Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), Державного підприємства «СЕТАМ», [PERSON] , у якому просить: -визнати недійсними прилюдні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 24 травня 2019 року, оформлені протоколом № 407823 від 24 травня 2019 року (реєстраційний номер лота - 346293), з реалізації предмета іпотеки, а саме: однокімнатної квартири загальною площею 29.4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; -визнати недійсними та скасувати: 1) свідоцтво, серія та номер: р.№ [NUMBER] , видане 18 червня 2019 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міханошин Оленою Ігорівною; 2) протокол №407823, складений Державним підприємством «СЕТАМ», про проведення торгів, які відбулися 24 травня 2019 року (реєстраційний номер лота - 346293), щодо реалізації предмета іпотеки: однокімнатної квартири загальною площею 29.4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; 3) акт про реалізацію предмета іпотеки від 11 червня 2019 року, а саме: однокімнатної квартири загальною площею 29.4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , складений приватним виконавцем Маковецьким Зоряном Вікторовичем; -стягнути з відповідачів судові витрати. Позов мотивує тим, що 14 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено (Договір кредиту №602/25-186, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти в сумі 36 300,00 доларів США, за умови сплати 14% річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном погашення заборгованості до 14 квітня 2023 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14 квітня 2008 року, між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . 30 вересня 2013 року Франківський районний суд м. Львова ухвалив заочне рішення, відповідно до якого суд вирішив позов задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Листом ДП «СЕТАМ» від 05 червня 2019 року №5128/17-14-19 позивачу було надіслано копію Протоколу №407823 проведення електронних торгів по лоту №346293. Додатково зазначив, що листом від 11 червня 2019 року №1903 від приватного виконавця Маковецького З.В., позивач отримав копію акту про реалізацію предмета іпотеки - належної [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту вказаних документів визначено, що переможцем вищевказаних торгів є [PERSON] . Позивач вважає, що вказані торги є незаконними. Проведення прилюдних торгів було здійснено з порушенням законодавства України, а також було суттєво порушено його майнові права. Дії приватного виконавця та ДП «СЕТАМ» є незаконними, а свідоцтво про право власності [PERSON] є таким, що підлягає скасуванню. У 2014 році набув чинності Закон України №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є правовою підставою та не дає змоги здійснювати примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи, що банком було надано кредит в іноземній валюті, об`єкт нерухомості є єдиним нерухомим житловим майном позивача, загальна площа складає 29.4 кв.м., тому встановлені норми щодо мораторію не передбачають втрату кредитором права на звернення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язання, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно, а саме відчуження без згоди власника. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VІІ не підлягало виконанню. Також, приватним виконавцем Маковецьким З.В. та ДП «СЕТАМ», порушено процедуру прилюдних торгів, а саме: позивачу не було належним чином повідомлено про оцінку вартості майна, і яка, на думку позивача, є заниженою, та про реалізацію предмету іпотеки. листом ДП «СЕТАМ» від 29 травня 2019 року, в повідомленні, яке датується 03 травня 2019 року (№4800/17-18-19), Позивача було повідомлено про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, які відбудуться 24 квітня 2019 року. Тобто, ДП «СЕТАМ» надіслав Позивачу листа 29 травня 2019 року, котрий був розроблений 03 травня 2019 року про торги, які відбулися 24 квітня 2019 року. Позивачу не відомо, в якому засобі масової інформації була розміщена інформація про проведення торгів та не надіслано Позивачу належним чином документів, які сповіщають позивача (іпотекодавця) про проведення прилюдних торгів. Позивач стверджує, що вказана квартира є єдиним житлом позивача, про що свідчить інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також у вказаній квартирі зареєстрована та проживає мати позивача [PERSON] , [INFO]. Беручи до уваги той факт, що прилюдні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 24 травня 2019 року, оформлені протоколом № 407823 від 24 травня 2019 року, з реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS] , вчинені з порушенням норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та нормами Цивільного законодавства, свідоцтво видане приватним нотаріусом Міханошин О.І. підлягає скасуванню. Приватний виконавець Маковецький З.В. подав суду відзив, відповідно до якого, у нього на виконанні перебувало виконання виконавчого листа № 465/2871/15-ц, виданого 10 травня 2016 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №602-25/186 від 14.04.2008, яка складала 70479,79 грн. та судового збору в розмірі 3654,00 грн. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.09.2013 у справі №1326/8288/2012 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення [PERSON] із спірної квартири, вирішено виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] , загальною площею 29,4 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м. У процесі виконання рішення приватним виконавцем встановлено, що боржник [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] протягом 5 років та добровільно виселився із вказаної квартири на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова у справі №1326/8288/2012. Ці обставини засвідчені позивачем в акті державного виконавця від 14 лютого 2019 року. Зважаючи на те, що квартира за адресою [ADDRESS] , не є постійним місцем проживання боржника, не застосовуються в даній ситуації вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відсутня обов`язкова умова щодо його застосування - квартира не є місцем постійного проживання боржника. Твердження позивача про те, що приватним виконавцем порушено порядок ознайомлення сторін виконавчого провадження із результатами оцінки майна, позивачу не було належним чином повідомлено про оцінку вартості майна, і така оцінка, на думку позивача, є заниженою, та про реалізацію предмета іпотеки є безпідставним та необґрунтованим, оскільки згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 28 березня 2019 року встановлено, що боржник зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Крім того, дана адреса зазначена у виконавчому листі. Отже, всі документи виконавчого провадження скеровані боржнику за вищевказаною адресою, в порядку встановленому ст. 28 Закону. З урахуванням положень ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про результати оцінки майна з моменту надіслання йому повідомлення про результати визначення вартості за адресою вказаною у виконавчому документі з 17 квітня 2019 року. Позивач не обґрунтував свого твердження про те, що визначена суб`єктом оцінюючої діяльності вартість квартири, є занижена. Державне підприємство «СЕТАМ» подало відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечення представник ДП «СЕТАМ» мотивує тим, що ДП «СЕТАМ» було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - предмету іпотеки: однокімнатна квартира загальною площею 29.4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] за номером лоту № 346293. Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 державне підприємство "СЕТАМ" уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, на організацію та проведення електронних торгів, торгів за фіксованою ціною та на виконання інших функцій, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим цим наказом. Позовна заява в основному ґрунтується на нібито порушеннях приватного виконавця, а не на порушеннях норм Порядку під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивача у результаті проведення електронних торгів. Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Позивачем не доведено, що йому на праві власності не належить інше нерухоме житлове майно та те, що він використовує його як місце постійного проживання. Приватним виконавцем до заявки на реалізацію було додано інформаційну довідку з реєстру речових прав №164440129, відповідно до якої позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Повідомлення про реалізацію предмета іпотеки за лотом № 346293 публікувалися у двох місцевих засобах масової інформації, зокрема в газеті "Ваш магазин" від 09 травня 2019 року та газеті "Львівська пошта" від 03 травня 2019 року № 34-35 (2149-2150) № 55. Щодо того, що Державним підприємством "СЕТАМ" було надіслано лист з повідомленням про продаж предмету іпотеки 24 квітня 2019 року листом від 03 травня 2019, представник зазначає, що повідомлення містить помилку, оскільки дата та час проведення торгів не 24 квітня 2019 року, а 24 травня 2019 року. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Заперечення на позов мотивує тим, що позивач в обґрунтування позову відсилається до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Проте, відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону:1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно Із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Приватним виконавцем до заявки на реалізацію було додано інформаційну довідку з реєстру речових прав №164440129, відповідно до якої позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі №1326/8288/2012, яке набрало законної сили, вирішено виселити [PERSON] зі спірної квартири. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18,24-27.32,33,55.57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що не всі документи виконавчого провадження було надіслано. У відзиві відповідач перелічує чотири документи, натомість в додатках до відзиву надає лише три списки поштових відправлень. Тому, саме акту оцінки майна не було надіслано позивачу. Позивач з квартири не виселявся та жодних актів про виселення не підписував та проживає за адресою своєї реєстрації, що підтверджується також довідкою Ф-2 від 27 березня 2019 року. Оцінка предмета іпотеки була проведена Відповідачем 2 з грубим порушенням законодавства України, оскільки суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] не здійснював огляд квартири, що робить недійсним його звіт від 16 квітня 2019 р. щодо вартості квартири. Долучені реєстри поштових відправлень, на які посилається відповідач 2, вказують лише на те, що він відправляв лист па адресу позивача. В той же час незрозумілим та жодним чином не підтвердженим фактом є вміст даних листів та посилання на те, що ним було відправлено звіт про оцінку. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2019 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Застосовано зустрічне забезпечення позову шляхом зобов`язання позивача [PERSON] протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову внести на депозитний рахунок Франківського районного суду м. Львова грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, про що протягом трьох днів повідомити суд шляхом надання відповідних документів. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного підприємства «СЕТАМ», [PERSON] про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування свідоцтва та скасування акту про реалізацію предмету іпотеки - залишено без руху. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті та витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , в період 14 лютого 2014 року по 24 травня 2019 року. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 11 грудня 2019 року первісного відповідача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» замінено на правонаступника - АТ «Альфа-Банк». У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідач приватний виконавець Маковецький З.В. в судовому засіданні позов заперечив та надав пояснення аналогічні, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що особисто ним жодних дій з виселення [PERSON] з спірної квартири не вчинялися. Такі виконавчі дії проводились державним виконавцем Владиш І.В. Представник АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що було рішення про виселення позивача з квартири, в процесі виконання якого встановлено, що позивач в даній квартирі не проживає протягом п`яти років. Тому, в даному випадку, відсутні підстави для застосування мораторію. Крім того, зазначив, що позивач жодного випадку не оскаржував дій приватного виконавця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Пояснила, що вона опиралася на рішення суду та ухвалу про перегляд заочного рішення, позивач кореспонденцію не отримував та в квартирі не проживав п`ять років, кореспонденції за вказаною адресою не отримував, а лише був там зареєстрований. При спілкуванні з сусідами з будинку, останні повідомили, що позивач та його мама в даній квартирі не проживають. Вечорами в квартирі світло не горіло. Для купівлі даної квартири [PERSON] в банку взяла кредит. Комунальні послуги за квартиру оплачує вона, як власник квартири, проте доступу до квартири не має. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 28 лютого 2006 року між [PERSON] , [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі продажу квартири та відповідно до п. 1.1 даного договору Продавці зобов`язуються передати квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму. /Т.1 а.с.13-14/. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ССА № 885866, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» квартира, що за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] /Т. 1 а.с.15/. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17 лютого 2012 року Франківським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] /а.с. № 17-18/. 14 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-186. Відповідно до п. 1.1.1. даного договору Позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 36 300,00 доларів США, за умови сплати 14% річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном погашення заборгованості до 14 квітня 2023 року /Т. 1 а.с. 19-26/. На забезпечення виконання зобов`язання, 14 квітня 2008 року між ВАТ Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) та [PERSON] (Іпотекодавцем) укладено договір іпотеки /Т. 1 а.с. 28-31/. Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору від 14 квітня 2008 року Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-186 від 14 квітня 2008 року, Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-187 від 14 квітня 2008 року, укладеними між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, наступне майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею, 29, 4 кв. м., що складається з однієї житлової кімнати площею 24.3 кв. м. У зв`язку з невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором, банк звернувся до суду з позовом. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року у справі №465/2871/15-ц вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №602-25/186 від 14.04.2008, яка складала 70479,79 грн. та судового збору в розмірі 3654,00 грн. На виконання даного рішення 10.05.2016 видано виконавчий лист №465/2871/15-ц. Окрім цього, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року у справі №1326/8288/2012 позов ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору, що укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] , посвідчений 14 квітня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М. за реєстровим №1256, на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,4 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За рахунок реалізації вказаної квартири задовольнити вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" за Договором кредиту №602/25-186 від 14 квітня 2008 року в сумі 35352.21 доларів США та 4764.49 гривень. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] , загальною площею 29,4 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м../Т. 1 а.с 177-179/ Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 червня 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 30 вересня 2013 р. у справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2015 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року залишено без змін. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 25 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58717591, з виконання виконавчого листа № 465/2871/15-ц, виданого Франківським районним судом м. Львова 10 травня 2016 року /Т. 1 а.с. 75/. 25 березня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належить [PERSON] /Т. 1 а.с. 77/. Постановою приватного виконавця від 12 квітня 2019 року описано та накладено арешт на майно: квартиру загальною площею 29, 4 кв. м, житловою площею 24.3 кв.м реєстраційний номер майна 3559507, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 1 а.с. 91-92/. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 червня 2019 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] / Т.1 а.с 32/. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Позивач стверджує, що спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки квартира є місцем його постійного проживання, іншого нерухомого майна у нього немає, а тому реалізацію арештованого майна боржника - квартири [ADDRESS] було здійснено з порушенням вимог цього Закону. Оцінюючи доводи позивача щодо порушення норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" при зверненні стягненні на спірну квартиру, суд зазначає таке. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", пп. 1 п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюту, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є суб`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв.м для квартири та 250,00 кв. м для житлового будинку. Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Разом з тим, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті, обов`язковою є сукупність зазначених вище обставин, оскільки вказаний закон не підлягає застосуванню до будь-яких правовідносин, що випливають із договору іпотеки. Судом з`ясовано, щона виконання рішення суду від 30.09.2013 було видано виконавчий лист №2/465/681/13 від 15.01.2014 та відкрито виконавче № ВП №53614109 про виселення [PERSON] зі спірної квартири. Згідно з актом державного виконавця Владиш І.В. від 14.02.2019, рішення суду про виселення боржником було виконано самостійно. Боржник за адресою: [ADDRESS] не проживає п`ять років. Майна, належного боржнику, за вказаною адресою немає. За цією адресою проживає мати боржника [PERSON] , яка на час складання акта була відсутня, оскільки перебувала на лікуванні. Акт про виселення підписаний позивачем особисто/т.1 а.с.73/. Позивач вказує, що у спірній квартирі він проживав. Однак, вивчивши та оцінивши надані учасниками судового розгляду докази, суд доходить до висновку про те, що така позиція позивача не підтверджується належними, достатніми та достовірними доказами, з огляду на таке. В іпотечному Договорі, постанові державного виконавця від 20.02.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП №53614109, місцем проживання позивача зазначено [ADDRESS] . Згідно з інформаційною довідкою № 160907422 від 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, адресою місця проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з реєстру речових прав №1600907422 від 25.03.2019 та від 22.04.2019 /т.1 а.с.82, 151/, позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформаційною довідкою від 21 червня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , ІПН [NUMBER] , накладено арешт на все нерухоме його майно на підставі постанови про арешт майна у виконавчому провадженні № 587175916. Відповіді з реєстру прав власності на нерухоме майно у реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. Відомості про знайдені адреси та сформовані документи: 1) [ADDRESS] ; 2) [ADDRESS] /Т. 1 а.с. 33/. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Львівський ліхтар» 13 червня 2019 року за №160, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник) та [PERSON] (мати) / Т. 1 а.с. 34/. Згідно з актом приватного виконавця від 12.04.2019 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутній, зі слів сусідів фактично не проживає, протягом тривалого часу перебуває за кордоном. За вказаною адресою проживає його мати. Відповідно до інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації [PERSON] впродовж за період часу з 17.02.2015 по 24.05.2019 позивач постійно перетинав державний кордон України. За період 2018 року [PERSON] на території України знаходився 9 днів. Допитаний в якості свідка позивач пояснив, що разом зі своєю матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] , інколи їздить за кордон на заробітки. У нього на руках було рішення про виселення, але поки діяв мораторій він міг проживати в даній квартирі. [ADDRESS] чи 14 лютого 2019 року він зустрівся з представником банку та виконавцем, які запропонували йому підписати документи та повідомили, що це не стосується продажу квартири, в документи, які він підписував, позивач не вчитувався, згодом позивач отримав листа від ДР «СЕТАМ» про те, що квартиру продано. Жодних листів від приватного виконавця про оцінку квартири не отримував. Підписуючи акт, не знав, що йде мова про виселення. У 1990-тих роках вони продали квартиру по [ADDRESS] , в подальшому його знайома там прописала, щоб він отримав закордонний паспорт. У квартирі постійно проживає мати, а він знаходився в Польщі, де працює. Постійно раз в три-чотири місяці приїжджає до матері. У судовому засіданні свідок Владиш І.В. пояснила, що в неї на виконанні перебувало виконавче провадження про виселення [PERSON] з квартири, що за адресою: [ADDRESS] . При виході за вказаною адресою нею було встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, за вказаною адресою проживає його мама, яка на той час перебувала на лікуванні. [PERSON] повідомив, що за вказаною адресою він не проживає, після чого було складено акт та зачитано його [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що квартиру [ADDRESS] купила в 2010 року та останні п`ять років проживає в ній з своїм сином. Вона місяць часу перебувала на лікуванні і дізналася, що квартира продана, після цього вона сказала синові подати позов. До неї зверталася [PERSON] з вимогою віддати ключі від квартири. Тобто, відповідно до встановлених судом обставин, у спірній квартирі проживає матір позивача [PERSON] , позивач протягом п`яти років у спірній квартирі не проживає, працює та проживає за кордоном та добровільно був виселений зі спірної квартири. Отже, доводи позивача щодо постійного проживання у спірній квартирі не узгоджуються з дослідженими матеріалами справи та спростовуються його особистими показаннями, наданими суду. Суд оцінивши всі зібрані у справі докази, які стосуються питання про встановлення обставини щодо постійного проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами обставини постійного проживання у спірній квартирі. Окрім цього, встановлено, що на час виконання рішення позивачу на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що продаж арештованого майна боржника було здійснено з порушенням вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки у даному випадку, вказаний закон не підлягає застосуванню. Згідно з пунктом 1, 2 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Відповідно до пункту 3 статті 57 Закону, у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Так, постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 15 квітня 2019 року призначено суб`єкта оцінюючої діяльності [PERSON] . Суб`єкту оцінюючої діяльності [PERSON] доручено надати звіт про вартість описаного майна боржника з метою його подальшої реалізації на прилюдних торгах /Т. 1 а.с. 93/. Відповідно до наявних матеріалів справи, 25 березня 2019 року боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення скеровано постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника та виклик (номер відправлення 7900057724265); 04 квітня 2019 року боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення скеровано вимогу приватного виконавця від 04.04.2019 року (номер відправлення 7900057899480) (отримана боржником 02.05.2019 року); 17 квітня 2019 року боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення скеровано повідомлення щодо визначення вартості майна (номер відправлення 7900058002662); 14 червня 2019 року боржнику рекомендованим листом скеровано акт про реалізацію предмета іпотеки (номер відправлення 7900058449748). Згідно з повідомленням про визначення вартості майна № 1360 від 17 квітня 2019 року приватний виконавець повідомив [PERSON] про те, що відповідно до висновку експерта вартість майна станом на 16 квітня 2019 року становить 546653 грн. /Т. 1 а.с 96/. Відповідно до пункту 5 статті 57 Закону, виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. З огляду на викладене суд вважає встановленим, що боржник, відповідно до ч.5 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження», був повідомленим про результати оцінки майна. Оскільки сторони виконавчого провадження не досягли згоди щодо вартості майна боржника та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець визначив вартість майна самостійно шляхом залучення суб`єкта оціночної діяльності. Електронні торги з реалізації вищезазначеного майна відбулись відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5. Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 державне підприємство "СЕТАМ" уповноважене на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, на організацію та проведення електронних торгів, торгів за фіксованою ціною та на виконання інших функцій, передбачених «Порядком реалізації арештованого майна», затвердженим цим наказом. Відповідно до пункту другого розділу II Порядку організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, взаємодія органів державної виконавчої служби та приватних виконавців з організатором щодо реалізації арештованого майна, у тому числі надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, здійснюється через особисті кабінети відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців в Системі. Надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, електронною поштою, поштовими відправленнями, доставка нарочним або кур`єрською службою доставки дозволяються виключно у разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу особистих кабінетів відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців більше ніж на 24 години, до відновлення їх працездатності. Відомості про електронні торги, майно, яке виставляється на них, доступні всім особам та розміщені на веб-сайті електронних торгів; електронний ресурс, що є складовою частиною системи електронних торгів, на якому розміщуються організаційно-методичні матеріали, інформаційні повідомлення про електронні торги та результати їх проведення, здійснюється реєстрація учасників, подання заяв на участь в електронних торгах, забезпечується доступ спостерігачів електронних торгів та проводяться електронні торги. Веб-сайт функціонує у цілодобовому режимі та є доступним усім користувачам мережі Інтернет. Аналіз змісту вищезазначеного Порядку реалізації арештованого майна дає підстави для висновку про те, що на організатора торгів не покладається обов`язок письмово повідомляти боржника у виконавчому провадженні про призначення торгів і подальший перебіг торгів, а також пересвідчуватися в отриманні таких повідомлень боржником. Відповідно до абзацу четвертого пункту четвертого розділу II Порядку перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Як встановлено у судовому засіданні, позивачем не було оскаржено результати визначення вартості майна, тому відбулась реалізація арештованого майна, а саме предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] . Переможцем торгів став учасник 1 - [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження». реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року, у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. В ході розгляду даної справи судом не встановлено істотних порушень законодавства України при проведенні електронних торгів, які б свою чергу вплинули на результати цих торгів. Також судом не встановлено порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для визнання недійсними електронних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] , які відбулись 24 травня 2019 року, номер лота 346293, оскільки позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами. Оскільки відсутні підстави для визнання електронних торгів недійсними, одночасно відсутні підстави і для задоволення вимог про визнання недійсності протоколу проведення електронних торгів № 407823, акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про реєстрацію права власності, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed