Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивач в червні 2021 року звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на проживання в квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, він є наймачем квартири [ADDRESS] . Право на проживання в зазначеній квартирі він отримав на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 79.6 від 21 квітня 1993 року і оселився в ній згідно з отриманим 28 квітня 1993 року ордером на житлове приміщення № 903. В зазначеному помешканні зареєстрована його дочка - [PERSON] та онук - [PERSON] , які фактично у вказаній квартирі не проживають останні сім років, так як з червня 2014 року вони, зібравши всі свої речі, всією родиною виїхали на постійне місце мешкання до Російської Федерації і з зазначеного часу проживають за межами України. Визнання дочки та онука такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття останніх з реєстраційного обліку, що зменшити витрати по сплаті комунальних послуг. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, при чому позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Належно повідомлена відповідачка, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у її відсутності суду не надавала, була повідомлена належно про місце та час розгляду справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу на розсуд суду без його участі. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу на розсуд суду без його участі. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Право на проживання в зазначеній квартирі він отримав на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 79.6 від 21 квітня 1993 року і оселився в ній згідно з отриманим 28 квітня 1993 року ордером на житлове приміщення № 903 (а.с.10-11). Згідно довідки про склад сім`ї б/н № 3126 від 12.05.2021, виданої Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського району Донецької області вбачається, що крім позивача за вказаною адресою зареєстрована його донька та онук, а саме [PERSON] та неповнолітній [PERSON] (а.с.12). Згідно актів про фактичне не проживання особи №2988 від 20.12.2019, №2987 від 26.04.2022, посвідченого провідним спеціалістом ВРМП Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 21.06.2014 фактично не проживають за вказаною адресою (а.с.13-14). Згідно копії актового запису про народження № 83 від 07.04.2015 вбачається, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] (а.с.9). З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Виходячи з цієї норми закону, дитина у віці від десяти до чотирнадцяти років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Отже, відповідачі[PERSON] та неповнолітній [PERSON] , з червня 2014 не проживають в квартирі жилого будинку, наймачем якого є [PERSON] , тобто понад шість місяців, без поважних причин відсутні за місцем своєї реєстрації. Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому відповідачка, яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , будучи завчасно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася, заперечень проти позову не подала, суд вважає, що відповідачів можна визнати такими, що втратили право на користування спірною квартирою, як вимагає позивач. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved