Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа старостинський округ № 8 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 17.02.1990 року, виданим згідно рішення Очеретуватської сільської ради № 16 від 04.07.1997 року. На даний час в зазначеному будинку зареєстровані три особи: позивач, її донька [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте, з грудня 2020 року відповідач не проживає у зазначеному будинку; його точне місце проживання не відоме. Відповідач не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні житлового будинку. Добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Вказані обставини не дозволяють позивачу як власнику розпоряджатися будинком на власний розсуд та у повній мірі. Тому, для вирішення цього питання він звертається до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 2-6\~ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3\~ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі. (а.с.13-14). Сторонам направлено копію ухвали про відкриття провадження; відповідачу також направлено копію позову з додатками (а.с.16). 07.02.2022 року на веб-сайті Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області опубліковано повідомлення відповідачу про відкриття провадження у даній цивільній справі. (а.с.17). Тобто, дотримуючись вимог ч.ч. 2-6 ст. 128 ЦПК України, суд повідомив учасників справи про вчинення відповідної процесуальної дії належним чином. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзиву на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 10.02.2022 року третя особа надала до суду лист, в якому просить розглядати справу без участі представника Магдалинівської селищної ради, а рішення прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с.19). 01.03.2022 року на адресу суду повернувся конверт, направлений на адресу відповідача, з відміткою відділення АТ Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання». (а.с.22, 23, 24). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право приватної власності на житловий будинок від 17.02.1999 року, виданим згідно рішення Очеретуватської сільської ради № 16 від 04.07.1997 року. (а.с.7). Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] і має склад сім`ї: донька [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Магдалинівської селищної ради, Очеретуватським старостинським округоми № 8 Новомосковського району Дніпропетровської області від 26.01.2022 за вих. № 25/8, (а.с.8). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з листопада 2020 року. (а.с.9). Відповідно до ст. 7\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішення суду. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до\~ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved