Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

ТОВ Запоріжжяелектропостачання звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ Запоріжжяелектропостачання та [PERSON] укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії з 01.01.2019 року за адресою: База відпочинку «[INFO]», с. Богатир, Акимівського району, Запорізької області. В порушення умов договору в частині оплати вартості електричної енергії та п.4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженої Постановою № 312 від 14.03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у відповідача виник борг за спожиту електричну енергію за період з 01.03.2019 по 31.05.2019 в сумі 3135,97 грн. Позивач посилаючись на ці обставини, просить суд стягнути з відповідача, на користь позивача борг за спожиту електричну енергію в розмірі 5275,36 грн., пеня - 1472,85 грн.; 3 % річних - 228,41 грн.; інфляційні витрати - 438,13 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 01.11.2021 відкрито провадження по справі вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направивши до суду поштою відповідь на відзив, в якому, крім іншого зазначив, що відповідач [PERSON] є належним відповідачем по справі та зобов`язана здійснити оплату споживчої та таких об`єктів електричної енергії та інших платежів, відповідно до умов договору. Відповідач у судове засідання не з`явилася, направивши поштою на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що вона не визнає позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на наступне. Так, дійсно, на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області Тимченко Є.С. та зареєстрованого в реєстрі під №1780, [PERSON] на праві власності належало нерухоме майно, а саме: База відпочинку «[INFO]», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №295887685 від 23.01.2022 та № 295215290 від 18.01.2022) на момент звернення позивача з даним позовом, право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна - а саме: База відпочинку «[INFO]», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який постачаються послуги позивачем, з 15.08.2012 року (дата реєстрації договору купівлі-продажу від 01.08.2012 в Реєстрі права власності на нерухоме майно) належить громадянину Литовської Республіки [PERSON]. Таким чином, відповідачка заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем ТОВ Запоріжжяелектропостачання надано до матеріалів справи Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, в якому не зазначено реквізити споживача [PERSON] та не надано доказів, що постачання електричної енергії провадилось саме за адресою: [ADDRESS] . В порушення умов договору в частині оплати вартості електричної енергії та п.4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженої Постановою № 312 від 14.03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у відповідача виник борг за спожиту електричну енергію за період з 01.03.2019 по 31.05.2019 в розмірі 5275,36 грн., пеня - 1472,85 грн.; 3 % річних - 228,41 грн.; інфляційні витрати - 438,13 грн. 17.04.2020 за №56/168 позивачем на адресу [PERSON] була направлена Вимога щодо стягнення з останньої суму у розмірі 3 135,97 грн. У відповідності з абз.2 п.4.10 ПРРЕЕ, побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Пунктом 4.12. ПРРЕЕ визначено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Пунктом 4.10 ПРРЕЕ передбачено, що побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Згідно з п. 4.12 ПРРЕЕ плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується, зокрема, протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Згідно з п. 4.19 ПРРЕЕ розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції під час укладення відповідного договору). За несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором (пункт 4.17. ПРРЕЕ). Відповідно до п.5.10 Договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору купівлі-продажу від 05.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області Тимченко Є.С. та зареєстрованого в реєстрі під №1780, [PERSON] на праві власності належало нерухоме майно, а саме: База відпочинку «[INFO]», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №295887685 від 23.01.2022 та № 295215290 від 18.01.2022) на момент звернення позивача з даним позовом, право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна - а саме: База відпочинку «[INFO]», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який постачаються послуги позивачем, з 15.08.2012 року (дата реєстрації договору купівлі-продажу від 01.08.2012 в Реєстрі права власності на нерухоме майно) належить громадянину Литовської Республіки [PERSON]. Судом встановлено, що в діях відповідач відсутній склад цивільного правопорушення, оскільки у період часу, який описаний у позові, нежитлове приміщення перебувало у користуванні іншого власника, а відтак відповідачка не може нести відповідальність за дії теперішнього власника приміщення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.ч. 1, 2 ст. 52 ЦПК України). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов, є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed