Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] мотивуючи його тим, що 03 лютого 2001 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . В подальшому рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області №2-234/11 від 14 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторонами було придбано домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно є спільною сумісною власністю, оскільки придбане під час шлюбу, а тому просить його поділити, а саме: визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та припинити спільну сумісну власність на дане домоволодіння, розділити судові витрати. Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, що в силу ч.8 ст. 178 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.6). Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів 19 серпня 2008 року [PERSON] відчужив, а [PERSON] набув у власність домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Вказане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.8-9). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] виданий на ім`я [PERSON] (а.с.10-13). Згідно зі звітом про оцінку майна №03112021_031101 від 03 листопада 2021 року ринкова вартість житлового будинку садибного типу загальною площею 80,1 кв.м. в тім числі житлова площа 49,1 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] становить 53770,0 грн. (а.с.18-51). Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що об`єкт спільної сумісної власності подружжя - домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю, не заявляв. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка подала суду: ордер про надання правової допомоги серії ВХ № 1019314; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я Солов`я Олександра Васильовича ; копію договору про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Солов`єм О.В.; квитанцію про оплату гонорару та витрат за надання правової допомоги при підготовці позовної заяви та представництво у суді. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачкою доведено понесення нею витрат у сумі 5000 грн за надання правничої допомоги, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 908 грн. судового збору.

Outcome: approved