Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги, тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. за реєстровим № 1514 та зареєстрованого у КП «Міжміське бюро технічної інвентаризації» 18 лютого 1997 року під реєстровим № 298п-12, їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . На цей час окрім неї в зазначеній квартирі зареєстровані шість осіб: вона, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її син відповідач у справі, який не проживає в зазначеній квартирі з березня 2008 року. У свою чергу відповідач ніякої участі в утриманні вказаної квартири не приймає, не проводить у ній ремонтні роботи, ніяким чином не обслуговує, не сплачує комунальні послуги. В добровільному порядку відповідач не бажає подати заяву про зняття його з реєстраційного обліку, чим перешкоджає позивачу в користуванні належним майном. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . 21 жовтня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2022 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовну заяву задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів, її пояснень та свідка [PERSON] , від допиту інших, заявлених нею свідків, відмовилась у судовому засіданні, та не заперечувала щодо прийняття судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 30 березня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, враховуючи пояснення позивача, покази свідка [PERSON] , виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 листопада 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловой В.М. за реєстровим № 1514 та зареєстрованого у КП «Міжміське бюро технічної інвентаризації» 18 лютого 1997 року під реєстровим №298п-12 (а. с. 6). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 10559 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 вересня 2021 (а. с. 10). Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з 2008 року, тобто понад встановлені строки, визначені діючим законодавством України, що підтверджується актом обстеження від 06 жовтня 2021 року про його не проживання за місцем реєстрації, складеними мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (а. с. 11). Також у судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] підтвердив обставини викладені у позовній заяві та пояснив, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає вже тривалий час. Відповідно до статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частинами 1,\~2\~статті 319\~ЦК України\~визначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Отже при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2020 року по справі № 209/2642/18. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі. Аналізуючи зібрані по справі\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення судового збору з відповідача на її користь, питання про стягнення судового збору судом не вирішується.

Outcome: approved