Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

18 листопада 2021 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що вона є власником частини будинку за зазначеною адресою на підставі договору дарування від 29 грудня 2009 року. Відповідач - її колишній чоловік, не проживає в будинку з 2012 року, участі в утриманні будинку не приймає. При цьому відповідач не знявся з реєстрації в будинку, чим перешкоджають їй у користуванні майном, зокрема в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації, відзиву на позов не надійшло. Сторонами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Тому відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Як передбачено статтею 156 ЖК України та статтею 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи видно, що власником 3/10 часток житлового будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] згідно договору дарування від 29 грудня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., реєстраційний номер 1-7478 (а.с.9-10). У будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , який є колишнім чоловіком [PERSON] , шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 10 липня 2012 року (а.с.11-13). Актом, складеним 16 листопада 2021 року головою квартального комітету з участю сусідів, підтверджується, що [PERSON] з 2012 року не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Таким чином відповідач не є членом сім`ї [PERSON] і не пов`язаний з нею спільним побутом, не є співвласником будинку, не проживає в будинку з 2012 року. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, члени сім`ї власника житла набувають право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Як передбачено частиною 2 статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів видно, що відповідач не підтримує з власником будинку сімейних стосунків, не пов`язаний з нею спільним побутом, зареєстрований, але фактично не проживає у будинку, який належить позивачу. Доказів протилежного суду не надано. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України. Таким чином наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн (а.с.1). Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved