Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

02 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що з 26 липня 2009 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилось троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вона проживає разом із синами окремо від відповідача за адресою: [ADDRESS] . 21.10.2020 року відповідач протиправно, шляхом пошкодження скляної секції вікна балкону та віджиму віконних грат, проник у згадану квартиру, де в той час перебували [PERSON] , разом зі своїми дітьми, та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.02.2021 року його визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік. Крім того, відповідач неодноразово вчиняв протиправні дії у вигляді домашнього насильства психологічного характеру. Вказує, що відповідач, з часу роздільного проживання з позивачем взагалі жодним чином не піклується про дітей, не проявляє зацікавленості в їхньому розвитку, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, а також навчання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. На підставі наведеного позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Луцька, батьківських прав відносно трьох його дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , судові витрати - покласти на відповідача. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району в судове засідання не з`явився, хоча належним був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою адресою його місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному сайті Луцького міськрайонного суду. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2017 рокушлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 липня 2009 року, - розірвано. Згідно характеристики учня 6-А класу КЗ «ЛНВК ЗОШ I-III ступенів №22-ліцей» [PERSON] , [INFO] , характеристики учня 4-Д класу КЗ «ЛНВК ЗОШ I-III ступенів №22-ліцей» [PERSON] , [INFO] , та характеристики учня 4-Д класу КЗ «ЛНВК ЗОШ I-III ступенів №22-ліцей» [PERSON] , [INFO] , за час перебування дітей у вказаному закладі, матір цікавиться навчально-виховним процесом, успішністю та поведінкою синів, підтримує зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори. Разом із тим, батько за весь час перебування дітей у зазначеному ліцеї жодних заходів не відвідував та не приймав участі в навчальному процесі синів. Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час не бере участі у вихованні синів, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їх необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з ними, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved