Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

21.02.2022 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , спадщину на який останній прийняв після смерті своєї матері [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини), яка у свою чергу прийняла спадщину на зазначений житловий будинок, проте за життя не оформила після смерті свого чоловіка [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини). Вона є спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В установлений законом строк вона прийняла спадщину після смерті чоловіка на спадкове майно у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, подавши нотаріусу відповідну заяву. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за місцем відкриття спадщини, з підстав, що житловий будинок, на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 06.12.1988 року, належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , а колгоспний двір припинив своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З цих підстав просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , спадщину на який останній прийняв після смерті своєї матері [PERSON] , яка прийняла спадщину на зазначений житловий будинок, проте за життя не оформила після смерті свого чоловіка [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в підготовче засідання також не з`явилися, надавши заяви (кожен зокрема) про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача- [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , спадщину на який останній прийняв після смерті своєї матері [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини), яка у свою чергу прийняла спадщину на зазначений житловий будинок, проте за життя не оформила після смерті свого чоловіка [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини). Позивач є спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом. В установлений законом строк вона прийняла спадщину після смерті чоловіка на спадкове майно у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, подавши нотаріусу відповідну заяву. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за місцем відкриття спадщини, з підстав, що житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , а колгоспний двір припинив своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. На підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області 06.12.1988 року, житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Домогосподарство зареєстроване за [PERSON] . Вінницьким ООБТІ на праві приватної власності в реєстрову книгу за № 368/2 06.12.1988. Відомості про інших членів колгоспного двору у свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння відсутні. Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок на час розгляду справи є чинним. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.11.2005 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Після припинення існування колгоспного двору до 15.04.1991 не втратила частку в майні колгоспного двору, а саме житловому будинку [ADDRESS] [PERSON] . З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України. До 31 грудня 2003 року був чинним ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Разом із тим, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК Україниправила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Встановлено, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] померли, коли діяв ЦК УРСР 1963 року. Із змісту статті 549 ЦК УРСР убачається, що дії, які свідчать про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 525 ЦК УРСР встановлювалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , а спадщина відкрилася відповідно 31.08.1992 та 24.07.1989, то такі спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР. У відповідності до частин першої, другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з статтею 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За правилами статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. [PERSON] у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 1038 від 28.08.2021. Відтак, [PERSON] була останнім членом колгоспного двору і після її смерті відкрилась спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору та на частку майна колгоспного двору, яку вона фактично прийняла після смерті колишнього члена колгоспного двору [PERSON] [PERSON] в свою чергу у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 1040 від 28.08.2021. Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст.392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивач спадщину прийняла після смерті [PERSON] , до складу якої увійшов житловий будинок, що є предметом даного спору, утім оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок, що увійшов до складу спадкової маси позбавлена можливості за обставин незалежних від її волі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтований. Відповідачі по справі позовні вимоги визнають, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved