Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви [PERSON] (надалі Позивач)звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що позивач\~01\~березня 2018\~року був\~прийнятий на\~посаду виконавця\~робіт у\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«УКРМОНТАЖСПКЦБУД».\~Пропрацювавши на\~ньому три\~роки позивач\~18\~березня 2021\~року,\~звільнився із\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~ «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» на підставі п.1 ст 36 КЗпП України за угодою сторін, і оскільки роботодавець не виконує законодавство про працю та умови колективного договору. Підставою припинення трудового договору є наказ №14-к віл 18.03.2021 року. Трудову книжку Позивачу було дійсно видано в день звільнення, а саме 18.03.2021 року, і проте в порушення ст.ст. 44. 47. 1 16 КЗпП України службові особи товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» так й не виконали свій обов`язок щодо проведення зі мною кінцевого розрахунку. З даного приводу мною, на адресу директора ТОВ «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» [PERSON] 29.05.2021 року було адресовано заяви про порушення нею та її підлеглими законодавства про працю з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, | компенсації за невикористану відпустку Позивача. \~ \~ \~ \~ Загальний розмір заборгованості по заробітній платі та за невикористану відпустку станом на 18.03.2021 року (на момент мого звільнення) становить 25 415,89 гри. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять гри, 89 коп.), яка виникла через не виплату йому заробітної плати за січень-березень місяць 2021 року, та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 18.03.2021 року по 31.01.2022 року включно у розмірі 107\~089,50 гривень, тому просить суд стягнути на його користь. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи не одноразово повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню у зв`язку з пропущенням процесуального строку звернення до суду позивачем. Крім цього, середній заробіток не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач надає до суду витребувану останнім довідку №48 від 20 жовтня 2021 року за підписом директора ТОВ «Укрмонтажспецбуд» Т.Є. Луценко, а також розрахункові листки, відповідно до яких у відповідача перед ним є заборгованість по виплаті заробітної плати. Таким чином, відповідач не не тільки підтверджує його позовні вимоги, а й фактично визнає їх, а тому позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом Встановлено, що [PERSON] , 01.03.2018 року був прийнятий на роботу в Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» на посаду виконавця робіт згідно наказу № 14-к від 18.03.2021 року, що підтверджується\~копією трудової\~книжки [NUMBER] (а.с.7-8). В подальшому [PERSON] 1803.2021 року був звільнений за угодою сторін, наказ № 14-к (а.с.8). Відповідно до Довідки за № 48 від 20 жовтня 2021 року, на дату звільнення 18 березня 2021 року робітника [PERSON] існує заборгованість по заробітний платі та складає 28\~915,89 гривень(а.с.26). Також з цієї довідки встановлено, що станом на 20 жовтня 2021 року заборгованість виплачена частково та становить 25 415,89 грн (а.с.26). З довідки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» Луценко Т.Є. №52 від 20 жовтня 2021 року встанволено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 493,50 грн. (а.с.25). Позиція суду та застосовані норми права Щодо стягнення невиплаченої заробітної плати Відповідно до ч. ч. 1, 7\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою\~статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як встановлено з письмових матеріалів справи [PERSON] була нарахована, однак не виплачена заробітна плата з жовтня 2016 року по люти 2017 року включно. Підтвердженням факту існування заборгованості є Довідка за № 55 від 15 лютого 2021 року, яка видана за підписом генерального директора ТДВ «Криворізький завод «Універсал» Макарова К.Г. та головного бухгалтера Коваленок Р.В., у якій зазначено що підприємство має заборгованість по невиплаченій заробітній платі перед [PERSON] . Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У статті 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Отже, виходячи з положень\~КЗпП України,\~Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні\~Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, а виплати за трудовим договором та інші виплати. У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості перед позивачем із заробітної плати на момент винесення рішення, тому позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 39266,61грн, без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів підлягають до задоволення. Щодо твердження Відповідача про пропуск строку Позивачем звернення до суду Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (частина друга та третя статті 97 КЗпП). Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У частинах першій, другій статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.\~Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.\~Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.\~Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним». У\~постанові Верховного Суду України\~від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що «установлені статтею 233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.\~Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку». Відповідно до ч. 1\~ст. 127 ЦПК України\~суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Верховний Суд в постанові від 13.04.2020 у справі № 753/5610/17 зазначив, що, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), встановлені статтею 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Судом встановлено, що Позивачем на адресу директора ТОВ «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» Луценко Т.Є. 29.05.2021 року було адресовано заяву про порушення ним та його підлеглими законодавства про працю з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку. Позовну заяву [PERSON] подано до суду 25.08.2021 року, тобто в межах строку вирішення трудового спору. Враховуючи викладене, суд не погоджується з доводами викладеними Відповідачем про пропуску строку звернення Позивачем до суду, Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником остаточний розрахунок, виплатити всі належні йому суми (заробітну плату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки тощо). Ці суми мають бути виплачені працівникові в день звільнення, коли ж працівник у день звільнення не працював, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок. При невиконанні вказаного обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність, зокрема,\~підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Належних та допустимих доказів про одержання [PERSON] невиплаченої суми заробітної плати стороною Відповідача не представлено. Отже, суд встановив, що [PERSON] не отримав розрахунку при звільненні,\~що є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, оскільки має місце затримка розрахунку при звільненні.\~ Суд не бере до уваги доводи Відповідача викладені у відзиві з приводу зловживання Позивачем своїм правом на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки закон пов`язує початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку саме з наступним днем після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум. Разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд вважає, за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки, а саме за три місяці затримки. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Пунктами 5, 8 Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. В разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Позивач звільнився з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» 18 березня 2021 року, станом на день подання позову відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату, як вже встановлено судом, а саме: заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 25\~415,89 гривень. Кількість робочих днів, за якими затримано проведення повного розрахунку при звільненні на час подання позову, складає 105 робочих днів. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 493,50 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 51817,50 грн (493,50х105). Суд також бере до уваги, що Відповідачем протягом тривалого часу не було вчинено жодних дій для погашення суми заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, тобто характер порушення трудових прав позивача з боку відповідача в даному випадку є свідомим, тривалим та не містить ознак наявності у роботодавця волі щодо відновлення порушених трудових прав працівника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд на підставі\~ст. 12 ЦПК України\~згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та\~ст. 13 ЦПК України\~згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд доходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Щодо судових витрат В розумінні статті 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід компенсувати з відповідача в дохід держави. Згідно ч.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру до суду фізичної особи складає\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial