Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~13 жовтня 2021 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про стягнення про визнання права власності на частку у майні колгоспного двору, а саме визнати право власності на 1/4 житлового будинку з належними до нього приміщеннями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] , за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , визнати право власності на 1/4 житлового будинку з належними до нього приміщеннями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] , за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та визнати право власності на 1/4 житлового будинку з належними до нього приміщеннями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] , за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , посилаючись на те, що право особистої власності на жилий будинок від 02.09.1988 року, у якому зазначено,\~що житловий\~будинок з належними до нього приміщеннями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , було видане за законодавством, яке на теперішній час застаріло, право власності позивачів на будинок як членів колгоспного двору не визнається, що порушує їх права, оскільки вони не можуть здійснювати повноваження власників щодо розпорядження цим майном. \~ \~ \~ \~Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Із письмової згоди представника позивача суд ухвалив заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 02.09.1988 року, у якому зазначено, що жилий будинок з належними до нього приміщеннями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Хмельницької районної Ради народних депутатів №17 від 18.02.1988 року. Згідно реєстраційної картки на документі про право особистої власності від 02.09.1988 року вказаний у документі житловий будинок зареєстрований в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] і записано в реєстрову книгу за № 1 під реєстровим номером №19. Після смерті [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 жовтня 1996 року, вданого державним нотаріусом Хмельницької районної держаної нотаріальної контори Терлич О.Л., 1/4 вказаного домоволодіння успадкувала її донька [PERSON] . Решта домоволодіння 3/4 залишилося зареєстрованим за [PERSON] як головою колгоспного двору. Крім [PERSON] , станом на 1991 рік, згідно погосподарської книги за 1991 - 1995 роки за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] (внучка), [PERSON] (правнук) та [PERSON] (правнучка). Державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори листом від І 8 лютого 2021 року №194/02-14 повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок видати немає можливості. Одночасно нотаріусом роз`яснено, що відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів (або підтверджено реєстрацію права власності) щодо належності цього майна спадкодавцю), а також рекомендовано звернутися до суду. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун. Відповідно до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п. г своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до статті 563 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. За правилами статті 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р. у зв`язку із введенням в дію відповідно до постанови Верховної ради Української РСР від 26.03.1991 р. Закону України Про власність . З урахуванням наведеного, оскільки частка майна, належна голові двору [PERSON] 1/4, увійшла до складу спадщини, та відповідно була успадкована її спадкоємицею [PERSON] . Решта майна колгоспного двору у рівних частках мала бути поділена між іншими членами колгоспного двору : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/4 кожному).. Відповідно до ч.4 ст.25, п.11 ч.4 ст.346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, позов слід задовольнити та визнати за позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/4 житлового будинку з належними до нього приміщеннями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] .

Outcome: approved