Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

17.02.2022 року позивачка звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який зареєстрований 03.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 58. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 03.08.2012 вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Спочатку подружнього життя з відповідачем їх стосунки були нормальними, але згодом з`ясувалося, що їх шлюб є помилкою. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різними поглядами життя та обов`язки, зовсім по-різному оцінюють ті чи інші життєві ситуації. На цьому ґрунті між ними стали виникати розбіжності та непорозуміння. В їхній сім`ї запанувала напружена атмосфера. Шлюбні відносини між ними припинилися з 13 жовтня 2021 року, поновлювати їх сторони не збираються. Примирення і збереження шлюбу між позивачкою та відповідачем неможливе. Вважає, що їхня сім`я розпалася і відновлення її неможливе. Позивачка вважає, що подальше подружнє життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Єдиним способом врегулювати їхніх відносини є розірвання шлюбу. Зазначила, що змінювати прізвище не бажає та після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 16.03.2022 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. 07.04.2022 позивачкою подано до суду клопотання, в якому вона просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 28). 07.04.2022 відповідачем до суду надано клопотання, у якому він просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, про наслідки прийняття судом визнання позову повідомлений (а.с. 29). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви та клопотання з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 03 серпня 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 58, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.08.2012. Від даного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.06.2015 Виконавчим комітетом М`якеньківськоюї сільської ради Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 05. Подружні стосунки та спільне проживання сторони припинили з 13 жовтня 2021 року та поновлювати їх не збираються. Спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2453002697.1 від 11.02.2022 (а.с. 1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с 15). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивачки підлягає поверненню 50% сплаченого нею судового збору, що становить 496, 20 грн. (992, 40 х 50% = 496, 20). Інші 50% сплаченого позивачкою судового збору, що становить 496, 20 грн., підлягають стягненню на її користь з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved