Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіти від 07 травня 2013 року, які спірне спадкове майно не охоплювали. 21 квітня 2021 року позивач з відповідачем [PERSON] , яка є дочкою померлої [PERSON] та спадкоємцем за законом першої черги, уклали договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого спадковий будинок переходить у власність позивачу [PERSON] . Вказуючи, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , однак нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений (а. с. 82), 09 березня 2022 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить розглядати справу без його участі (а. с. 83). Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнямя про вручення поштового відправлення (а. с. 96, 97), 09 березня 2022 року подали до суду письмові заяви, кожен зокрема, в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 85, 87, 90, 93, 95). Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексуУкраїни спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексуУкраїни до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 8) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги села Синявка за 2020 рік Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області (а. с. 16). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 56). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовами «а», «а1», навісом «а2», загальною площею 67.9 кв. м, житловою площею 37.5 кв. м, літня кухня «Б-1», погріб «б», гараж «В-1», хлів «Г-1», вбиральня «Д» (а. с. 17-19). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексуУкраїни). Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексуУкраїни у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексуУкраїни). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексуУраїни передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіти, посвідчені 07 травня 2013 року приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Бойко Н.М., згідно з якими належні їй земельні ділянки заповіла позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] (а. с. 10, 11). Щодо спірного спадкового житлового будинку [PERSON] заповіту не складала. Відповідно до довідки Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області від 21 жовтня 2020 року № 654 [PERSON] була зареєстрована та до дня смерті постійно проживала в селі Синявка Турійського району Волинської області одна (а. с. 12). Позивач [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 9), 24 листопада 2020 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 41). Таку ж заяву 24 листопада 2020 року подала нотаріусу відповідач [PERSON] (а. с. 42). 21 квітня 2021 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] перейшов у спадщину позивачу [PERSON] (а. с. 14). Постановою приватного нотаріуса від 21 квітня 2021 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 15). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 152/2020 до майна померлої [PERSON] (а. с. 40-81), з яких також видно, що інші спадкоємці - відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом на належні спадкодавцю земельні ділянки видано позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] . За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність у позивача [PERSON] права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 454 гривні; стягнути з відповідачів в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 454 гривні: по 90.80 гривень з кожного. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1266, 1268, 1269, 1270, 1273, 1275 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved