Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивують тим, що вона зареєстровані та проживали разом з відповідачем, який є їх внуком та який також був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 09.02.2016 року. Разом з тим, після реєстрації відповідач виїхав в Крим і вже більше чотирьох років не проживає за вищевказаною адресою, квартирою не цікавиться, не бере участі в її оплаті та в оплаті комунальних послуг, відтак припинив виконувати обов`язки члена сім`ї. Враховуючи вищевикладене, просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.04.2022 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог [PERSON] закрито у зв`язку зі смертю позивачки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від такого надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до витягу з рішення виконкому Радянської районної Ради депутатів трудящих від 11.11.1980 року переоформлено особовий рахунок [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно з копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 28.08.1998 року палацом одруження м.Львова 27.11.1971 року зареєстровано укладання шлюбу з гр. [PERSON] . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 799 від 25.02.2021 року, в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровано 6 (шестеро) осіб, в тому числі [PERSON] як основний квартиронаймач, її чоловік [PERSON] , а також їхній внук [PERSON] . Актами №1155 від 06.10.2020 року, №1649 від 09.12.2020 року, №78 від 04.02.2021 року, №342 від 28.05.2021 року, затвердженими директором ЛКП «Південне» встановлено, що [PERSON] зареєстрований, однак не проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст. 1,6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації з жовтня 2020 року, не проживає понад встановлені строки в житловому приміщенні, в якому позивач є чоловіком основного квартиронаймача, яка померла. Окрім цього, судом не встановлено домовленості між ним і основним квартиронаймачем житла щодо порядку користування квартирою і залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні його законних прав, а тому відповідача слід визнати такими, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved