Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 10851 грн. 09 коп. матеріальної шкоди та 15000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказано наступне. Так, 07.05.2021 року, о 23 год. 40 хв. у м. Кривому Розі по пр. Миру біля буд. 7а, відбулась ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos TF69Y ЗНГ», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21703», р/н [NUMBER] , під керуванням позивача. Автомобіль «Daewoo Lanos TF69Y ЗНГ», р/н [NUMBER] , на праві власності належав [PERSON] . Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д19/05/21 від 31.05.2021 року, вартість матеріального збитку, який було завдано позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля складає 65649 грн. 33 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідачів була застрахована у ПрАТ «СК «Саламандра», яка відшкодувала позивачу частину збитків на загальну суму 61588 грн. 61 коп. Проте різниця між повним збитком та відшкодованою частиною у розмірі 4060 грн. 72 коп. відповідачами відшкодовано не була. Крім того, позивач зазначає, що ним було сплачено 3500 грн. 00 коп. експерту автотоварознавцю за проведення дослідження, 600 грн. 00 коп. за користування платною площадкою для тимчасового збереження транспортного засобу, 2200 грн. 00 коп. за послуги евакуатора, 490 грн. 37 коп. за отримання висновку спеціаліста СМЕ. Таким чином невідшкодована частина завданого позивачу матеріального збитку складає суму 10851 грн. 09 коп. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано також моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, так як він пережив сильний стрес після ДТП, його спокій та нормальний сон були порушені через переживання, за суму, виплачену страховою компанією, він не має можливості відремонтувати пошкоджений автомобіль та як наслідок не може ним користуватись. У зв`язку із ремонтними роботами позивач на тривалий час залишився без автомобіля, що негативно позначилось на його працездатності, оскільки за станом здоров`я він не може користуватись громадським транспортом, через що були порушені його нормальні життєві зв`язки для відновлення яких йому знадобились додаткові зусилля. Крім того, внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, перебував на стаціонарному лікуванні, через що також відчував моральні страждання, оскільки був відірваний від звичайного життя, не ходив на роботу, не бачився з рідними та близькими людьми. Відповідачі при цьому жодного разу його не відвідали та не цікавились станом його здоров`я. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20000 грн. 00 коп. Разом з тим, відповідач [PERSON] частково відшкодував моральну шкоду сплативши позивачу 5000 грн. 00 коп., тому позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 15000 грн. 00 коп. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, однак до суду не з`явився, заяв не надав, правом подання відзиву не скористався. Відповідач [PERSON] також до судового засідання не з`явився, проте його представник - адвокат Сагайдак Д.С. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні та стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування відзиву зазначив наступне. Так, відповідач [PERSON] не заперечує факт ДТП, проте вважає, що він не повинен нести витрати з відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, оскільки він застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «Саламандра». Страховою компанією позивачу вже фактично було відшкодовано матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП та у разі незгоди із розміром такого відшкодування, позивач має право звернутись до суду із відповідним позовом до страхової компанії. Також, відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із вимогами про стягнення витрат на евакуацію транспортного засобу та плати за послуги стоянки, позивач повинен звернутись саме до страхової компанії. Також, представник відповідача зазначає про незрозумілість необхідності звернення позивача до експерта автотоварознавця за висновком про визначення вартості матеріального збитку, так як страховою компанією такий висновок було замовлено та відповідно оплачено роботу по його складанню. Аналогічна ситуація зі зверненням позивача (більш як через 3 місці) до спеціаліста СМЕ, оскільки наявних медичних документів про стан здоров`я позивача, на думку представника відповідача, достатньо для доведення факту наявності ушкоджень здоров`я позивача. Щодо вимог про стягнення розміру моральної шкоди, представник відповідача вважає, що її розмір завищений та не доведений. Крім того, як зазначає сам позивач у позовній заяві, відповідач [PERSON] добровільно сплатив йому 5000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Крім того, представник відповідача, посилаючись на ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначив, що страховиком повинна бути відшкодована потерпілій особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги, пред`явлені до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2021 року [PERSON] визнано винним у ДТП, яка відбулась 07.05.2021 року за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р/н [NUMBER] , під його керуванням та автомобіля «ВАЗ 21703», р/н [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок якої останній також був травмований. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн. 00 коп. Постанова набрала законної сили 22.06.2021 року (а.с.8). Згідно Висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д19/05/21 від 31.05.2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 2170 «Приора», р/н [NUMBER] , в цінах на дату 27.05.2021 року складає 65649 грн. 33 коп. (а.с.9-41). За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 3500 грн. 00 коп. (а.с.57). Страховою компанією ПрАТ «СК «Саламандра» [PERSON] сплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля «ВАЗ 21703», р/н [NUMBER] , у розмірі 61588 грн. 61 коп. (а.с.59). Позивач перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у період з 08.05.2021 року по 25.05.2021 року з приводу травм отриманих внаслідок ДТП (а.с.60-62). Висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1269 від 26.08.2021 року встановлено, що виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження, отримані внаслідок ДТП, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (а.с.50-52). За проведення судово-медичної експертизи позивачем сплачено 490 грн. 37 коп. (а.с.58). За транспортування пошкодженого транспортного засобу, позивачем було сплачено 2200 грн. 00 коп., що підтверджується Квитанцією №186645 від 08.05.2021 року на суму 1000 грн. 00 коп. та Квитанцією №186647 від 27.05.2021 року на суму 1200 грн. 00 коп. (а.с.53-55). Згідно Квитанції №742 від 27.05.2021 року [PERSON] сплачено 600 грн. 00 коп. за стоянку автомобіля, р/н [NUMBER] (а.с.56). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18). Так, в матеріалах справи відсутній Страховий поліс, яким застраховано цивільно-правову відповідальність відповідачів, тому у суду відсутня можливість встановити чи перевищує розмір завданої позивачу шкоди ліміт відповідальності страховика та чи виник обов`язок у страхувальника з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди та лімітом відповідальності страховика. У зв`язку із викладеним, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів різниці між відшкодованою страховою компанією частини матеріального збитку та повним розміром збитку у розмірі 4060 грн. 72 коп. недоведеними достатніми доказами, тому у їх задоволенні належить відмовити. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 600 грн. 00 коп. за користування платною стоянкою та у розмірі 2200 грн. 00 коп. за послуги евакуатора пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки згідно чинного законодавства такі вимоги повинні бути пред`явлені до страховика, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів завданої позивачу шкоди у розмірі 490 грн. 37 коп. за отримання висновку спеціаліста СМЕ, суд вважає, що така вимога задоволенню також не підлягає, оскільки вважає, що в отриманні такого висновку необхідності не було, так як наявними у матеріалах справи копіями медичних документів у повній мірі доводиться факт отримання позивачем внаслідок ДТП ушкоджень здоров`я. Крім того, факт травмування позивача внаслідок ДТП встановлений постановою суду від 09.06.2021 року та відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 4 ст. 1187 ЦК України передбачає, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Щодо стягнення на користь позивача 3500 грн. 00 коп. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи, то в цій частині позов підлягає задоволенню, в розумінні ст.ст. 1166, 1187 ЦК України. При цьому, суд вважає, що витрати позивача за проведення автотоварознавчої експертизи належить стягнути з відповідача [PERSON] та відмовити у вимогах позивача до [PERSON] , як володільця автомобіля «Daewoo Lanos», р/н [NUMBER] , оскільки матеріали справи не містять доказів належності вказаного автомобіля [PERSON] , а також доказів того даний автомобіль знаходився у неправомірному володінні [PERSON] та такому заволодінню сприяла недбалість власника транспортного засобу. Отже, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. У задоволенні решти вимог, а також задоволенні вимог до [PERSON] належить відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пункти 2,3 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Що в свою чергу також кореспондується із роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Так, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2021 року встановлено винуватість [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що вина відповідача [PERSON] у скоєній ДТП під час якої було пошкоджено автомобіль належний позивачеві та травмовано його самого, повністю підтверджується належними доказами. Суд погоджується із доводами позивача, що внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу він зазнав страждання та стрес, які викликані пошкодженням майна та необхідністю вирішення питань щодо його відновлення. При цьому суд зважає на відсутність доказів на підтвердження впливу неможливості використання транспортного засобу для роботи позивача, що в свою чергу вплинуло та порушило звичайний життєвий уклад позивача. Отже, враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також враховуючи часткове відшкодування відповідачем [PERSON] позивачу моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп., що сторонами не оспорюється, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500 грн. 00 коп. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреби позивача і не призводить до його збагачення, при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію. Разом з тим, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Таким чином, враховуючи, що в обґрунтування стягнення моральної шкоди позивач зазначає про моральні страждання через сам факт ДТП, пошкодження належного йому автомобіля, неможливість ним користуватись, а також порушення життєвих зв`язків та ритму життя, та при цьому не ставить питання про стягнення моральної шкоди саме через отримання ним травм, перебування на лікуванні, втрати працездатності тощо, твердження представника відповідача, викладені у відзиві щодо того, що відшкодовувати заявлену позивачем моральну шкоду має страхова компанія, не заслуговують на увагу. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме судовий збір у розмірі 175 грн. 62 коп. та 251 грн. 44 коп. у рахунок понесених витрат на правничу допомогу (а.с.1,63). Суд, відмовляє у стягненні з позивача на користь відповідача [PERSON] понесених судових витрат, заявлених у відзиві на позов, оскільки у тексті відзиву зазначено лише попередній (орієнтовний) розмір таких витрат, відповідачем та його представником розмір витрат не конкретизовано, доказів на їх понесення не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial