу змінити свою поведінку суд не вбачає, а тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та спрямоване, перш за все, на захист прав та інтересів дітей. Відповідач не надав доказів, що він вживає заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, цікавиться їх станом здоров`я, внутрішнім світом, бере участь у вихованні дітей. Лише зазначення про його бажання спілкуватись з дітьми, не спростовує його ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Батько не довів зміну своєї поведінки щодо дітей, прагнення здійснювати належну участь у їх вихованні, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дітей. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. Зміна поведінки відповідача за час розгляду справи не відбулась, виклики суду відповідач проігнорував. При цьому, представник відповідача кілька разів зазначав, що відповідач, зі слів останнього, хворіє, тому не має можливості з`явитись до суду, хоча будь-яких підтверджень хвороби сторона відповідач суду так і не надала, а в подальшому представник відповідача лише зазначив, що такою є позиція відповідача. Обставини про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, є доведеним, оскільки відповідач при розгляді питання на комісії щодо позбавлення батьківських прав визнав не спілкування та не прийняття ним участі у вихованні дітей протягом чотирьох років, не довів наявності у нього будь-яких об`єктивних причин неможливості виконання батьківських обов`язків та/або чинення йому перешкод у реалізації батьківських прав та обов`язків, не змінив своєї поведінки протягом тривалого судового розгляду, тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України. Позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідач не позбавлений можливості все ж таки змінити своє ставлення до дітей та їх виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про надання йому права на побачення з дітьми (ст. 168 СК України). Стосовно посилань сторони відповідача на не надання позивачкою свідоцтв про народження дітей для звільнення його від мобілізації, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції чинній станом на 2014 рік), не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, на утриманні яких перебуває троє і більше дітей віком до 18 років. Отже, зазначена норма закону вказує на те, що від мобілізації звільняються не чоловіки які є лише батьками трьох і більше дітей віком до 18 років, а саме ті чоловіки, які мають на утриманні трьох у більше дітей віком до 18 років. При цьому, будь-яких даних які б свідчили про те, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою та на час проведення мобілізації у 2014 році здійснював аліментні виплати на утримання дітей, матеріали справи не містять. Щодо додаткових підстав позову, які полягають у посиланнях сторони позивача на положення п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Під час розгляду справи судом було отримано довідку КМНКЛ «Соціотерапія» №815 від 22.07.2019 року про те, що відповідач анонімно перебував на стаціонарному лікуванні у наркологічному відділенні №2 з 11.06.2019 по 18.06.2019 з діагнозом: F.10.3 «роздали психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан відміни алкоголю неускладнений», під наркологічним диспансерним наглядом не перебуває. При цьому, пункт 4 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає як окрему підставу для позбавлення батьківських прав наявність саме хронічного алкоголізму, а вказана довідка такого діагнозу стосовно відповідача не містить, тож відсутні підстави для застосування при вирішення цього спору положень п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України. Поряд із цим, суд враховує дані КМНКЛ «Соціотерапія» стосовно відповідача, як негативну характеристику його поведінки за вказаний період. Вирішуючи відповідний спір суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року. На підставі положень ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат та ураховуючи, що позов задоволений, стягує з відповідача на користь позивача розмір сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved