Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову зазначає, що з березня 2014 року вона проживала у цивільному шлюбі з відповідачем, від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між ними не склалися. Рішеннями Гайворонського районного суду Кіровоградської області з відповідача у її користь стягнуто аліменти на утримання дітей, а виконавчі листи на даний час перебувають на виконанні в Гайворонському ВДВС у Гайворонському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), проте відповідач аліменти на утримання дітей не сплачує. Відповідач не піклується про дітей, не цікавиться їхньою долею, успіхами та станом здоров`я, не піклується про духовний і фізичний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування дітей; негативно впливає на дітей, не спілкується з дітьми; покладених законом обов`язків на батьків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей нею вирішуються самостійно, діти перебувають на повному її утриманні. Протягом їх спільного проживання з відповідачем останній зловживав алкогольними напоями та систематично вчиняв домашнє насильство стосовно неї та дітей. Відповідач неодноразово судимий та на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі згідно вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2021 року у справі № 385/119/21. Позивач вважає, що дані факти підтверджують ухилення батька від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. У відзиві на позов від 16.12.2021 року відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог, вказавши, що позивач створює перешкоди йому у спілкуванні з дітьми, з огляду і на те, що на даний час він перебуває у місцях позбавлення волі та позбавлений можливості вільно з ними спілкуватися, окрім як через саму позивач. Вказав, що засудження до позбавлення волі не може бути безумовною підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, просив суд забезпечити обов`язкову участь в судовому процесі представника Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради Кіровоградської області. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Гайворонської міської ради Кіровоградської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Судове засідання у цивільній справі вирішено проводити в режимі відеоконференції з ДУ «Кропивницька ВК № 6» з участю [PERSON] . Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради Кіровоградської області надійшло клопотання про розгляд цивільної справи у відсутності представника третьої особи, а також на виконання ухвали суду від 19.11.2021 року надано висновок Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 30.11.2021 року. 14.12.2021 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні за клопотанням відповідача з метою виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі та подання до суду відзиву на позовну заяву. 17.01.2022 року та 02.02.2022 року підготовчі судові засідання у справі відкладалися за клопотанням відповідача з метою залучення ним представника для участі у судовому процесі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, вказавши, що відповідач не цікавиться дітьми, їх станом здоров`я та навчання, вона самостійно утримує їх, оскільки відповідач не сплачує аліменти на їхнє утримання. Крім того, наголосила, що відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство стосовно неї та її сина [PERSON] , що негативно впливає на виховання дітей. Між тим пояснила, що будь-яких насильницьких дій стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] відповідач не вчиняв. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вказавши, що на даний час він перебуває у місцях позбавлення волі, тому обмежений у спілкуванні з дітьми. До цього він цікавився дітьми, їхнім станом здоров`я та навчання, матеріально утримував дітей. Крім того, ствердив, що не відмовляється від сплати аліментів на утримання дітей, проте на даний час в умовах позбавлення волі він позбавлений можливості заробляти достатньо коштів для того, щоб перераховувати їх на утримання дітей. Пояснив, що будь-яких насильницьких дій стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] він не вчиняв. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради Кіровоградської області Рябоволик Н.І. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.03.2021 року у справі № 385/272/21 стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.02.2021 року і до повноліття дитини (а.с. 14). З довідки, виданої Гайворонським ВДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного сіжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.11.2021 року № 378, вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 385/272/21 станом на 01.11.2021 року складає 29 386 грн. (а.с. 17). Також з довідки, виданої Гайворонським ВДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного сіжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.01.2022 року № 21, вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 385/272/21 станом на 01.01.2022 року складає 31 486 грн. (а.с. 83). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.06.2021 року у справі № 385/659/21 стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.05.2021 року і до повноліття дитини (а.с. 16). З довідки, виданої Гайворонським ВДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного сіжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.11.2021 року № 379, вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 385/659/21 станом на 01.11.2021 року складає 9337 грн. (а.с. 18). Також з довідки, виданої Гайворонським ВДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного сіжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.01.2022 року № 22, вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 385/659/21 станом на 01.01.2022 року складає 12 487 грн. (а.с. 84). З довідки, виданої Гайворонською міською радою Кіровоградської області від 08.11.2021 року № 3252, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають та перебувають на її утримання діти: [PERSON] , 2021 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження (а.с. 20). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Тополівською сільською радою Кіровоградської області від 19.11.2019 року № 320, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). З характеристики, виданої КЗ «Гайворонський ліцей № 1» Гайворонської міської ради Кіровоградської області 10.11.2021 року № 01-10/156, вбачається, що [PERSON] з 01.09.2021 року є ученицею даного освітнього закладу, мати відвідує школу, батьківські збори та свята, батько життям та навчанням дитини не цікавиться (а.с. 21). З акту обстеження умов проживання від 28.04.2021 року № 59 вбачається, що [PERSON] проживає разом з її дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, співмешканець часто вчиняє домашнє насильство (а.с. 29). З акту обстеження умов проживання від 03.08.2021 року № 123 вбачається, що [PERSON] проживає разом з її дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні (а.с. 29). З листа відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області НП України від 15.09.2021 року № 6201/112-1-2021 вбачається, що [PERSON] починаючи з 09.03.2020 року по 27.04.2021 рік неодноразово зверталася до відділення поліції з приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства (а.с. 22-24). З термінового заборонного припису стосовно кривдника від 28.04.2021 року вбачається, що стосовно [PERSON] у зв`язку з скоєнянням ним домашнього насильства стосовно [PERSON] та [PERSON] застосовано заходи термінового заборонного припису стоком на 10 діб з 10.00 год. 28.04.2021 року по 10.00 год. 08.05.2021 рік (а.с. 28). Згідно постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08.07.2021 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства стосовно [PERSON] та її сина [PERSON] (а.с. 79-81). Вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2021 року у справі № 385/119/21 [PERSON] засуджено за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 11 місяців, строк відбування покарання такому вирішено рахувати з часу затримання, тобто з 27.05.2021 року. Крім того, зараховано такому строк перебування під вартою з 27.08.2020 року по 19.10.2020 рік (а.с. 25-27). Згідно повідомлення ДУ «Кропивницька ВК (№ 6)» від 13.10.2021 року № 3/3826, [PERSON] з 12.10.2021 року відбуває покарання у Кіровоградській ВК (№ 6) (а.с. 31). З висновку Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 30.11.2021 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , що відповідатиме інтересам дітей (а.с. 43). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач [PERSON] посилалась, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON] , не приймає участі у їх житті, не цікавиться їхнім станом здоров`я та навчання, не забезпечує необхідного утримання дітей. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 16.12.2021 року в справі № 766/21191/18 . У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Судом встановлено, що вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2021 року [PERSON] засуджений до позбавлення волі та починаючи з 27.05.2021 року перебуває у місцях відбування покарання. Отже, доводи позовної заяви про те, що відповідач умисно та свідомо не цікавиться життям дітей та не надає матеріальної допомоги на їхнє утримання спростовуються даними обставинами. Крім того, в матеріалах позовної заяви відсутні і інші беззаперечні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виховання своїх дітей, а тому доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків є передчасними та ґрунтуються на припущеннях, тому не підтверджують необхідність позбавлення відповідача батьківських прав згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Суд також не бере до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не є достатнім доказом у цій справі, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав за відсутності інших належних доказів. Крім того, суд звертає увагу, що сам по собі факт засудження відповідача за вчинення ним кримінального правопорушення та перебування такого у місцях позбавлення волі не є підставою для позбавлення батьківських прав. Також, суд відхиляє в якості доказу постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08.07.2021 року відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, на яку покликалася позивач, як неналежний доказ, з огляду на те, що така постанова не підтверджує факт вчинення відповідачем будь-яких протиправних дій стосовно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що обставини, на які покликається позивач як на підставу заявленого позову, а саме, невиконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували винну поведінку відповідача щодо виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав стосовно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , недостатньо, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed