Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] , в інтересах якої діяла адвокатка Радостєва М.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,в якому зазначає, що 30.12.2005 р.нею укладений шлюб з відповідачем,який рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2016 р. було розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] ,яка є інвалідом підгрупи А та мешкає з відповідачем через ті обставини,що позивачка вимушена була виїхати на заробітки за кордон. Позивачка є інвалідом 3 групи ,оскільки в період шлюбу стала донором нирки для відповідача-інваліда 1 групи загального захворювання,після припинення шлюбу з відповідачем не одружена,дохід у виді пенсії по інвалідності не забезпечує мінімального рівня життя позивачки,інших доходів вона не має,з урахуванням інвалідності не може підшукати роботу з гідною оплатою,водночас,несе витрати по оплаті комунальних послуг житла,де мешкають відповідач з дочкою,потребує лікування. Відповідач аліментів на користь третіх осіб не сплачує,матеріальну допомогу позивачці у добровільному порядку не надає. Посилаючись на ці обставини,позивачка просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання останньої у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно і довічно. Ухвалою суду від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами,встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позов з дня вручення даної ухвали. Розгляд справи,призначений на 17.08.2021 р.,07.10.2021 р.було відкладено через відсутність підтвердження належного повідомлення відповідача про розгляд справи,на 16.11.2021 р. 03.11.2021 р.у строк,визначений в ухвалі суду про відкриття провадження, до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] ,за змістом якого позовні вимоги [PERSON] відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Узагальнений зміст заперечень відповідача [PERSON] полягає у тому,що,на думку відповідача,позивачка,урахуванням висновків МСЕК,не обмежена у можливості працевлаштуватись ,однак на обліку як безробітна не перебуває,розмір її пенсії по інвалідності забезпечує прожитковий мінімум,позивачка постійно мешкає та працює за кордоном,що вказує на достатній рівень її матеріальної забезпеченості. Звернув увагу суду на те,що він є інвалідом 1 групи, постійно доглядає спільну дитину сторін,яка хоча і є повнолітньою,але визнана недієздатною,має дитину 2017 р.н.та дружину,яка здобуває вищу освіту і виховує сина від попереднього шлюбу,їх сім`я має статус малозабезпеченої та отримує державну допомогу. Натомість,позивачка за місцем реєстрації не мешкає, комунальних послуг не оплачує,дитині не допомагає. Вважає,що ці обставини є суттєвими та вказують на відсутність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки,в тому числі і з урахуванням її негідної поведінки під час шлюбу,усунення від участі у вихованні та утриманні дочки. Представником позивачки адвокатом Радостєвою М.В. подано відповідь на відзив,за змістом якої її автор зазначає,що призначення позивачці державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його,різниця між розміром отримуваної позивачкою пенсії та прожитковим мінімумом є настільки незначною,що не забезпечує можливості оплачувати житло та лікування,дружина відповідача може забезпечувати себе самостійно,а на дитину від попереднього шлюбу вона отримує аліменти. З 2017 р.до 2019 р.позивачка сплачувала аліменти на утримання спільної з відповідачем дитини,доводи відповідача щодо негідної поведінки позивачки у шлюбі спростовує відомостями про дату народження його дитини від нової дружини. Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив,за змістом яких останній наголошує на тому,що позивачка 02.06.2021 р.виїхала за кордон,комунальні послуги не сплачує,матеріальну допомогу важко хворій дитині не надає,сім`я відповідача у складі п`яти осіб має статус малозабезпеченої родини,тому сплачувати аліменти на утримання позивачки відповідач не має матеріальної можливості,а остання їх фактично не потребує. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу права непрацездатного подружжя на утримання (аліменти), який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 9 СК України. З матеріалів справи встановлено,що з 30.12.2005 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду від 12.08.2016 року було розірвано(а.с.9-10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 23.10.2018 р.,позивачці після розірвання шлюбу повернуто дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.19). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2017 р.,частково зміненим постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2018 р.,з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] (а.с.11-18),яка є інвалідом дитинства 2 групи безстроково(а.с.124-126,128),рішенням цього ж суду від 09.03.2021 р.визнана недієздатною та передана під опіку відповідачу [PERSON] (а.с.121-123). З 05.09.2013 року позивачці встановлено безстроково інвалідність 3-ї групи загального захворювання (довідка до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 508007). У зв`язку із захворюванням, позивачка перебуває на пенсії по інвалідності(а.с.20),має протипоказання для роботи з шкідливими та токсичними речовинами у несприятливих кліматичних умовах,фізичних навантажень,рекомендовано стаціонарне лікування. Згідно виписки з історії хвороби № 10640(а.с.22),позивачка отримала інвалідність в період шлюбу з відповідачем як донор нирки для останнього(родинна трансплантація). Розмір пенсії позивачки по інвалідності на час звернення до суду становив 2100 гр.,згідно інформаці Запорізького міського центру зайнятості від 02.06.2021 р., [PERSON] на обліку не перебуває,до служби зайнятості не зверталась,допомогу по безробіттю не отримувала. Як передбачено ст..75 ч.1-4 СК України,дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч.1 ст.76 СК України,розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: -перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; -непрацездатність одного з подружжя; -потреба в матеріальній допомозі; -нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність у розмірі: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. При зверненні до суду з позовом у червні 2021 р.позивачка надавала відомості про розмір її пенсії по інвалідності 3 групи ,який в останній час становив 2100 гр. Позивач хоча і являється інвалідом 3 групи загального захворювання, інвалідність була встановлена в період перебування у шлюбі з відповідачем, втім на час звернення до суду отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Водночас відповідач є інвалідом 1 групи,за станом здоров`я потребує тривалого лікування,опікується спільною дитиною сторін,яка є інвалідом з дитинства та визнана недієздатною,має інших утриманців,які є членами його сім`ї,несе витрати по утриманню житла,де також зареєстрована і позивачка. З 02.06.2021 р. позивачка перебуває за межами України,тому її посилання на те,що інших доходів та допомоги як безробітна,вона в України не отримує,не мають сенсу. Аналіз інформації про витрати позивачки за період з 01.01.2021 р.по 16.11.2021 р.по рахунку у АТ КБ «ПриватБанк»,на який вона отримує і виплату пенсії від Пенсійного фонду ,в останній час у розмірі 2200 гр.,вказує на те,що серед них немає операцій по оплаті комунальних послуг житла або лікування,допомоги хворій дитині,хоча за містом позову позивачка наголошує на тому,що вимушена нести саме ці витрати з незначної пенсії. Також ця інформація не містить відомостей про оплату позивачкою житла,харчування або лікування за кордоном,тому очевидним є висновок,що ці витрати вона фінансує не за рахунок пенсії по інвалідності,яку отримує в Україні,а з інших джерел,про які у позові не зазначає. Відтак, [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України,тому передбачених законом підстав для задоволення її позову суд не встановив. Інші доводи сторін ,зокрема,щодо негідного поводження у шлюбі ,та письмові матеріали,надані на їх підтвердження,судом не оцінюються як такі,що не мають правового значення для вирішення справи. Судові витрати в справі - судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена при подачі позову в суд, суд відносить на рахунок держави. На підставі ст.75,76 СК України, ст. ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України,суд-

Outcome: dismissed