Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

у жовтні 2021 року позивач КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути із відповідача на користь позивачазаборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13091,98 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову зазначено про те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира під?єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг, які постачає КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 року. Позивач вказує, що відповідач користується послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з постачання гарячої води належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 37-38). 07.12.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає про необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на невідповідність даних по витратах гарячої води, які надає позивач, із даними, що містить лічильник, встановлений у квартирі відповідача. Відповідач зазначає, що нею здійснено повністю оплату наданої послуги 27.08.2021 року (а.с. 41,42). 02.12.2021 року відповідачем подано клопотання та заява про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 51,52). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.12.2021 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 62). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат. Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в тому числі, за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті вартості послуги з постачання гарячої води у розмірі 13091,98 грн., позивач посилається на розрахунок заборгованості, в якому вказано про споживання відповідачем у спірний період 178,92 м. куб. гарячої води. Разом з тим, матеріали цивільної справи містять докази, з яких вбачається що у квартирі [ADDRESS] на початок спірного періоду було встановлено лічильник подачі гарячої води № 4210115, початкові покази за яким становили 95 м.куб. У липні 2019 року виконано повірку лічильника № 4210115, а також його демонтаж у зв?язку із непридатністю, покази на момент демонтажу становили 105 м. куб. Вказані обставини випливають з даних довідки про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-1014810051908-Д від 14.05.2019 року, акту зняття/встановлення пломб лічильника гарячого водопостачання від 03.07.2019 року, акту приймання на абонентський облік засобів обліку води № 617172 від 26.07.2019 року. Згідно даних акту зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води від 12.08.2021 року, показники за новим встановленим у квартирі відповідача лічильником гарячого водопостачання № 80156614300 становили 49 м. куб. Таким чином, з наданих відповідачем в розпорядження суду документів вбачається, що загальні витрати гарячої води з початку спірного періоду по лічильнику № 4210115 становить 10 м.куб., по лічильнику № 80156614300 - 49 м.куб., а всього - 59 м. куб. Позивачем в обґрунтування заявленої до стягнення суми боргу та на спростовування позиції відповідача не надано в розпорядження суду доказів, які б свідчили про здійснення нарахувань за надану послугу з постачання гарячої води по фактичним показникам лічильників, встановлених у квартирі відповідача. Крім того, позивачем не спростовано споживання відповідачем у спірний період саме 59 м. куб. гарячої води, а не 178,92 грн., як вказано у розрахунку заборгованості, представленому позивачем суду. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості по сплаті послуги з постачання гарячої води у заявленому розмірі. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 509, 525, 526, 610, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed