Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та збільшення розміру аліментів на період навчання повнолітньої дитини, стягнення боргу та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Вимоги позову мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 % встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму на кожного з дітей. З часу ухвалення вказаного рішення розмір витрат на утримання сина та доньки значно зросли та з`явилися непередбачувані витрати в зв`язку з погіршенням стану здоров`я неповнолітньої доньки, що потребує додаткових витрат для проходження лікування 2 рази на рік. Відповідач відмовився добровільно приймати участь у лікуванні доньки та надати підтримку. Також позивач просить прийняти до уваги додаткові витрати на навчання сина [PERSON] у вищому навчальному закладі строком на 4 роки. Витрати за навчання на контрактній денній формі навчання становить 21\~460 грн. за навчальний рік. З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року позовну залишено без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано до суду позовну заяву з позовними вимогами у новій редакції (а.с. 37, 38). Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк від представника відповідача [PERSON] адвоката Слізяк Н.Р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити в задоволені позову, оскільки вважає його необґрунтованим. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року (справа\~№ 127/11549) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 % встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму на кожного з дітей, починаючи стягнення з 21 травня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 16). Частинами 2 та 3 ст. 183 СК України, встановлено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Старша дитина сторін [PERSON] [INFO] досягнув повноліття. Таким чином, у зв`язку із досягненням старшим сином повноліття, відрахування з доходу відповідача з жовтня 2021 року підлягають зменшенню з 1/3 до 1/6 частки від доходу відповідача на утримання лише неповнолітньої доньки [PERSON] . Згідно відзиву, відповідач не заперечує щодо продовження стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з цим, згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вже зазначалось судом, що в зв`язку із досягненням у вересні 2021 року старшим сином повноліття, відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки сторін [PERSON] за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року, з жовтня 2021 року становить 1/6 усіх видів доходу відповідача. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] , де його дохід (грошове забезпечення) за період з жовтня по грудень 2021 року складається з наступного: жовтень 46\~936 грн., листопада 22\~409 грн., грудень 22\~691 грн. (а.с. 70), січень 2022 року 22\~194 грн. (а.с. 80 зворотній бік). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Вінницького міського суд Вінницької області від 04 серпня 2015 року на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з 1/6 на ј частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З довідки № 418, виданої 31 серпня 2021 року Вінницьким національним технічним університетом вбачається, що син сторін [PERSON] є студентом даного навчального закладу, денної контрактної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року (а.с. 9). Визначаючись щодо розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини. Зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання та вважає за справедливе встановити аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/10 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи з 03 листопада 2021 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, враховано всі обставини у відповідності зі ст. 182 СК України. Щодо позовної вимоги про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ч. 4 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, передбачена можливість виїзду з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Також передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, - без нотаріального посвідчення згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, - без нотаріального посвідчення згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, на підставі рішення суду може бути наданий дозвіл на конкретний одноразовий виїзд дитини за кордон із зазначенням у ньому держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 зроблено висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №507/306/17. На підтвердження мети поїздки дитини за кордон до суду необхідно подати документи (письмові докази), які підтверджуватимуть дійсність намірів такої поїздки, а також що вона буде в інтересах дитини. Такими документами можуть бути квитки; довідка про бронювання квитків; документи, що підтверджують бронювання місць у готелі на час перебування в іноземній країні; довідка про доходи, що підтверджує фінансову спроможність одного з батьків забезпечити відпочинок (поїздку) дитини; документи, що підтверджують родинні зв`язки з особами, до яких має приїхати дитина з метою родинного спілкування та відпочинку; довідка з медичного закладу про те, що дитина перебуває на обліку у лікарів як така, що постійно хворіє і потребує щорічного оздоровлення або відновного лікування за кордоном; довідка із закладу освіту про те, що дитина поглиблено вивчає іноземну мову тощо. Проте, позивачем, на підтвердження вказаних вище обставин, не надано відповідних доказів. Також суд звертає увагу, що на даний час Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року впроваджено правовий режим воєнного стану на території України. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні Кабінетом Міністрів України спрощено порядок виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків. Так, пунктом 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 передбачено, що виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Після прибуття дітей, до держави остаточного перебування особи, що супроводжують дітей, зобов`язані протягом одного робочого дня звернутися до консульської установи України в державі перебування для постановки їх на тимчасовий консульський облік. У зв`язку з чим у позивача не існує перешкод для виїзду із неповнолітньою дитиною сторін за кордон без рішення суду та нотаріальної згоди батька у разі виникнення загрози пов`язаної із воєнним станом. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментам. У своїх вимогах позивач просить суд призначити стягнення боргу з відповідача в розмірі 46\~749 грн. за останні 2 роки, так як розмір отриманих коштів менше 1/3 частки від річних доходів відповідача. Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами врегульовано ст. 194 СК України. За змістом вказаної норми аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який здійснений 04 лютого 2022 року другим відділом ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), які стягуються за виконавчим листом про стягнення аліментів, виданого на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року, що заборгованість, про яку зазначено позивачем у своїх позовних вимогах відсутня, натомість, із вказаного розрахунку, встановлено про належне виконання рішення суду, за наведеного суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги позовної заяви, оскільки вона не знайшла свого підтвердження. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який було сплачено позивачем [PERSON] , слід залишити за останньою, оскільки в задоволенні позовних вимог, за які його було сплачено, судом відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved