Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з заявою про встановлення фактів ,що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що [INFO] помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 30 жовтня 2003 року зроблено запис за №293. місце державної реєстрації - виконком Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Після його смерті відкрилася у вигляді права на земельну частку (пай) у землі , яка перебувала у колективні й власності КСП «Перемога» розміром 6,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) . Зазначене право належало спадкодавцеві на підставі сертифікату, зареєстрованого 22 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №8303. До дня смерті, [PERSON] , був зареєстрований та проживав однією сім`єю разом із [PERSON] . [PERSON] хворів тому до дня його смерті вони проживали разом. [PERSON] та [PERSON] , одружились, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 14 серпня 1951 року зроблено відповідний запис за №4. [INFO] в місті Курахове померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 30 жовтня 2003 року зроблено запис за №293, місце державної реєстрації - виконком Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] рідна сестра [PERSON] та баба заявника. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області ухваленим 20 серпня 2021 року по справі №237/2982/21 провадження № 2-о/237/232/21. До дня смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в місті Курахове Мар`їнського району Донецької області. Діти [PERSON] , це [PERSON] та [PERSON] . У свідоцтві про народження [NUMBER] зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11 червня 1939 року зроблено відповідний актовий запис за №1040. В графі батько зазначено - [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . Зі свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 17 вересня 1940 року зроблено відповідний актовий запис за №1040. В графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . 4 лютого 1961 року [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за №18. Після реєстрації одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації смертей 9 січня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за №12. Брат заявниці, [PERSON] та заявниця, [PERSON] - діти [PERSON] , померлої [INFO] , та спадкоємці першої черги за законом після її смерті в порядку статті 1261 Цивільного кодексу України. [PERSON] , народилася [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 24 березня 1962 року, зроблено відповідний запис за №69. З довідки № 425/07-95 від 08.07.2008 року вбачається, що [PERSON] 19 січня 1980 зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що виконкомом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області складено відповідний актовий запис №08. Шлюб між громадянином [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 16 липня 1996 року зроблено запис за №176, та видане свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] . 13 липня 2000 року [PERSON] , [INFO] , та заявниця зареєстрували шлюб, про що 31 липня 2000 року складено відповідний актовий запис за №50 та видане свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації актів громадянського стану про народження 22 січня 1967 року складено відповідний запис за №9 та видане свідоцтво про народження [NUMBER] . В графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . [INFO] в місті Курахове померла рідна сестра [PERSON] - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 17 січня 2017 року зроблено запис за №1, місце державної реєстрації - Андріївська сільська рада Великоновосілківського району Донецької області, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Зі свідоцтва про одруження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] [INFO] , 14 червня 1951 року одружився зі [PERSON] [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за №4. До дня смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою : [ADDRESS] одна. Бабуся тривалий час хворіла та померла внаслідок раку підшлункової залози. Щоб піклуватися про бабусю заявниця та її чоловік вирішили проживати усі разом за адресою: [ADDRESS] . Вони вели господарство та мали спільний бюджет. Після смерті спадщина у вигляді земельної ділянки, яку [PERSON] заповіла [PERSON] . Неохоплений заповітом залишився житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зі свідоцтва про смерть вбачається , що [PERSON] , померла [INFO] , про що 11 січня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складено відповідний актовий запис №99. Після спливу тривалого часу випадково, у сімейному альбомі, було знайдено документи, в тому числі сертифікат виданий на ім`я [PERSON] . Заявниця проживала на момент смерті як з [PERSON] так і з [PERSON] . Отже фактично прийняла спадщину шляхом спільного проживання без реєстрації, разом зі спадкодавцями. Заінтересована особа - рідний брат заявниці та син [PERSON] , рідний онук [PERSON] сестри [PERSON] . Також, факт проживання та ведення спільного господарства можуть підтвердити свідки: [PERSON] та [PERSON] . Окрім того заявниця зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , однак, нотаріус вирішив надати роз`яснення, всупереч вимогам законодавства, а не Постанову про відмову. У роз`ясненні №1312/01-06 від 24.12.2020 нотаріус повідомив, що заявниця не закликана до спадкоємства, оскільки не відношусь до кола спадкоємців визначених статтями 529,530 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Після отримання роз`яснення заявниця повторно звернулася до нотаріуса, та отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в якій було зазначено , іншу ніж у роз`ясненні причину, а саме внаслідок відсутності доказів родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] . Встановлення даних фактів необхідно заявнику для можливості звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. У судове засідання заявник та зацікавлена особа не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. В силу вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також справи про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі статті 216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно із статтею 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Статтею 29 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок. квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 549 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ). Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УPCP визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Стаття 549 Цивільного кодексу УРСР встановлює строк на прийняття спадщини, згідно з якою дії на прийняття спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. У разі пропуску строку для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 Цивільного кодексу УРСР. вказаний строк може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Також, спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ст. 550 Цивільного кодексу УРСР). Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 Цивільного кодексу УРСР). право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців (ст. 551 Цивільного кодексу УРСР). Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини протягом встановленого строку (стаття 553 Цивільного кодексу УРСР). Статтею 554 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 Цивільного кодексу УРСР) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 Цивільного кодексу УРСР). Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Частиною 1 статті 1296 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п.211 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5. діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим. які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те. що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те. що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині четвертій статті 315 ЦІ Ж України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи. - залишає заяву без розгляду. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту г-е пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в частині 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України та не є вичерпним (частина 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України ). Зокрема у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України ). Згідно п. 5 ч. 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так. якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, всиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.? Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. З урахуванням викладеного, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] , оскільки вимоги засновані на законі, є обґрунтованими та доведені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved