Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки із земель комунальної власності площею 0,2388 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та одержання відповідних документів на її прізвище, що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизацію якої розпочав її чоловік [PERSON] , смерть якого настала [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі згідно з поданими документами. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Вигодської селищної ради від 08.10.2009 № 627-23/2009 її покійному чоловікові [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,2350 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно з планом відведення земельної ділянки, під`їзд з [ADDRESS] до її господарства відокремлений від інших земельних ділянок та господарств. Цей під`їзд увійшов у площу земельної ділянки 0,2350 га (після точного виміру площа становить 0,2388 га), що підтверджується експлікацією та описом меж даної земельної ділянки за 2018 рік. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 844 від 05.08.2009 «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України у 2009 році» та Порядку безоплатних оформлень та видачі громадянам України у 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки по спрощеній процедурі, її чоловік, згідно з актом прийому-передачі, подав землевпоряднику Вигодської селищної ради [PERSON] всі необхідні документи для спрощеної процедури приватизації землі, а саме: копію документа, що посвідчує особу; копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі; рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність від 08.10.2009 у №627/23/2009. Однак, на її запит Вигодський селищний голова відповіддю від 10.09.2020 повідомив, що у Вигодській селищній раді відсутні матеріали по приватизації земельної ділянки, площею 0,2350 га, згідно з рішенням сесії селищної ради від 08.10.2009 №627/23/2009. Її чоловік помер [INFO] , так і не отримавши державного акта про право власності на земельну ділянку. Після його смерті вона спадщину прийняла та оформила на себе спадкові права на домоволодіння, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку приватний нотаріус листом-довідкою від 19.10.2020 відмовила їй, оскільки відсутній документ про право власності на земельну ділянку. Спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, а тільки розпочав процедуру її приватизації, тому вона, як спадкоємиця, має право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю. Отже, саме неможливість оформити на себе земельну ділянку як спадщину є підставою звернення до суду за захистом права на приватизацію землі після смерті чоловіка. 22 грудня 2020 року від представника відповідача поступив відзив на позов, у якому він просить у задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивує тим, що позивачка є власником будинковолодіння по [ADDRESS] , яке перейшло до неї у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . Спірна земельна ділянка передана [PERSON] у 1962 році в результаті обміну між останнім та гр. [PERSON] , що підтверджується копією архівної довідки. Згідно з рішенням сесії Вигодської селищної ради від 21.05.1998 «Про розгляд заяв громадян», на підставі заяви [PERSON] вилучено самовільно захоплену під`їзну дорогу розміром 5,5 кв.м у гр. [PERSON] та повернуто [PERSON] , однак саме для під`їзної дороги до господарства. Рішенням Вигодської селищної ради № 627-23/2009 від 08.10.2009 «Про передачу у власність земельних ділянок» передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2350 га. Із копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що частина земельної ділянки по [ADDRESS] , визначена точками 1-2-6-26-1, являється під`їзною дорогою не тільки до господарства позивачки, але і до земель [PERSON] (від В до Г ), [PERSON] (від Г до Д). Про наявність під`їзної дороги, яка веде, в тому числі, і до земельної ділянки [PERSON] , вказують також копії будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, що виділена індивідуальному забудівнику [PERSON] , та плану забудови земельної ділянки під будівництво житлового будинку по [ADDRESS] від 01 червня 1992 року, технічного паспорта на житловий будинок, виданого 09 квітня 1990 року [PERSON] , та викопіювання з Генерального плану смт Вигода, де наявні схематичні зображення земельних ділянок, які примикають до спірної ділянки. Таким чином, позивачка просить визнати право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельної ділянки загальною площею 0,2388 га, в площу якої входить під`їзд до земельної ділянки суміжників. По генплану - це сільський заїзд до декількох земельних ділянок. Приватизації не підлягають під`їзди та дороги. Іншої дороги до цих земельних ділянок немає. Якщо заїзд буде передано у власність позивачки, то інші громадяни будуть позбавлені можливості користуватися ним. Тому, на даний час існує спір з приводу цього заїзду, який [PERSON] пригородила та не дає можливості іншим ним користуватися. Розмір площі земельної ділянки, яка передана [PERSON] , і розмір площі, на яку хоче оформити своє право власності позивачка, різняться, і ця різниця не є арифметичною помилкою, адже вона є під`їздом, який не може бути переданим у приватну власність. У плані на земельну ділянку також зазначено, що під`їзд є у спільному користуванні декількох землекористувачів. На момент передачі земельної ділянки про такий заїзд також було передбачено у документації. Окрім того, [PERSON] зверталася з позовом до Вигодської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії Вигодської селищної ради від 15.11.2018 за № 524-29/2018 «Про затвердження акту комісії від 12 листопада 2018 року про погодження межі земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] » та зобов`язання розглянути питання погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] площею 0,2388 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (справа № 343/601/19). Рішенням Долинського районного суду від 16.12.2019 року в задоволенні позову відмовлено. Сторона позивача у своїй відповіді на відзив від 10.12.2020 вказала, що Вигодська селищна рада, зазначаючи у відзиві на позов, що вона не прийняла спадщину на спірну земельну ділянку після смерті чоловіка, не враховує вимоги ст. 1218 ЦК України, згідно з якою до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У зв`язку з цим нею була подана заява до Вигодського селищного голови про надання дозволу на продовження приватизації вказаної землі. Проте відповіддю від 03.11.2020 їй відмовлено у продовженні процесу приватизації, так як, на думку селищного голови, у Вигодській селищній раді відсутні матеріали на земельну ділянку, площею 0,2350 га (куди входить заїзд) для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, надану у власність її чоловікові рішенням Вигодської селищної ради № 627-23/2009 від 08.10.2009. Також відповідач не врахував, що на час виникнення спірних правовідносин, які пов`язані з відкриттям спадщини внаслідок смерті її чоловіка [PERSON] , 01.10.2014 була чинна Постанова КМ України № 844 від 05.08.2009 "Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України". Просить не брати до уваги відзив на позов як безпідставний та небгрунтований. 23 грудня 2020 року представник позивачки подав доповнення до відзиву на позов, до якого долучив копію витягу з генерального плану с. Пациків станом на 2009 рік, на якому зазначено під`їзд до будинку [PERSON] , як належний тільки їй, оскільки він не позначений як заїзд загального користування. Доповнив, що у відповідності до кадастрового плану загальна площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] становить 0,2388 га. Розбіжність у площі земельної ділянки, яка передана її чоловікові і яка встановлена в даний час, зумовлена тим, що площа 0,2350 га у 2009 році вимірювалась за допомогою метричної стрічки, а 0,2388 га є виміряним за допомогою геодезичних приладів, однак у двох випадках у площу земельної діялнки входив під`їзд. В судовому\~засіданні представник позивачки - адвокат Дуткевич М.В. позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково вказав, що рішенням Вигодської селищної ради від 08.10.2009 № 627-23/2009 чоловікові його довірительки передана земельна ділянка площею 0,2350 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . У відповідності до чинного станом на 08.10.2009 законодавства щодо спрощеного порядку приватизації землі (постанова КМУ № 844 від 05.08.2009) її чоловік подав у Вигодську селищну раду необхідний пакет документів для приватизації. Проте з вини посадових осіб Вигодської селищної ради не були виготовлені необхідні документи, у тому числі державний акт про право власності на вказану земельну ділянку. На даний час селищна рада повинна винести рішення чи розпорядження, що дасть його довірительці змогу завершити процедуру приватизації по спрощеній системі, однак таке не приймає, відмовляючи їй таким чином у завершенні приватизації, оскільки вважає, що у власність позивачки не може перейти під`їзд до її будинку. Площа земельної ділянки, яку має намір приватизувати [PERSON] , збільшилася за рахунок арифметичної помилки, оскільки станом на 08.10.2009 обміри земельних ділянок здійснювались за допомогою рулетки та кроків, що мають велику похибку. Згідно з кадастровим планом, земельна ділянка без під`їзду до будинку становить 0,2266 га (по рішенню селищної ради передано у власність 0,2350 га), площа самого під`їзду становить 0,0122 га. Загальна площа земельної ділянки (з урахуванням площі під`їзду 0,0122 га) становить 0,2388 га. Таким чином у площу 0,2350 га увійшов майже весь під`їзд до будинку позивачки. Різниця у 0,0038 га (тобто 38 м кв.) є арифметичною похибкою. Заїзд до будинку позивачки, згідно з діючим станом на 08.10.2009 Генеральним планом забудови смт Вигода (с. Пациків), був позначений як заїзд тільки до господарства [PERSON] . Жодних спорів з будь-ким щодо одноосібного використання земельної ділянки чоловіком його довірительки та членами його сім`ї ніколи не було. Після отримання землевпорядником Вигодської селищної ради пакету документів, вони повинні були бути переданими у Долинський районний відділ земельних ресурсів для підготовки та видачі державного акта про право власності на земельну ділянку. Чому це не сталося, не відомо. Жодних порушень з боку [PERSON] стосовно поданих документів на приватизацію землі не було, тому його дружина має право на продовження приватизації цієї земельної ділянки, у площу якої повинен повністю увійти і під`їзд до житлового будинку. Згідно з актом обстеження від 19.04.2021, під`їзд до будинку позивачки з вул. Шевченка облаштований приблизно 18 років тому двохстворчатими металевими в`їзними воротами. Між цим під`їздом та земельними ділянками сусідів зліва є суцільний паркан з металевої огорожі, на якій відсутні вхід - хвіртки та в`їзні ворота. За металевим парканом посаджені фруктові дерева. Все це свідчить, що між цим заїздом та сусідніми земельними ділянками не було і немає ніякого під`їзду та проходу, а отже відсутній будь-який спір. Таким чином, визнання права власності на земельну ділянку (з урахуванням арифметичної похибки при обмірах) ні в якому разі не порушуватиме права інших осіб при продовженні приватизації земельної ділянки площею 0,2388 га. У судовому засіданні представники відповідача у задоволенні позову просили відмовити, зазначивши, що селищна рада не заперечує проти права позивачки на закінчення розпочатої ще її чоловіком процедури приватизації. Тільки зазначає, що завершитись така повинна на підставі чинного законодавства. Підставою для завершення такої приватизації є дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, який надано сесією сільської ради позивачці та який є чинним. Жоден інший документ, в тому числі про який зазначає представник [PERSON] (н-д, такий як розпорядження чи рішення про її право на продовження приватизації) не надасть їй можливості виготовити технічну документацію, яка після її затвердження є підставою для реєстрації права власності на землю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Однак, позивачка насправді хоче визнати за собою право власності на земельну ділянку більшої площі, ніж була передана її покійному чоловіку, та яка має у своєму складі під`їзд до земельних ділянок й інших осіб, з приводу чого і виник спір, а не з приводу її права на приватизацію землі, розпочату [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. 25 листопада 2020 року від сторін поступили клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. 10 грудня 2020 року від представника позивача поступила відповідь на відзив. 22 грудня 2020 року від представника позивача поступило клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, від представника відповідача на електронну адресу суду - відзив на позов з додатками, а також клопотання про проведення підготововчого засідання без участі представника селищної ради. 23 грудня 2022 року під представника позивача поступили доповнення до відповіді на відзив на позов. 28 грудня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду, викликано для дачі особистих пояснень представника відповідача. 28 квітня 2021 року від представника позича поступила заява про долучення доказів до матерілаів справи з клопотання про поновлення строку для подання заяви. 08 червня 2021 року представником позивачки заявлено клопотання про допит свідка [PERSON] , яке протокольною ухвалою суду задоволено. 09 серпня 2021 року від представника позивача поступило клопотання про допит свідка [PERSON] , яке протокольною ухвалою суду від 09.08.2021 задоволено та поновлено строк для подання такого клопотання, прийнято відмову від допиту свідка [PERSON] , яка за станом здоров`я не може з`явитися в судове засідання та бути допитаною в якості свідка. Неодноразово сторони клопотали про відкладення судових засідань, в тому числі з метою врегулювання спору добровільно. 31 січня 2022 року від Вигодської селищної ради поступило клопотання про закінчення розгляду справи у відсутності її представників. Позов не визнають. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: рішенням № 627-23/2009 від 08.10.2009 "Про передачу у власність земельних ділянок" Вигодська селищна рада Долинського району Івано-Франківської області, розглянувши заяву [PERSON] "Про передачу земельних ділянок", які перебували у користуванні згідно запису у погосподарській книзі станом на 31.12.2001, вирішила передати у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2350 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 4). Як вказала позивачка, її чоловік [PERSON] з метою безоплатного оформлення та видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку подав необхідні документи у Вигодську селищну раду, представник якої зобов`язаний був у подальшому передати такі до Держкомзему, на підтвердження чого надала акт прийому - передачі, в якому наявні відмітки про передачу таких документів: заява про видачу державного акта [PERSON] , копія документа, що посвідчує особу заявника, копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі, рішення органу місцевого самоврядування від 08.10.2009 № 627-23/2009 (а.с. 6). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2014 (а.с. 7). Відповідно до довідки № 1465/02-14 від 08.10.2020 Вигодської селищної ради, [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстовані та проживали: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Останній зареєстрований за вказаною адресою, але на даний час проживає за кордоном (а.с. 8). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2018, спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться у [ADDRESS] (а.с. 9, 105). На вказаний житловий будинок 05 серпня 2018 року [PERSON] оформила на своє ім`я технічний паспорт (а.с. 38-40, 82-86). Як встановлено у судовому засіданні, у спадщину покійного [PERSON] також входило право на приватизацію земельної ділянки, площею 0,2350 га, яка знаходиться у [ADDRESS] . Позивачка, маючи намір оформити на себе право власності на вказану земельну ділянку, звернулася до Вигодської селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення на неї відповідної технічної документації, зазначивши площу земельної ділянки 0,2388 га, яка визначена кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 10, 56). Розглянувши вказану заяву, взявши до уваги свідоцтво про право на спадщину за законом, Вигодська селищна рада рішенням сесії № 472-25/2018 від 27.06.2018 надала дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у тому числі на земельну ділянку площею 0,2388 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . [PERSON] слід звернутися до проектної землевпорядної організації з метою замовлення робіт по розробці вказаної технічної документації, яку слід погодити згідно норм чинного законодавства та подати на розгляд сесії селищної ради у встановленому законом порядку (а.с. 140). Рішенням Вигодської селищної ради № 524-29/2018 від 15.11.2018 «Про затвердження акта комісії» селищна рада затвердила акт від 12.11.2018 «Про погодження межі земельної ділянки [PERSON] у [ADDRESS] ». [PERSON] відмовлено у приватизації земельної ділянки, площею 0,2388 г, що в [ADDRESS] , без погодження суміжних землекористувачів та землекористувачів відповідно до акта. [PERSON] необхідно привести ділянку у відповідність до будівельного паспорта, залишивши під`їзд у комунальній власності, а межу з [PERSON] у відповідність до рішення суду (а.с. 150). Вказане рішення Вигодської селищної ради позивачка оскаржувала у судовому порядку. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2019, яке набрало законної сили 23.01.2020, у задоволенні позову [PERSON] до Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання незаконним, скасування рішення селищної ради та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Судом встановлено, що під час прийняття рішення про затвердження акта комісії від 15.11.2018 Вигодська селищна рада Долинського району діяла у межах своєї компетенції у спосіб та порядок, передбачений Конституцією україни, порушень прав позивачки під час прийняття такого рішення не встановлено (а.с. 45-49, 143-146). Згідно з довідкою приватного нотаріуса Ільків М.М., на усне звернення [PERSON] від 19.10.2020 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2350 га, розташовану у [ADDRESS] , після смерті померлого [INFO] [PERSON] , приватний нотаріус повідомила, що видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,2350 га, що знаходиться за вказаною адресою, що належала [PERSON] , немає можливості, оскільки не представлено документів про право власності на цю земельну ділянку (а.с. 12). 10 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Вигодської селищної ради з заявою, у якій просила відшукати та повернути усі документи, які її чоловік подав землевпоряднику селищної ради [PERSON] для виготовлення державного акта на земельну ділянку площею 0,2350 га по [ADDRESS] (а.с. 92). Листом від 10.09.2020 за № 1329/02-14 Вигодська селищна рада повідомила [PERSON] , що у селищній раді відсутні матеріали на земельну ділянку площею 0,2350 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, надану рішенням Вигодської селищної ради № 627-23/2009 від 08.10.2009 [PERSON] відповідно до постанови № 844 від 05.08.2009 у власність. Виходячи з констатуючої частини вищевказаного рішення до розгляду для його прийняття взято заяву [PERSON] та записи погосподарського обліку, тобто відомостей про надання заявником будь-яких матеріалів немає (а.с. 11, 93). Однак, суд звертає увагу на перелік вказаних в акті прийому-передачі документів, яким є паспорт, ІПН заявника та рішення органу місцевого самоврядування, яке в подальшому [PERSON] пред`являла до Вигодської селищної ради з метою отримання дозволу на виготовлення технічної документації на землю, що свідчить, що всі зазначені у вказаному акті документи знаходяться в її розпорядженні. 26 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до Вигодської селищної ради з заявою, у якій просила визнати її право в порядку спадкування за законом та прийняти рішення про надання дозволу на завершення процесу приватизації земельної ділянки площею 0,2350 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 90). Вигодська селищна рада листом від 03.11.2020 за № 1652/02-14 повідомила [PERSON] про те, що у Вигодській селищній раді відсутні матеріали на земельну ділянку площею 0,2350 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, надану рішенням Вигодської селищної ради № 627-23/2009 від 08.10.2009 [PERSON] відповідно до постанови № 844 від 05.08.2009 у власність. Зважаючи на відсутність погодження меж її земельної ділянки межівниками, рекомендовано привести межі земельної ділянки у відповідності до будівельного паспорта для уникнення суперечок між суміжними землевласниками чи землекористувачами та погодити їх відповідно до вищевказаного порядку, після чого звернутись з необхідним пакетом документів на отримання земельної ділянки у власність (а.с. 33, 91). Вказану відповідь позивачка вважає відмовою від можливості реалізувати своє право на продовження безоплатної приватизації земельної ділянки, яка розпочата її покійним чоловіком, але не закінчена. Представники ж відповідача вказують, що перешкод для закінчення процедури приватизації земельної ділянки селищна рада не чинить, але зазначає, що така має бути проведена з врахуванням належної площі земельної ділянки без включення до її складу під`їзду та за погодженням з сусідніми межівниками, з приводу чого вже давно існує спір. Про наявність під"їзду до будинковолодіння позивачки вказують будівельний паспорт на забудову земельної ділянки [PERSON] (а.с. 5, 43, 78-80), технічний паспорт на житловий будинок, виданий 09 квітня1990 року (а.с. 44, 88-89), кадастровий план земельної ділянки (а.с. 149) та викопіювання з Генерального плану смт Вигода, де наявні схематичні зображення земельних ділянок, які примикають до спірної ділянки (а.с. 41, 55, 87, 94, 126). Згідно з актом обстеження від 19.04.2021 та доданими до нього фотосвітлинами, під`їзд до будинку [ADDRESS] облаштований новими в`їзними воротами, які складаються з двох створок. Довжина під`їзду складає 30.0 м, ширина 4.0 м. Зліва від заїзду по довжині 12.0 м розташована земельна ділянка [PERSON] , далі земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] . Між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] довжиною 7,5 м від під`їзду в глибину земельної ділянки є суцільний паркан з металевої сітки, а далі до будинку вкопані сповпи, як межа, на яких протягнуті два ряди металевого дроту. Вказаний заїзд до будинку [ADDRESS] і земельними ділянками розмежований металевою огорожею: із простої металевої сітки на трьох стовпчиках із суміжником [PERSON] , а далі на восьми металевх стовпчиках із межівниками [PERSON] та [PERSON] стовпчиків на віддалі 2,2 м один від одного на бетонній основі на даному під`їзді із суміжниками [PERSON] та [PERSON] пофарбовані синьою фарбою. Висота паркану 1,2 м. Паркан суцільний, хфіртки і ворота відсутні. На земельних ділянках [PERSON] та [PERSON] є свіжозорані площі. Слідів заїзду на земельні ділянки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з даного заїзду немає. На ділянці [PERSON] на відстані 1,5 м від огорожі посаджено три плодоносні дерева висотою більше 2 метрів. Зі слів [PERSON] , огорожа між [PERSON] та під`їздом була облаштована чоловіком [PERSON] в кінці 80-х років минулого століття. Огорожу між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] облаштував її чоловік [PERSON] 17-18 років тому, і цим під`їздом як заїздом на свої земельні ділянки вони ніколи не користувалися (а.с. 100-104). Про наявність спору щодо заїзду свідчать рішення Вигодської селищної ради (а.с. 81), рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2019 (а.с. 45-49, 143-146), ухвала Долинського районного суду від 11.06.2020 (а.с. 147-148). Будучи допитаним у судовому засіданні свідок [PERSON] , який на час передачі земельної ділянки [PERSON] працював в управлінні Держкомзему, показав, що що є знайомим з сім`єю [PERSON] , тому обізнаний з ситуацією та документацією на спірну земельну ділянку. [PERSON] як правонаступник має право на завершення процедури приватизації спірної земельної ділянки. Після смерті чоловіка вона, ставши власником нерухомого майна, має право на земельну ділянку для обслуговування отриманого у спадщину домоволодіння. Приватизація земельної ділянки розпочата у 2009 році згідно з постановою КМУ № 844. На підставі вказаного нормативного акта правом на безоплатну приватизацію скористалося біля 5000 громадян. Документи, які беруться до уваги: проект формування меж населеного пункту. У 2004 році розроблено Генеральний план. Документів, передбачених у акті прийому-передачі, було недостатньо, бо не проведені обміри земельної ділянки. Селищна рада не передавала до Держкомзему документи, бо на акті немає відмітки про їх отримання. Заїзд, про який вказують сторони, був у користуванні [PERSON] . Архітектурні плани збігаються з генеральним планом. Відповідно до ст. 83 ЗК України, такого поняття як під`їзд нема, є цілісна земельна ділянка. У 1987 році був спір між [PERSON] і [PERSON] , який вирішено на користь останнього. На підставі рішення селищної ради від 08.10.2009 передано у власність земельну ділянку з площею, яка була вказана у погосподарській книзі, тобто без геодезичних обмірів. У рішенні від 27.06.2018 по заяві позивача вже ідеться про розмір земельної ділянки, який визначений у проектній документації. У технічних матеріалах визначено правильно конфігурацію та земельну ділянку. Тоді по Декрету передбачалася розбіжність площ не менше 5 %. Рішення Вигодської селищної ради від 27.06.2018 дає позивачу право на закінчення приватизації. Відповідно до ст. 120 ЗК України, позивач могла і без цього рішення виготовити технічну документацію, а селищна рада зобов`язана безоплатно затвердити її. Будь-які інші докази сторонами (їх представниками) не подавалися. Спір між сторонами не врегульований. Оцінка суду: вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові Верховного Суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Рішенням № 627-23/2009 від 08.10.2009 "Про передачу у власність земельних ділянок" Вигодська селищна рада Долинського району Івано-Франківської області передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2350 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 844, чинного на час передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, для одержання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянин або уповноважена ним особа звертається із заявою про видачу такого акта до представника територіального органу Держкомзему, який в установленому Держкомземом порядку забезпечує організацію прийому таких заяв у кожному населеному пункті. Заява про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку подається за місцем розташування земельної ділянки. До заяви додаються: копія документа, що посвідчує особу; засвідчена в установленому порядку копія довіреності для уповноваженої особи; копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів; копія рішення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації щодо передачі земельної ділянки у власність. Заява про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку приймається за актом приймання-передачі. Вказані у Порядку документи, як вказала позивачка, [PERSON] передав землевпоряднику Вигодської селищної ради Фіцак О.М., підтвердженням чого є акт прийому-передачі (а.с. 6). При цьому, такі не були передані до управління Держкомзему в Долинському районі, на що вказує цей же акт прийому - передачі, в якому відсутні відмітки про отримання їх управлінням. Допитати в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні не представилось можливим за станом здоров`я останньої. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 350/67/15-ц (провадження N 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі N 723/1061/17 (провадження N 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Як встановлено судом, позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2018 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] (а.с. 9), який належав [PERSON] , що свідчить про прийняття [PERSON] після смерті останнього спадщини, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2350 га, розташовану за вказаною адресою, відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів про право власності на цю земельну ділянку (а.с. 12). В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що ще за життя [PERSON] розпочав приватизацію земельної ділянки, однак не завершив її у зв`язку зі смертю. [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, тому вважається такою, яка набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали її покійному чоловіку, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України, в тому числі й права на продовження приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем [PERSON] . З метою оформлення за собою права власності на вищевказану земельну ділянку позивачка звернулася до селищної ради з заявою про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,2388 га, хоча у власність покійному чоловіку позивачки було передано земельну ділянку площею 0,2350 га. Рішенням Вигодської селищної ради № 472-25/2018 від 27.06.2018 надано [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,2388 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с. 140). При цьому суд звертає увагу на те, що\~рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі набуття права власності на земельну ділянку у визначеному розмірі, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц. Вказане спростовує твердження позивачки про те, що надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,2388 га є підставою для отримання нею у власність земельної ділянки саме у такому розмірі. Більше того, у рішенні про надання дозволу на розробку технічної документації зазначено про необхідність погодження такої документації та подання на розгляд сесії селищної ради у встановаленому законом порядку. Судом встановлено, що після отримання проєкту землеустрою, позивачка звернулася із заявою до Вигодської селищної ради, у якій просила передати їй у власніть земельну ділянку у розмірі 0,2388 га, яка належала її покійному чоловіку, однак рішенням селищної ради № 524-29/2018 від 15.11.2018 їй відмовлено у приватизації земельної ділянки площею 0,2388 га без погодження землекористувачів. Орган місцевого самоврядування також вказав [PERSON] на необхідність привести ділянку у відповідність до будівельного паспорта, залишивши під`їзд у комунальній власності (а.с. 150). При цьому, суд звертає увагу на те, що вказана відмова зумовлена бажанням позивачки отримати у приватну власність земельну ділянку, до складу якої увійшов під`їзд, який слугує таким і до інших земельних ділянок, що підтверджує кадастровий план земельної ділянки (а.с. 149). Вказане рішення позивачка оскаржувала у судовому порядку, однак у її позові було відмовлено у зв`язку з не встановленням під час прийняття рішення № 524-29/2018 від 15.11.2018 порушення прав [PERSON] (а.с. 143-146). 26 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до Вигодської селищної ради з заявою, у якій уже просила визнати її право у порядку спадкування за законом та прийняття рішення про надання дозволу на завершення процесу приватизації земельної ділянки площею 0,2350 га по [ADDRESS] (а.с. 90). Враховуючи те, що \~відповідно до законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а тому з метою завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа на своє ім`я позивачка повинна закінчити приватизацію земельної ділянки, здійснивши усі реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією земельної ділянки згідно норм діючого законодавства. Своїм листом № 1652/02-14 від 03.11.2020 Вигодська селищна рада, зважаючи на відсутність погодження меж земельної ділянки [PERSON] , рекомендувала останній привести межі земельної ділянки у відповідність до будівельного паспорта для усунення суперечок між суміжними землевласниками чи землекористувачами і погодити їх, після чого звернутись з необхідним пакетом документів за отриманням земельної ділянки у власність (а.с. 33). Вказану відповідь позивачка вважає відмовою у її праві на визнання за нею у порядку спадкування за законом права на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки. Однак, оцінюючи зміст вказаної відповіді, а не вирвані з її контексту фрази, суд не розцінює її як відмову від можливості реалізації позивачкою свого права на продовження приватизації земельної ділянки, оскільки, з врахуванням наявності спору щодо під`їзду до земельної ділянки, селищна рада з метою недопущення порушення прав інших осіб, просила привести [PERSON] межі земельної ділянки у відповідність до будівельного паспорта та погодити їх відповідно до закону, після чого звернутись з відповідним пакетом документів за отриманням земельної ділянки у власність, а не відмовила у продовженні приватизації. Як встановлено вище, покійному чоловіку позивачки передано у власність земельну ділянку площею 0,2350 га, безоплатну приватизацію якої ним розпочато ще за життя, але не завершено. Як до спадкоємиці, право на завершення розпочатої процедури приватизації перейшло до позивачки, яка, однак, звернулася до суду з вимогою про визнання за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,2388 га, тобто у більшому розмірі. Як вказав представник позивачки, збільшений розмір земельної ділянки зумовлений тим, що при передачі земельної ділянки її чоловіку її площа вимірювалася кроками та рулеткою, натомість при розробці технічної документації її розміри були визначені точніше і становили 0,2388 га, тобто мала місце арифметична помилка. Натомість, як вказали у судовому засіданні представники відповідача, збільшення площі земельної ділянки зумовлено тим, що у площу 0,2388 га увійшов під`їзд до земельної ділянки позивачки, на який має намір оформити право власності остання, який являється під`їздом і до інших земельних ділянок суміжників, що підтверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки на ім`я [PERSON] (а.с. 5, 43, 78-80), технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 44, 88-89), кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 149), викопіюванням з Генерального плану смт Вигода (а.с. 41, 55, 87, 94, 126). Посилання ж представника позивачки на акт обстеження від 19.04.2021 (а.с. 100), як на підтвердження того, що вказаним під`їздом ніхто, крім його довірительки, не користується, і передача його у її власність не порушить прав інших осіб, суд не бере до уваги, адже такий не може слугувати підтвердженням відсутності права на таке використання іншими особами у майбутньому. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України, проїзди не передаються у приватну власність. З досліджених у судовому засіданні доказів, а саме зі змісту рішення від 16.12.2019 та ухвали від 11.06.2020 Долинського районного суду Івано-Франківської області (а.с. 45-49, 147-148), рішення селищної ради № 524-29/2018 від 15.11.2018 (а.с. 150), встановлено, що з приводу під`їзду до земельної ділянки по [ADDRESS] існує спір. Такий мав місце і ще за життя [PERSON] , свідченням чого є рішення Вигодської селищної ради, за яким вказаний під`їзд вилучено у [PERSON] для підїзної дороги до господарства [PERSON] (а.с. 81), однак саме для можливості користування ним [PERSON] , а не як стверджує сторона позивача у даній справі, передано йому у власність. Більше того, у матеріалах справи відсутній акт визначення та погодження меж земельної ділянки, яку прагне приватизувати позивака, та її суміжних землевласників, землекористувачів, хоча такий акт є документом, який дозволяє встановити юридичний факт відсутності спорів між суміжними землекористувачами та власниками земельних ділянок за межі. Натомість саме через відсутність погодження меж з суміжними землекорстувачами та власниками земельних ділянок, наявності спору, включення до площі, яку хоче приватизувати позивачка, спільного заїзду, селищна рада рекомендувала позивачці привести межі земельної ділянки у відповідності до будівельного паспорта. Приведення у відповідність технічної документації і дасть можливість позивачці реалізувати своє право на продовження приватизації землі. Натомість прийняття селищною радою розпорядження чи рішення про продовження права на приватизацію не передбачено чинним законодавстом. Більше того, відповідач на виконання своїх повноважень щодо передачі у приватну власність виніс відповідне рішення, яке є чинне та не скасоване, яким надав згоду позивачці виготовляти технічні документи на землю, затвердження яких і є підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку за нею. Враховуючи вищеописані\~обставини,\~зважаючи на\~зміст позовних\~вимог,\~суд приходить\~до переконання,\~що,\~звертаючись до\~суду з\~даним позовом,\~позивачка фактично\~підміняє під\~вимогою про\~визнання за\~нею права\~на завершення\~приватизації земельної\~ділянки фактично\~вимогу про\~визнання права\~власності на\~земельну ділянку\~площею 0,2388\~га,\~вказуючи,\~що селищна\~рада позбавляє\~її права\~на завершення\~приватизації,\~хоча у\~дійсності [PERSON] \~не позбавлена\~права на\~завершення розпочатої\~приватизації земельної\~ділянки площею\~0,2350\~га. Тобто у судовому засіданні встановлено, що відповідач не заперечує проти наявності і можливості реалізації права позивачки на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки площею 0,2350 га, однак заперечує проти проведення такої з урахуванням збільшення площі та з включення до її складу під`їзду до земельних ділянок інших землекористувачів та землевласників без їх погодження, з приводу чого спір уже був предметом розгляду у суді. Не погоджуючись х такою позицією відповідача та претендуючи на більшу площу земельної ділянки, ніж надана її чоловікові, [PERSON] не надає доказів, зокрема схеми земельної ділянки, визначених меж, конфігурації тощо, які б підтверджували, що заїзд, площа якого включена у 0,2388 га, був переданий у власність [PERSON] . Тобто фактично спір виник з приводу площі земельної ділянки та включення до неї заїзду, а не з приводу права позивачки на завершення приватизації земельної ділянки. Крім того, суд звертає увагу на те, що рішення про передачу земельної ділянки [PERSON] діюче, з метою закінчення приватизації цієї земельної ділянки у відповідності до діючого в даний час законодавства у позивачки наявний дозвіл на її ім`я на розробку технічної документації, на його підставі вона має право завершити процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,2350 га, привівши технічну документацію до встановлених вимог та погодивши її з межівниками, проти чого не заперечили у судовому засіданні представники відповідача. Однак,\~незважаючи на\~це,\~ [PERSON] \~звертається до\~суду з\~даним позовом\~та фактично\~бажає оформити\~право власності\~на земельну\~у розмірі\~0,2388\~га з\~включенням до\~неї під`їзду,\~що свідчить\~про обрання\~неналежного способу\~захисту та про відсутність порушення права позивачки саме на продовження приватизації земельної ділянки, за захистом якого вона звернулся до суду. Не підтверджено нею й того, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації нею особистих немайнових чи майнових прав, хоча судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено. Таким чином, враховуючи те, що право позивачки на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,2350 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , розпочатої її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , не порушено, вона набула його як спадкоємиця, і має право реалізувати таке на підставі рішення селищної ради № 472-25/2018 від 27.06.2018, яке є чинним та є підставою для завершення такої процедури відповідно до вимог діючого законодавства, тому у задоволенні позову [PERSON] до Вигодської селищної ради про визнання права в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельної ділянки слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. При вирішенні питання про судові витрати, суд враховує,\~що,\~відповідно до\~вимог ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що у позові [PERSON] відмовлено, тому понесені вирати при розгляді даної справи слід залишити за нею. Відповідач про стягнення з позивачки судових витрат на його користь не заявляв. На підставі викладеного, ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16, 1216, 1218 ЦК України, ст. 2, 4 ЦПК України, Закону України\~«Про державний\~земельний кадастр»,\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень», та

Outcome: dismissed