Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 03.05.2014 року. В шлюбі у них спільних дітей немає. На теперішній час сімейного життя вони не ведуть і шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між ними вважає неможливим. Просить суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.02.2022 року відкрито провадження за вказаним вище позовом, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить розірвати шлюб. В заяві від 21.03.2022 року проти надання строку на примирення заперечував, оскільки не бажає зберігати шлюб і має намір створити іншу сім`ю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, а 21.03.2022 року подала нову заяву в якій вказала, що вважає, що шлюб може бути збережений, бо вона має до чоловіка почуття та намір спільного проживання. В зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази по справі, ознайомившись із заявами сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт, що сторони перебувають у шлюбі, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , який зареєстрований 03.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 15 (а.с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Позивач [PERSON] скористався даним йому за законом правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. [PERSON] в своїй заяві зазначила, що бажає спільно проживати із [PERSON] та зберегти сім`ю, однак заяви про надання строку на примирення не подавала. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів, а також заяви позивача вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирення із відповідачкою. З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Також суд вважає, що за таких обставин відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved