Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача інфляційні витрати та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 153709 грн. 02 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 615/26-200. Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 90000 доларів США, що виражається за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору у розмірі 454500 грн. Згідно з підпунктом 1.1.1. кредитного договору погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється шляхом внесення позичальником щомісячних платежів, в строк не пізніше 24 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту. За домовленістю сторін кредитного договору заборгованість за кредитним договором мала бути повернута не пізніше 24 квітня 2033 року. У зв`язку із систематичним невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором товариство було вимушено звернутись до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків для стягнення заборгованості за кредитним договором. 20 січня 2010 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, яким позов Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» задоволено частково та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на корись Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 807196,58 грн. та третейського збору в розмірі 8471,96 грн. Дніпровським районним судом міста Києва на підставі рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 січня 2010 року було видано виконавчий лист № 6-1330/10 від 14 березня 2010 року. В 2012 році, в ході примусового виконання рішення третейського суду було реалізовано нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке виступало предметом іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором. В результаті реалізації нерухомого майна, належного [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок товариства було перераховано грошові кошти у розмірі 285055,20 грн. Внаслідок цього розмір заборгованості за кредитним договором зменшився та становить 522141,38 грн. У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач набув право на стягнення штрафних санкцій в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. З урахуванням розміру заборгованості розмір штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання становить 153709,02 грн., з яких: 106673,41 грн. понесених позивачем інфляційних збитків; 47035,61 три відсотки річних від суми заборгованості. Щодо зміни кредитора у зобов`язанні за кредитним договором зазначили, що 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року. Враховуючи зазначене, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», в тому числі прав та обов`язків у зобов`язанні за кредитним договором. Станом на 03 грудня 2021 року відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором та не оплатив заборгованість за кредитним договором, а тому просять позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачка у визначений строк відзиву на позовну заяву не подала. В матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судом встановлено, що 24.04.2008 між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №615/26-200. Згідно даного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 90000 дол. США, що виражається за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору у розмірі 454500 грн., зі сплатою 13,5 % річних та комісій з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 24.04.2033. Як зазначено позивачем та не спростовано відповідчем, 20.01.2010 Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, яким частково задоволено позов Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту №615/26-200 від 24.04.2008 в сумі 807196,58 грн. та третейського збору в розмірі 8471,96 грн. Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.01.2010 було видано виконавчий лист № 6-1330/10 від 14.03.2010. В 2012 році, в ході примусового виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.01.2010, було реалізовано нерухоме майно, належне [PERSON] , яке виступало предметом іпотеки та яким забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором №615/26-200 від 24.04.2008. В результаті реалізації даного нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості на рахунок Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було перераховано кошти у розмірі 285055,20 грн. Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором №615/26-200 від 24.04.2008 зменшився та становить 522141,38 грн. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 10.09.2019 Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме - з 15.10.2019. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція також підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Враховуючи те, що по сьогодні рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.01.2010 в повному обсязі не виконано, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У встановлений процесуальним законом строк відповідачка не скористалася процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання нею договірних зобов`язань. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення суми боргу, передбаченої статтею 625 ЦК України. Суд бере до уваги надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних , так як жодних доказів на спростування вказаних розрахунків відповідачем суду не надано. Зважаючи на обґрунтованість позовних вимог, які підтверджуються зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 106673,41 грн. та три відсотки річних у розмірі 47035,61 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2305,66 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved