Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

14.01.2022 року до суду надійшла позовна заява заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури, в якій він звернувся в інтересах держави в особі: Управління державного агенства меліорації та рибного господарства у м. Києві та Київській області ( Київський рибоохоронний патруль) та вказує, що вироком Володарського районного суду Київської області від 25.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ,00 гривень кожному. Вироком встановлено, що 12.04.2020 року [PERSON] спільно з [PERSON] вчинили незаконне зайняття рибним добувним промислом. Так, вони прибули до Косівського водосховища, а саме на його ділянку, що в межах Рудосільської сільської ради, Володарського району, Київської області, поза межами населеного пункту, де на двох дерев`яних човнах, з метою вилову риби, випливли на воду та виставили раніше заготовлені ними знаряддя лову - три сітки «лєсковки» з наступними параметрами: 1) з розміром вічка 50х50 мм, довжиною 70 м; 2) з розміром вічка 60х60 мм, довжиною 100 м; 3) з розміром вічка 70х70 мм, довжиною 70 м. В подальшому, здійснивши нагон водних живих ресурсів до однієї з сіток, перебуваючи у човнах на воді незаконно виловлену рибу вибрали, при цьому дві сітки залишили у воді та вирушили до прибережної захисної смуги (берегу) з метою очікування наповнення їх рибою та забезпечення таємності свого діяння, де були зупинені працівниками ТОВ «СТРГ«КОСІВСЬКЕ». Внаслідок вказаних вище злочинних дій засуджені [PERSON] та [PERSON] спіймали (утримали шляхом обвічковування) водні живі ресурси, а саме рибу загальною кількістю: породи «карася сріблястого» - 94 штуки, загальною вагою 56 кг, породи «щуки» - 3 штуки, загальною вагою 2,5 кг, породи «товстолоб» - 3 штуки, загальною вагою 1,9 кг, породи «сазан» - 8 штук, загальною вагою 4,8 кг та одну штуку породи «лящ» вагою 400 г, чим завдали істотну шкоду рибному господарству та матеріальну шкоду на суму 6001 (шість тисяч одна) гривень. У вироці питання відшкодування завданої шкоди судом не вирішено. Вирок набрав законної сили 25.06.2020 року. Станом на день звернення до суду засудженими в добровільному порядку завдані збитки не відшкодовано. Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури, посилаючись на викладені вище обставини та на ст.131-1 Конституції України, ст. ст. 23, 24 ЗУ « Про прокуратуру», ст. 5 Закону України « Про судовий збір», ст. 1166 ЦК України, ч. 7 ст. 128 КПК України, ст. ст. 4,19, 56-57, 107, 175-177 ЦПК України , просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням у сфері охорони водних живих ресурсів - по 3000,50 гривень з кожного на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, зарахувавши їх до державного бюджету України ( 30% ), обласного бюджету Київської області (20%), місцевого бюджету Володарської селищної ради (50%). 09.02.2022 року судом відкрито провадження у справі та судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін призначено на 10.03.2022 року. Суд належним чином повідомив учасників судового розгляду про відкриття провадження та про розгляд справи 10.03.2022 року. Відповідачам було роз`яснено їх право подати протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження письмову заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження та про подання відзиву на позовну заяву, що стверджено поштовим повідомленням ( а.с. 44,45,47). Зазначеним правом відповідачі не скористалися (відзиву на позовну заяву не надіслали, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надали). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Позивач 10.03.2022 року подав до суду заяву, якою проти ухвалення заочного рішення не заперечує ( а.с. 48-49). Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України . Суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзивів відповідачів на позовну заяву, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Матеріали справи вказують, що вироком Володарського районного суду Київської області від 25.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень кожному ( а.с. 12-16). Вироком встановлено, що 12.04.2020 року [PERSON] спільно з [PERSON] вчинили незаконне зайняття рибним добувним промислом. На Косівському водосховищі, а саме на його ділянці, що в межах Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, поза межами населеного пункту, на двох дерев`яних човнах, з метою вилову риби, випливли на воду та виставили раніше заготовлені ними знаряддя лову - три сітки «лєсковки» з наступними параметрами: 1) з розміром вічка 50х50 мм, довжиною 70 м; 2) з розміром вічка 60х60 мм, довжиною 100 м; 3) з розміром вічка 70х70 мм, довжиною 70 м. В подальшому, здійснивши нагон водних живих ресурсів до однієї з сіток, перебуваючи у човнах на воді незаконно виловлену рибу вибрали, при цьому дві сітки залишили у воді та вирушили до прибережної захисної смуги (берегу) з метою очікування наповнення їх рибою та забезпечення таємності свого діяння, де були зупинені працівниками ТОВ «СТРГ«КОСІВСЬКЕ». Внаслідок вказаних вище злочинних дій засуджені [PERSON] та [PERSON] спіймали (утримали шляхом обвічковування) водні живі ресурси, а саме рибу загальною кількістю: породи «карася сріблястого» - 94 штуки, загальною вагою 56 кг, породи «щуки» - 3 штуки, загальною вагою 2,5 кг, породи «товстолоб» - 3 штуки, загальною вагою 1,9 кг, породи «сазан» - 8 штук, загальною вагою 4,8 кг та одну штуку породи «лящ» вагою 400 г, чим завдали істотну шкоду рибному господарству та матеріальну шкоду на суму 6001,00 гривень. Вироком від 25.02.2020 року питання відшкодування завданої шкоди засудженими, відповідачами [PERSON] та [PERSON] судом не вирішено. Вирок набрав законної сили 25.06.2020 року. Стаття 82 частина 6 ЦПК України зазначає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Станом на день звернення до суду засудженими в добровільному порядку завдані збитки не відшкодовано. Відповідно ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Статтею 13 Конституції України, статтями 3-5 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що об`єкти тваринного світу (в тому числі риби, ссавці, членистоногі, молюски та інші) знаходяться під охороною держави та належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Відповідно до вимог ст. ст. 34, 27 Закону України «Про тваринний світ», користувачі об`єктами тваринного світу зобов`язані використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати. Статтею 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що добування (вилов) - це вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування. У ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» зазначено, що громадяни відповідно до закону зобов`язані охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин, сприяти відтворенню відновлювальних об`єктів тваринного світу, використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону, відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Положеннями ст. 63 вищевказаного закону передбачена відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У п. 2 постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Для таких відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, відповідно до якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, а усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачі своїм правом про подання відзиву до суду не скористались. У силу ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі Положенням пункту 6.2 Правил передбачено, що шкода, заподіяна громадянами України, іноземцями та особами без громадянства незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, відшкодовується порушниками відповідно до встановлених такс. Розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконного вилову риби здійснено відповідно до такс для обчислення розміру компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного і рослинного світу, занесених до Червоної книги України, а також за знищення чи погіршення середовища їх перебування (зростання), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2012 року, №1030, загальний розмір збитків складає 6001,00 гривень. Згідно п.7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України у частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територіальних громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків. Доказів відсутності вини відповідачів у заподіянні шкоди внаслідок незаконного вилову риби суду не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положенням ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов висновку, що відповідачі своїми неправомірними діями, завдали шкоду рибному господарству та яку добровільно не відшкодували, а тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідачів шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням у сфері охорони водних живих ресурсів у розмірі 6001,00 гривень - по 3000,50 гривень з кожного. Позивача звільнено від сплати судових витрат, отже за результатом розгляду справи відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів стягуються судові витрати у розмірі судового збору визначеного державою для розгляду справ даної категорії, що складає - 992.40 гривень по 496,20 гривень з кожного з розрахунку 992,40:2 = 492,20.

Outcome: approved