Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась із заявою до Вінницького міського суду Вінницької області, в якій просить встановити факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини однією сім`єю, яка померла [INFO] . Заявник має намір оформити спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак не може довести факту постійного проживання з померлою, оскільки місце проживання заявника зареєєстроване за іншою адресою. Представник заявника в судовому засіданні підтримала заяву, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що є сусідкою [PERSON] з 1991 р. і мешкає за адресою : [ADDRESS] , а заявник - в [ADDRESS] цього ж будинку. [PERSON] мешкала в кв. [ADDRESS] разом з [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] . Вони вели спільне господарство. [PERSON] хворіла, і заявник купляла їй ліки, викликала лікарів, возила в лікарню та постійно до смерті дбала про неї. Заслухавши представників заявника і заінтересованої особи, показання свідка, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що з 1991 року [PERSON] разом зі своєю родиною постійно проживала із своєю двоюрідною тіткою [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , однією сім`єю, спільно вели господарство, матеріально утримували, доглядали та опікувалися [PERSON] , надавали їй усіляку допомогу, всі витрати щодо утримання житла брали на себе. [PERSON] хворіла на хронічне психічне захворювання, була інвалідом 1 групи, постійно потребувала догляду. Тому всі обов`язки щодо догляду за хворою взяла на себе її двоюрідна племінниця [PERSON] зі своєю сім`єю. Захворювання [PERSON] призводило то того, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, потребувала медичного догляду, лікування та постійної допомоги, контролю та опіки. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2013 року [PERSON] визнана недієздатною. Постало питання про призначення опікунства над хворою [PERSON] . [PERSON] на той час працювала, тому було вирішено, що опікунство буде оформляти на себе її чоловік [PERSON] , оскільки на той час він був пенсіонером. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2013 року було призначено [PERSON] опікуном недієздатної [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: квартира [ADDRESS] . [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. з метою оформлення спадщини. Спадкову справу було заведено 13.03.2020 року, про що надано Витяг зі спадкового реєстру. Однак нотаріусом повідомлено про відсутність підстав для видачі Свідоцтва про право на спадщину (відсутність родинних відносин та проживання (реєстрації) зі спадкодавцем на момент смерті) та видано Постанову №582/02-31 від 09.10.2021 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до акту від 21.07.2021 року, засвідченого сусідами та акту № 13949 від 03.08.2021 року, засвідченого сусідами та представниками ТОВ «ЖЕО», [PERSON] з 1991 року постійно проживала разом з [PERSON] до дня її смерті та вступила в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців за законом та заповітом після смерті [PERSON] , крім [PERSON] , немає. В судовому засіданні було заслухано показання свідка [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка підтвердила факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1991 року по день смерті [PERSON] . Свідок підтвердила ведення [PERSON] спільного господарства з [PERSON] , догляду та опікування хворою [PERSON] . Оскільки на день подання заяви факт родинних відносин документально підтвердити не має можливості, в зв`язку з відсутністю документів підтверджуючих спорідненість [PERSON] та [PERSON] , а саме що дід [PERSON] - [PERSON] (рік народження невідомий) та мати [PERSON] - [PERSON] (рік народження невідомий) були братом і сестрою. Тому заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями статтей 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК (п. 21 Постанорви Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7). Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний суд зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Отже, надані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність достатніх правових підстав вважати, що факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] є доведеним, тому що встановити такий факт в іншому порядку, ніж судовому, неможливо. Встановлення такого факту для заявника має юридичне значення для оформлення спадкових прав. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved