Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28.02.2002 року по 04.09.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей : сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду від 08.10.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2018 року і до [INFO] , тобто до повноліття [PERSON] . З [INFO] [PERSON] є студентом денного відділення приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейський університету» ім.Рауфа Облязова». В зв`язку з досягненням сина повноліття стягнення аліментів припинено. Також станом на 01.07.021 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 34376.66 грн. В зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої сина [PERSON] та неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі по ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 10.07.2024 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. До початку розгляду справи по суті надано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи подав заяву про визнання позовних вимог частково, а саме в частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу). Також просив розгляд справи проводити без його участі Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який 04 вересня 2014 року розірваний, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 вересня 2014 року. Сторони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.09.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14.05.2018 року і до [INFO] , тобто до повноліття [PERSON] . [PERSON] досяг повноліття і навчається на денному відділенні Приватного закладу вищої освіти «Східноєвропейського університету імені Рауфа Аблязова» за освітньо-кваліфікаційний рівнем бакалавр зі спеціальності «Фінанси, банківська права та страхування». Термін навчання 10.07.2024 рік. Навчається на контрактній основі, що підтверджується довідкою №95 від 17 червня 2021 року.(а.с.16) Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» від 20.07.2021 року №34811, складеної головний державним виконавцем Дьо Л., сума заборгованості станом на 01.07.2021 року боржника [PERSON] становить 34376.66 грн. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідач є працездатним, погодився сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Аліменти повинні бути стягнуті у частці від доходу платника аліментів, тобто у спосіб, обраний позивачем. Враховуючи викладене вище, обставини, що зазначені позивачем і визнані відповідачем, суд приходить до висновку, що присудження аліментів на неповнолітню доньку [PERSON] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача відповідає інтересам дитини і не порушує права кожної із сторін. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд зазначає наступне: Стаття 6 СК України визначає, що правовий статус дитини особа має до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Згідно ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст.200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В ч.2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. В п.20 ПП ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При вирішенні спору, враховує слідуючі обставини, а саме, те, що [PERSON] є повнолітнім, навчається і те, що батьки мають змогу утримувати її в період навчання, оскільки обоє є працездатними особами. Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, так як обов`язок по її утриманню покладається на обох батьків. Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Встановивши, що син сторін, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідності стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить з реальної можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини доходу. При цьому суд враховує наявність заборгованості зі сплати аліментів, що свідчить про існування додаткових зобов`язань. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 07 грудня 2020 року у справі 761/23308/19. Разом з тим, позивач не надала доказів того, що відповідач може надавати допомогу в розмірі 1/4 частини від свого доходу. Позивач в позовній заяві не зазначає докази, як на підставу можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на час навчання [PERSON] саме в вказаному розмірі, а лише вказує на те, що відповідач не надає допомоги на утримання в добровільному порядку, однак з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки право позивача на отримання аліментів від відповідача виникає лише у випадку можливості останньою надавати таку допомогу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, що відповідач може надавати їй допомогу в заявленому розмірі, а тому позов слід задовольнити частково та визначити аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходів) відповідача, щомісяця. 1/6 частину від заробітку відповідача не слід вважати значною та такою, що призведе до певних фінансових для нього втрат чи істотно впиватиме на його матеріальний стан, суд вважає, що визначена сума аліментів на час навчання повнолітнього сина сторін, що підлягає стягненню з відповідача не є надмірною чи непосильною для сплати чи такою, що призведе до збагачення сина сторін чи позивачки, та таку суму взмозі надавати відповідач без шкоди для свого майнового стану. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивачем даний позов поданий до суду 18.08.2021 року, тому з вказаної дати суд стягує аліменти.

Outcome: partial