Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, в обґрунтування якого посилалася на те, що 27 липня 2020 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики та відповідачка отримала у борг 2000 доларів США які зобов`язалась повернути до 27.07.2021 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою. Враховуючи те, що відповідачка станом на день звернення до суду із позовом борг не повернула, на звернення та прохання жодним чином не реагує з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. Представником відповідачки надано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов необґрунтованим, оскільки боргова розписка не містить реквізитів сторін. Крім того у розписці не зазначена назва валюти позики, а також позивачем не надано оригіналу борговою розписки, що у своїй сукупності свідчить про не обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи наведене просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання представник позивачки не прибув. Надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав оригінал боргової розписки. Відповідача та її представник в судове засідання не прибули. Дослідивши матеріали справи та оригінал розписки суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 27.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000 доларів США та зобов`язалася повернути кошти 27.07.2021 року. Укладення договору позики підтверджується письмовою розпискою від 27.07.2020 року (а.с. 7). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов`язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Посилання представника відповідача щодо безпідставності позовних вимог спростовуються доказами по справі в тому числі оригіналом боргової розписи у які зазначено всі необхідні елементи, щодо суму боргу її валюти та строку повернення. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги, щодо стягнення суми боргу підлягають задоволенню, а право позивача на повернення позики підлягає захисту. Крім того відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так позивачем було сплачено 908 грн. судового збору за подання позову. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved