Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту -Позивач) звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - Відповідач) із позовною заявою, у якій просив суд визнати дії відповідача щодо фотографування клієнта без його згоди незаконними; зобов`язати відповідача розблокувати його зарплатний рахунок; стягнути моральну шкоду в розмірі 219 868, 66 грн.; постановити окрему ухвалу відносно відповідача за незаконне фотографування позивача. Свої вимоги мотивує тим, що в грудні 2020 року припинилося обслуговування його зарплатного рахунку, у зв`язку із чим позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк». Працівник відповідача розпочала актуалізацію даних з намаганням сфотографувати позивача на камеру, однак позивач не дав згоди на його фотографування, відповідно до вимог ст. 307 ЦК України. В подальшому позивач намагався здійснити актуалізацію даних віддалено, однак розблокувати зарплатний рахунок йому не вдалося. Зазначає, що дії відповідача щодо фотографування його є незаконними та надуманими, а безпідставне блокування його зарплатного рахунку призвело до завдання йому моральної шкоди. За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 11.01.2021, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається, [PERSON] є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», у нього наявна картка для виплат за номером [NUMBER] . За словами позивача, в грудні 2020 року припинилося обслуговування його зарплатного рахунку в приват24, та його було повідомлено про те, що йому необхідно актуалізувати особисті дані. 09.12.2020 року позивач звернувся до відділення банку у м. Дрогобич. Працівник банку розпочала актуалізацію даних шляхом фотографування позивача. Позивач згоди на зйомку не давав відповідно до ст. 307 ЦПК України. Відтак, позивач вважає такі дії відповідача незаконними, просить суд розблокувати його зарплатний рахунок, стягнути понесену моральну шкоду. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Крім того, процедура фотографування клієнтів здійснюється в рамках правовідносин, які виникають між банком та клієнтом. Фотографування здійснюється без подання клієнтом письмової згоди на це, оскільки користуючись банківськими послугами, клієнт погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua. Крім того, відповідно до п. 2.11.3 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт погоджується з тим, що Банк вправі здійснювати фотозйомку в своїх приміщеннях та на своїх пристроях з метою забезпечення безпеки та належного обслуговування Клієнта. Також, процедура фотографування є одним із способів проведення ідентифікації клієнтів згідно ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки право визначення достатності заходів, необхідних для проведення ідентифікації фізичної особи, надано законодавством України банкам та вичерпним переліком таких заходів не обмежується. Фотографування також є одним із способів захисту прав клієнтів від шахрайських дій з боку третіх осіб. Ідентифікація і зберігання персональних даних клієнта здійснюється банками України на підставі і на виконання вимог: ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №189 від 14.05.2003 року, Постановою Правління Національного банку України № 601 від 08.12.2004 року «Про затвердження Переліку документів, що утворюється в діяльності Національного банку України із зазначенням строків зберігання». За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача були правомірними та працівник діяв в рамках законодавства, а відтак вимоги позивача про визнання дій відповідача щодо його фотографування незаконними не підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача розблокувати його зарплатний рахунок, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається, позивач посилається на те, що його картковий рахунок заблоковано. Однак, як вбачається із доказів наданих позивачем, обслуговування позивача тимчасово обмежено, для подальшого обслуговування позивачу необхідно актуалізувати особисті дані. Таким чином вимога [PERSON] в частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» здійснити розблокування картки для виплати заробітної плати не підлягає задоволенню в зв`язку з недоведеністю. Крім того, що чинним законодавством банкам не заборонено проводити періодичну перевірку своїх клієнтів. Законом також передбачені випадки обмеження права розпоряджатися рахунком. Так, відповідно до ст.1074 ЦК обмеження прав клієнта щодо розпоряджання коштами на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Поряд з цим, тимчасове обмеження обслуговування не є порушеним правом позивача, крім того розрахована на майбутнє. За таких обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні такої позовної вимоги. Стосовно стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача у розмірі 219 868, 66 грн., суд зазначає. Як вбачається, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 219 868, 66 грн., посилаючись на те, що блокування його зарплатного рахунку призвело його та його сімю до душевних страждань, оскільки позбавило його належним чином розпоряджатися заробленими коштами. Так, згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності фізичної чи юридичної особи, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Частиною першою статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, понесених моральних страждань, та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. За таких обстави, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed