Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та суми додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до настання повноліття дитини, стягнути з відповідача на її користь суму додаткових витрат на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. В обґрунтування позову зазначено, що 20 грудня 2002 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 982. В шлюбі у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, відповідач проживає за іншою адресою. Між сторонами була домовленість щодо надання відповідачем допомоги на утримання дітей в розмірі 6000,00 грн. щомісячно. Відповідач надає таку допомогу, однак робить це нерегулярно, на свій розсуд, а тому для захисту прав та інтересів дітей відповідач вимушена звернутись до суду. Старша донька професійно займається малюванням і відвідує художню школу, а молодша пішла до школи. Зважаючи на це, позивач наголошує на тому, що з відповідача необхідно стягнути і додаткові витрати на дітей, які пов`язані з розвитком здібностей дітей. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутими до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 грудня 2002 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 982. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 11 січня 2022 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 травня 2006 року та Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 липня 2015 року відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позивач є їх матір`ю. Згідно відповіді Головного управління ДПС у Харківській області № /5/20-40-12-03-10 від 02 лютого 2022 року, наданої на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2021 року, у центральній базі даних ДРФО ДПС України відсутні відомості про доходи [PERSON] . Позивачем зазначено, що оскільки відповідач на стадії досудового врегулювання спору не заперечував проти сплати аліментів в розмірі 6000,00 грн., то він має фінансову можливість сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із змісту ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років станом на день ухвалення судового рішення становить 2618,00 грн. Таким чином, аліменти в розмірі, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, а саме 1309,00 грн., можуть бути стягнуті лише за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається з наданих позивачем пояснень, позивачу не відомий розмір заробітку (дохід) відповідача. Будь-які дані щодо офіційного працевлаштування відповідача, доходів, наявності у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна відсутні. Враховуючи відсутність даних про дохід відповідача, щодо його офіційного працевлаштування, наявність у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення аліментів на одну дитину з відповідача в розмірі більшому, ніж 1309,00 грн., оскільки позивачем не доведено достатність заробітку (доходу) платника аліментів для стягнення аліментів у розміру, більшому, ніж мінімально гарантований. При цьому, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доведення достатності заробітку (доходу) відповідача для сплати останнім аліментів в розмірі 6000,00 грн. на двох дітей, покладається на позивача. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів наявності у відповідача доходу або витрат, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж мінімально гарантований. Клопотання про витребування таких доказів судом було задоволено, однак, у центральній базі даних ДРФО ДПС України відсутні відомості про доходи відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення аліментів в розмірі 2618,00 грн. на двох дітей. В іншій частині позовних вимог, а саме в стягненні аліментів в більшому розмірі, ніж мінімально гарантований на кожну дитину, суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено достатність заробітку (доходу) відповідача для сплати аліментів у більшому розмірі. Крім того, суд враховує, що обов`язок утримання дитини покладається як на її батька, так і на матір. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене, суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову, тобто з 26 серпня 2021 року та до повноліття старшої дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги, зважаючи на наступне. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей, які обумовлені розвитком здібностей дитини, зокрема, відвідування художньої школи за фахом малювання та відвідуванням молодшою донькою загальноосвітньої школи. Витрати позивача на задоволення потреб, пов`язаних з відвідуванням молодшою донькою загальноосвітньої школи є такими, що пов`язані зі звичайним способом життя, а тому також не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а відтак суд вважає недоведеними вимог позивача щодо понесення нею додаткових витрат на дитину, які були б пов`язані з особливими здібностями дитини чи з необхідністю її лікування. До того ж позивачем не надано до суду жодних доказів, що підтверджують суми витрат на розвиток дітей або ж сам факт того, що дитина відвідує художню школу за фахом малювання. Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, в залежності від особистих, індивідуальних особливостей дитини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року по справі № 545/3115/19. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Outcome: partial