Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору: Одеська Універсальна Товарна біржа «GIP» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, звернувся адвокат Петров Євген Володимирович. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 07.05.1996 року на Одеській Універсальній Товарній біржі «GIP» було укладено договір № 96/0550 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Представник зазначає, що продавцем зазначає квартири виступав Кооператив «Альфа», а покупцями [PERSON] , та [PERSON] . Представник вказує, що сторони договору досягли всіх істотних умов договору, та після його укладення [PERSON] , здійснила відчуження Ѕ частки квартири на користь позивача у справі [PERSON] , який наразі є одноособовим власником квартири. Щодо підстав визнання договору купівлі-продажу дійсним, представник позивача зазначає, що у власника квартири виникла потреба у розпорядженні належним йому майном, однак, з повідомлення нотаріуса йому стало відомо, що правовстановлюючі документи на квартиру не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак є потреба у визнанні договору купівлі-продажу квартири дійсним. На підставі викладеного просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси 19 липня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 176 ЦПК України. Заявою від 03.08.2022 року (вх. № 22659) представник позивача адвокат Петров Є.В., усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача Одеської міської ради Танасійчук І.М., 10.12.2021 року (вх. № 36597) подав відзив на позовну заяву (а.с.54-62), згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог,оскільки сторони договору не були членами біржі, договір укладено в простій письмовій формі, а відтак не може породжувати будь-яких наслідків, у зв`язку з цим, позивач позбавлений права визнати спірний договір дійсним. Щодо визнання права власності на вищевказану квартиру, відповідач зазначив, що право власності позивача зареєстровано у реєстрі, а тому вимога про визнання права власності є необґрунтованою, оскільки не підтверджена доказами щодо порушеного права або його не визнання. Також, на адресу суду разом з відзивом на позовну заяву надійшла заява представника відповідача про застосування строків позовної давності. В обґрунтування даної заяви представник зазначив, що оспорюваний договір укладено 07.05.1996 року, а позивач звернувся до суду в 2021 році, а відтак є підстави стверджувати, що позивач пропустив процесуальний строк на подання позовної заяви, оскільки до позову не надано доказів, які б вказували на поважність пропуску строку позовної давності (а.с.64-66). В подальшому, 01.04.2022 року (вх. № 2125) на адресу суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, за підписом представника позивача адвоката Петрова Є.В. Заява мотивована тим, що позивач в порядку передбаченому ст. 49 ЦПК України має право відмовитись від всіх або частини позовних вимог. На підставі викладеного представник позивача просить: прийняти відмову від позовної вимоги щодо визнання за [PERSON] , права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також, зазначив щодо можливості розгляду справи у відсутність позивача та його представника на підставі наявних у матеріалах справи документів (а.с.74-75). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.04.2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання права власності, на підставі заяви представника позивача про відмову від частини позовних вимог. Продовжено розгляд справи за позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу дійсним. У судове засідання позивач [PERSON] та адвокат Петров Євген Володимирович не з`явились, у заяві про відмову від частини позовних вимог представник позивача просив розгляд справи провести за відсутності сторін. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.78), про причини не явки суду не повідомив, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору: Одеська Універсальна Товарна біржа «GIP» в судове засідання також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини не явки суду повідомлені не були. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 96/0550 від 07.05.1996 року, укладеного на Одеській Універсальній Товарній Біржі GIP Кооператив «Альфа» діючий на підставі Положення в особі голови кооперативу Зелинського Олександра Дмитровича продав, а [PERSON] та [PERSON] , купили квартиру [ADDRESS] . Договір згідно вимог встановлених ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» зареєстровано на Одеській універсальній біржі GIP в «журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» за № 96/0550 від 07.05.1996 року (а.с.11-12). Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] , та [PERSON] , 16.05.1996 року в реєстраційній книзі № 3173 стр202 кн.101 доп. Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 11.08.2021 року вбачається, що Ѕ частини квартири [ADDRESS] зареєстрована за: [PERSON] на підставі договору № 96/0550 від 07.05.1996 року, зареєстрованого на Одеській Універсальній Товарній Біржі GIP від 07.05.1996 р., інша Ѕ частини квартири зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою від 22.11.1996 року за р.№3-3415, книга 101доп стор.202.р.№3173, дата реєстрації: 25.12.1996 року (а.с.47). Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дії пов`язані з його виконанням, а саме: покупці сплатили грошові кошти та вселились до квартири, позивач сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавець у свою чергу передав покупцям документи на квартиру. \~ \~ \~ \~На підтвердження здійснення оплати комунальних послуг позивачем надано платіжні доручення про оплату послуг з теплопостачання та електропостачання (а.с.20-25). Таким чином, з досліджених доказів встановлено, що між сторонами дійсно було укладено договір купівлі-продажу майна, та відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради квартира [ADDRESS] в цілому зареєстрована за позивачем у справі [PERSON] , який сплачує комунальні послуги за вказаною адресою, та згідно штампу в паспорті громадянина України, зареєстрований за вказано адресою з 1998 року (а.с.14-19). Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1996 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. З урахуванням викладеного, судом не приймаються до уваги твердження відповідача щодо відмови у задоволенні позовних вимог, викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву, оскільки позивач позбавлений права в іншому порядку захистити своє порушене право. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання та реєстрацію позивача за зазначеною адресою. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Щодо застосування строків позовної даності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до положень частини першої, другої та п`яної статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно з пунктом 6 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення біржового договору 07.05.1996 року та сплив 07.05.1999 року. Однак, згідно з ч.2 ст.80 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Такого ж змісту положення ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~З огляду на зазначене, судом приймаються до уваги пояснення представника позивача щодо строків на звернення з позовною заявою, зокрема того, що позивач уклавши угоду на біржі добросовісно володів та володіє майном, сплачував комунальні платежі, відкрито та на законних підставах користувався та користується нерухомістю, після реєстрації договору в КП «ОМБТІ та РОН» вважав, що документи на квартиру відповідають законодавству та не мав сумніву щодо їх законності та дійсності. Про те, що договір купівлі-продажу не відповідає діючому законодавству дізнався лише в червні 2021 року, після чого, в липні 2021 року до суду було подано позовну заяву. Дані обставини виникли у зв`язку з відсутність правової освіти і відсутністю необхідності розпорядитись майном. \~ \~ \~ \~З урахуванням заяви щодо визнання поважними причин пропуску позовної давності, суд визнає причини пропуску строку позовної давності, вказані представником позивача, поважними, а порушене право позивача таким, що підлягає захисту в судовому порядку. З огляду\~на викладене,\~оцінюючи докази\~у їх\~сукупності,\~оскільки реальне\~виконання сторонами\~умов договору\~у справі\~повністю доведено,\~воля сторін\~при укладенні\~договору була\~спрямована на\~настання правових\~наслідків у\~вигляді переходу\~права власності\~на квартиру, враховуючи\~неможливість вирішення\~цього питання\~в іншому\~порядку,\~ніж судовому,\~а також\~те,\~що така\~наразі фактично\~втрачена, суд приходить до висновку, про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved