Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Представник відповідачів [PERSON] у підготовче судове засідання не явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та відсутності відповідачів, уточнені позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував. Представник позивачів [PERSON] у підготовче судове засідання не явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] від 05.05.2016р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.2001р.; копія договору купівлі - продажу від 19.04.2019р.; копія розписки від 19.04.2019р.; копія акту прийому - передання за договором купівлі - продажу від 19.04.2019р.; копія довіреності [PERSON] від 30.07.2021р. на ім`я [PERSON] ; копія довіреності [PERSON] від 30.07.2021р. на ім`я [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності (в рівних частках кожному) квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.2001р. 19.04.2019 р. між позивачами та [PERSON] діючий від імені відповідачів на підставі довіреностей від 30.07.2021р., була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищезазначеного нерухомого майна. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивачі передали представнику відповідачів обумовлену суму, а він передав нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували представнику відповідачів привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вимогу позивачів представник відповідачів повідомив, що поки не може цього зробити, так як на момент укладення договору, він ще не мав належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів відповідачів. Про існування цих обставин, позивачам до укладення договору нічого не було відомо. Позивачі, як давні знайомі відповідачів, та які фактично проживають на житлоплощі квартири, що є предметом даного спору, які також родом з с. Лиманське, Ізмаїльського р-ну, Одеської області, особисто від них знали, що вони уповноважили саме свого батька та діда [PERSON] вирішити питання про продаж належної їм квартири. Враховуючи ці обставини, позивачі знов звернулися до відповідачів, щоб вирішити це питання, на що вони повідомили позивачам, що не заперечують проти продажу належної їм квартири, а тому оформлять відповідні довіреності на ім`я свого батька та діда [PERSON] на підписання договору купівлі-продажу. Так як відповідачі вже виїхали за межі України, то оформити довіреність тривалий час не вдавалось. Лише 30.07.2021 р., нотаріус Митищінського нотаріального округу Московської області засвідчила довіреність серії 50 АБ 5663764, якою відповідач [PERSON] уповноважила свого представника [PERSON] від свого імені представляти її інтереси та продати належну їй частку у праві спільної часткової власності на квартиру. Також 30.07.2021р., тимчасово виконуючий обов`язки нотаріуса Бистрова М.С. Всеволожського нотаріального округу Ленінградської області засвідчив довіреність серії 47 БА 3702775, якою відповідач [PERSON] уповноважила свого представника [PERSON] представляти її інтереси та продати належну їй квартиру. Крім того, відповідач [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , якому належала частка у праві спільної часткової власності на спірну квартиру (в рівних частках з відповідачами), прийняла спадщину після смерті спадкодавця на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України, звернувшись у встановлений законом строк із заявою до Ренійської державної нотаріальної контори, яка була засвідчена у Лиманській сільській раді Ренійського району Одеської області, зареєстроване в реєстрі за № 42 від 05.05.2016 року. Таким чином, окрім відсутності у представника відповідача на момент укладання договору, належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів, [PERSON] не завершила оформлення спадкових прав на 1/3 частину квартири після смерті батька [PERSON] . Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна представник відповідачів (продавці) не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивачі були вимушені звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: представнику відповідачів передані гроші , а позивачам об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за позивачами. Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачі набули право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісні набувачі, придбавши об`єкт нерухомості у представника відповідачів, який він фактично не мав права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачами, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за добросовісними набувачами, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved