Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування зазначила, що 04 червня 2020 року її батько [PERSON] був травмований під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем, яким керував відповідач [PERSON] . Від отриманих травм [PERSON] за декілька хвилин помер на місці події. Зазначена подія сталася з вини відповідача, який своїми діями наніс позивачці моральну шкоду, яка полягає в тому що в дорожньо-транспортній пригоді загинув її батько, якого відповідач залишив та не надав вчасної медичної допомоги. У зв`язку з цим прость суд стягнути з відовідача на її користь 500000 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу. Відповідачем [PERSON] 07 червня 2021 року на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав частково, в обгрунтування зазначив, що не погоджується із тим, що зазначена в позові моральна шкода спричинена саме кримінальним правопорушенням, яке ним вчинене і за яке його засуджено, оскільки, досудовим слідством обгрунтовано встановлено відсутність у його діях порушень Правил дорожнього руху, що спричинили смерть [PERSON] , а натомість такі порушення Правил дорожнього руху встановлені у діях самого загиблого. У причинному зв`язку із настанням смерті [PERSON] перебуває отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, що сталася 04.06.2020 близько 17.24 год по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] вважає, що позовні вимоги позивача безпідставно обгрунтовані настанням смерті [PERSON] , так як даний факт не перебуває у причинному зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. У звязку з цим просить суд позов задоволити частково, а саме стягнути з нього 20 000 грн. моральної шкоди, яка спричинена позивачці, внаслідок вчиненим ним кримінального правопорушення, передбаченим ч.1 ст.135 КК України. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Редзель М.М. в судове засідання не з`явилися, від останнього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки [PERSON] , позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бурма О.В. в судове засідання не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутносві відповідача [PERSON] , позовні вимоги визнають частково в розмірі 20000 грн. з підстав навдених у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною першою статті другої ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Костопільського районного суду у справі №564/2203/20 від 09.04.2021 року [PERSON] , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. Вирок суду набрав законної сили 20.07.2021 року (а.с.9-11) Згідно зазначеного вироку [PERSON] 04 червня 2020 року о 17 год. 24 хв., в світлу пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Mercedes-Benz E 300T D, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Степанській в м.Костопіль Рівненської області в напрямку с.Корчів`я Костопільського району, поблизу будинку №88 вищевказаної вулиці, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху вказаного транспортного засобу. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , усвідомлюючи, що в результаті наїзду на велосипедиста [PERSON] , останній перебував у небезпечному для життя стані внаслідок отриманих травм і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, не надав велосипедисту першу медичну допомогу, свідомо залишив його без допомоги, зник з місця події та не повідомив про дану дорожньо-транспортну пригоду і наявність потерпілого до жодного державного органу. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК, якщо моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , дошлюбне призвіще « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.08.2015 року(а.с.8), є дочкою [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.07.1994 року(а.с.7) Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Таким чином, причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Судом встановлено, що постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції Тумака І.В. від 08 вересня 2020 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.(а.с.29-30) Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року у справі №5564/2203/20 встановлено, що смерть [PERSON] настала від поєднаної травми грудей, живота та органів заочеревинного простору з ушкодженням внутрішніх органів (аорти, печінки, правої нирки), що призвело до масивної внутрішньої кровотечі та різкого обезкровлювання організму. Між спричиненням велосипедисту внаслідок ДТП тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.(а.с.9-11) Тобто, смерть потерпілого [PERSON] настала в результаті отриманих тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і причинного зв`язку між смертю [PERSON] та винної поведінки відповідача, яка полягала у залишенні місця ДТП і ненаданні допомоги батьку позивачки, судом не встановлено. Враховуючи те, що позивачкою не надано переконливих доводів та належних доказів на обгрунтування того, що саме в результаті неправомірних дій відповідача, які полягають у ненаданні потерпілому допомоги та зникнення з місця ДТП, настала смерть потерпілого [PERSON] , а доводи позивачки [PERSON] про те, що саме цими діями їй завдано моральної шкоди спростовуються вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року, згідно якого смерть потерпілого [PERSON] настала в результаті спричинених внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, то за таких обставни, суд приходить до переконання про необгрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Однак, суд приймає до уваги часткове визнання відповідачем позову, а саме стягнення моральної шкоди, спричиненої позивачці, внаслідок вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 135 КК України. Суд погоджується із визначеним відповідачем розміром такої шкоди, враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності. Аналогічна позиція викладена і у Постанові Великої палати Верховного Суд, від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, в якій Велика палата дійшла до правового висновку, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. За таких обставин, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивачка [PERSON] також просила суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року. Позивачем на підтвердження понесених нею судових витрат на оплату правничої допомоги було надано: ордер від 11.06.2020 року (а.с.62), та квитанцію №3 від 03.02.2022 року.(а.с. 61) Відповідно до зазначених вище документів позивачкою було понесено 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то з відповідача підлягає до стягненню на користь позивчки витрати на професійну допомогу адвоката у розмірі 200 грн. Враховуючи, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору то

Outcome: partial