Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог [PERSON] . \~ \~ \~ \~ У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП « [PERSON] », [PERSON] та просив стягнути з відповідачів солідарно 95\~799, 16 грн на відшкодування майнової шкоди та моральну шкоду в розмірі 30\~000 грн, а також 5\~000 грн на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначав, що 09.03.2020 року о 17:20 год у м. Ковелі на регульованому перехресті вул. Варшавської та вул. Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля Renault, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] , під його керуванням, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження, а пасажири тілесні ушкодження. Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10\~200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Автомобіль Renault, державний номерний знак [NUMBER] , належить [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем. На момент вчинення ДТП [PERSON] працював водієм у ФОП « [PERSON] ». Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] , становить 194\~304, 16 грн. Страховиком відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» було відшкодовано 98\~505 грн за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак різниця між вартістю збитків та сумою страхового відшкодування, яка залишилася несплаченою, становить 95\~799, 16 грн. Окрім того, внаслідок ДТП йому було спричинено моральну шкоду, яка полягала у вимушених змінах у житті, необхідності докладати додаткові час та зусилля для відновлення попереднього стану автомобіля. З урахуванням викладеного, заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 30 00 грн. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, [PERSON] просив позов задовольнити. Стислий виклад позовних вимог третьої особи [PERSON] . \~ \~ \~ \~ У січні 2022 року третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] (ФОП [PERSON] ) та просила стягнути з [PERSON] на її користь 48\~000 грн на відшкодування шкоди, завданої транспортному засобі Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП. Позов мотивований тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16.05.1992 року по 15.08.2017 року, в якому ними було набуто у спільну сумісну власність автомобіль Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль було зареєстровано на [PERSON] 09.03.2020 року відбулася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний їй на праві спільної сумісної власності з [PERSON] автомобіль. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 194\~304, 16 грн, страховою компанією було сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 98\~500 грн, відтак на сьогодні несплачена частина грошових коштів на ремонт автомобіля складає 96\~000 грн. Винною особою у вчиненні ДТП є [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] та працював на посаді водія, відтак наявні усі підстави для покладення відповідальності за завдану водієм шкоду на роботодавця. Так як пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, вона відповідно до ст. 70 СК України та ст. 357 ЦК України має право на відшкодування Ѕ розміру шкоди, завданої автомобілю, у розмірі 48\~000 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. ФОП [PERSON] направив відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив, що водій [PERSON] на момент вчинення ДТП, яка сталася 09.03.2020 року в м. Ковелі, використовував автомобіль Renault, державний номерний знак [NUMBER] , у своїх особистих цілях, не пов`язаних з трудовим договором, що встановлено результатами службової перевірки, внаслідок якої було видано наказ про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді догани. Те, що на момент ДТП [PERSON] не виконував свої трудові обов`язки, підтверджується табелем обліку робочого часу та фактом відсутності будь-яких розпоряджень щодо продовження його робочого дня чи понаднормову роботу. З огляду на наведене, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою повинен відшкодувати в повному обсязі [PERSON] як особа, винна у вчиненні ДТП. Рух справи в суді. [PERSON] подав до суду позовну заяву 24.07.2020 року. Ухвалою від 11.08.2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] подала до суду позовну заяву 26.01.2022 року. Ухвало від 27.01.2022 року прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] позовну заяву третьої особи [PERSON] . Позиція інших учасників справи. В судове засідання позивач не з`явився звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в силу вимог ст. 128 ЦПК України, були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання; в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини\~справи,\~встановлені судом. 09.03.2020 року о 17:20 год в м. Ковелі [PERSON] , керуючи автомобілем Renault, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Варшавській, на регульованому перехресті з вул. Шевченка не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з попутним автомобілем Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання пасажирам тілесних ушкоджень. На момент ДТП [PERSON] керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння і після її вчинення залишив місце ДТП. Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 10\~300 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Власником автомобіля Renault, державний номерний знак [NUMBER] , є\~ [PERSON] , який на момент ДТП був фізичною особою-підприємцем, з яким водій [PERSON] перебував у трудових правовідносинах (працював водієм). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Автомобіль Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження (оцінки) № АС 4500 ВН-2 від 21.05.2020 року, вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] , становить 194\~304, 16 грн. ПАТ «НАСК «Оранта» було виплачено позивачу 98\~505 грн страхового відшкодування, відтак різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та отриманим страховим відшкодуванням складає 95\~799, 16 грн. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] підлягає залишенню без задоволення. Ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить,\~що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Отже, у разі установлення, що особа, з вини якої завдано шкоду, перебуває у трудових відносинах з юридичною особою та заподіяла шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, кошти на відшкодування майнової та моральної шкоди стягуються саме з цієї юридичної особи. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16. Встановлено, що ДТП мала місце 09.03.2020 року. Згідно з наказом ФОП [PERSON] № 7/2020 від 28.02.2020 року водія [PERSON] відряджено з 02.03.2020 року по 05.03.2020 року з автомобілем Renault, державний номерний знак [NUMBER] , з причіпом [NUMBER] , у Волинську область для надання послуг ТОВ «Транстрейдвуд». Згідно п. 3 наказу, [PERSON] зобов`язано забезпечити доставку транспортних засобів після надання послуг ТОВ «Транстрейдвуд» до 17 години 06.03.2020 року в м. Славута на автостоянку за адресою: вул. Приміська, 3. Відповідно до листа ТОВ» Транстрейдвуд» № 02-09-1 від 02.09.2020 року між товариством і ФОП [PERSON] було укладено договір № 1702Е-ТТВ на транспортно-експедиційне обслуговування від 17.02.2020 року, за умовами якого ФОП [PERSON] надавав товариству послуги з перевезення вантажів у вказаний період автомобілем Renault, державний номерний знак [NUMBER] , з причепом [NUMBER] , у робочі дні з 17.02.2020 року по 04.03.2020 року. ТОВ «Транстрейдвуд» не робило жодних замовлень для ФОП [PERSON] на перевезення вантажів з 05.03.2020 року, зокрема, 09.03.2020 року. Останній рейс було виконано безпосередньо водієм [PERSON] 04.03.2020 року. Згідно з табелем обліку використаного робочого часу за березень 2020 року у водія [PERSON] 09.03.2020 року є вихідним днем. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, встановивши, що ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль, було вчинене [PERSON] у вихідний день та не під час виконання своїх трудових обов`язків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, з ФОП [PERSON] та обгрунтованість позовних вимог про її стягнення з [PERSON] . Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що протиправні дії суттєво порушили звичний уклад життя, призвели до значних душевних хвилювань, суд дійшов висновку, що [PERSON] не довів факт завдання йому моральної шкоди, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Позовні вимоги третьої особи [PERSON] задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.3 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль Mitsubishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , який є потерпілим внаслідок ДТП, що сталася 09.03.2020 року. Правовідносини по відшкодуванню шкоди регламентуються главою 82 книги 5 ЦК України, а правовідносини щодо права власності і зокрема право спільної власності главою 26 книги 3 ЦК України. Отже, вимога третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] не стосуються предмету позову заявленого [PERSON] , а тому вирішенню в даному провадженні не підлягає, що не позбавляє третю особу зверненням до суду з позовом до [PERSON] про стягнення відповідної суми коштів. Крім того, третьою особою заявлено вимогу по відшкодуванню шкоди до ФОП « [PERSON] », а відповідальною особою за заподіяння шкоди є [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на\~професійну правничу допомогу;\~2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням наданих доказів на підтвердження понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, оцінивши\~співмірність\~суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої, пункту 1, частини другої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням часткового задоволення позову, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у\~розмірі 958 грн.

Outcome: partial