Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності за спадщиною та в обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] при житті володіли на праві приватної власності житловим будинком, що розташований на земельній ділянці фактичною площею 1 710,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), та були зареєстровані і постійно проживали за цією адресою, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 16.06.1972 р., виданим виконкомом Вилківської міської ради. Рішенням сесії Вилківської міської ради № 42-VII-ІV від 28.01.2016 р., [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] . Рішенням виконкому Вилківської міської ради № 13 від 24.12.2020 р., даному житловому будинку уточнена адреса та присвоєний номер 9. Таким чином, на день подання позову житловий будинок має адресу: [ADDRESS] . Будівництво зазначеного житлового будинку провадилось у відповідності із нормами діючого на той час законодавства у сфері проведення будівельних робіт. Зокрема, вказаними громадянами було отримане рішення виконкому Вилківської міської ради від 01.12.1964 р. № 246 «Про знесення аварійних жилих будинків та будівництво нових на тих самих земельних ділянках». По закінченню будівництва житлового будинку комісією Вилківської міської ради було складено відповідний Акт про закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію, який був затверджений рішенням виконкому Вилківської міської ради від 11.05.1972 р. № 109 «Про затвердження актів на збудовані житлові будинки громадянам м. Вилкове». На підставі цього рішення й було видане вказаним забудовникам вищезазначене свідоцтво про право власності. Таким чином, вони створили нову річ - житловий будинок на земельній ділянці, яка була надана їм у встановленому порядку для цієї мети, тобто фактично являлися власниками зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Проте вищезазначене свідоцтво з незрозумілих причин не має порядкового номеру, не містить в собі посилання на рішення, на підставі якого воно було видане, та, головне, що право власності, яке воно підтверджує, не зареєстровано у відповідному органі технічної інвентаризації, як вимагали норми діючого на той час законодавства. Це стало підставою для надання Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» довідки від 07.12.2020 р. № 962 про відсутність реєстрації права власності на даний житловий будинок та, відповідно, підставою відмови нотаріальних органів позивачам в отримання свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] та [PERSON] були подружжям та батьками позивача. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області 03.03.1969 р., про що складений відповідний актовий запис за № 19. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 1/3 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Заповіту щодо належного їй майна спадкодавець не залишила. Спадщину, що відкрилася після [PERSON] , фактично прийняв [PERSON] , батько позивача, як спадкоємець першої черги спадкування за законом. Він на день смерті покійної матері постійно проживав та був зареєстрований разом із нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою. Батько позивача не звертався до нотаріальних органів за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Проте він фактично прийняв спадщину після смерті матері, ніс усі витрати по утриманню будинку, проводив його поточний ремонт, сплачував комунальні та інші встановлені платежі, вів господарство, обробляв земельну ділянку. Оскільки на час відкриття спадщини після смерті матері батька позивача (баби позивача) діяли положення ЦК УРСР, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, батько позивача вважається таким, що прийняв спадщину [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді 2/3 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Заповіту щодо належного йому майна покійний не залишив. Спадщину що відкрилася після [PERSON] , фактично прийняли його дружина (мати позивача) [PERSON] та позивач, по 1/2 частини від спадщини, як спадкоємці першої черги спадкування за законом, оскільки на день смерті покійного постійно проживали та були зареєстровані разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача та сам позивач не зверталися до нотаріальних органів за отриманням спадщини, проте вони фактично прийняли спадщину, оскільки після смерті покійного вони несли всі витрати по утриманню будинку, проводили його поточний ремонт, сплачували комунальні та інші встановлені платежі, вели господарство, обробляли земельну ділянку. Оскільки на час відкриття спадщини після його смерті діяли положення ЦК УРСР, відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу мати позивача та позивач вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном та не заявили про відмову від спадщини. Таким чином на день смерті [PERSON] (матері позивача) їй належали 2/3 частини в даному житловому будинку, з них 1/3 - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В той же час позивачу належала 1/3 частина в даному житловому будинку - в порядку спадкування за законом після смерті батька. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді 2/3 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишився заповіт, посвідчений секретарем виконкому Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області та зареєстрований в книзі для записів за № 569, яким вона все належне їй майно заповідала позивачу та позивачці в рівних долях. Восени 2020 року позивачі звернулися до Теплодарської міської нотаріальної контори Одеської області за отриманням свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлої [PERSON] . 20 жовтня 2021 року позивачі звернулися до Ренійської районної нотаріальної контори Одеської області, однак позивачам було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Відмова обґрунтовувалась тим, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ. Таким чином, на сьогодні позивачам на праві спільної власності фактично належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який вони прийняли в порядку спадкування за спадщиною за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] шляхом своєчасного звернення з цього питання до відповідної державної установи. Крім того цей факт підтверджується постійним проживанням позивачів за місцем знаходження спадщини та фактичними діями позивачів по утриманню цього майна на протязі більш ніж 13-ти років. В зв`язку з зазначеним позивач просили суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності за спадщиною за законом на 1/3 частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та за спадщиною за заповітом на 1/3 частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності за спадщиною за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді 1/3 частини житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - Вилківської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. Враховуючи письмові заяви усіх учасників справи, суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.08.1950 року Кілійським рай. ЗАГС встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 332 від 05.08.1950 року /а.с. 26/. Шлюб [PERSON] , 1931 року народження та [PERSON] , 1932 року народження, був зареєстрований 16.05.1955 року Вилківським міськ. бюро ЗАГС, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 32 від 16.05.1955 року /а.с. 24/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.07.1956 року Вилківським міськ. ЗАГС встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 134 від 23.07.1956 року /а.с. 25/. Відповідно до архівного витягу з рішення Вилківської міської Ради депутатів трудящихся № 246 від 01.12.1964 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на знесення аварійного будинку по [ADDRESS] та побудувати новий житловий будинок на цих земельних ділянках /а.с. 21/. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 16.06.1972 року Вилківською міською радою встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с. 15/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.03.1969 року м. Вилкове виконком міської ради депутатів трудящихся встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 19 від 03.03.1969 року /а.с. 27/. Згідно довідки за вих. № 908/09-02 від 23.11.2020 року, виданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті разом з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] - син; [PERSON] - невістка /а.с. 28/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.09.1982 року м. Вилкове, виконком міськради народних депутатів встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 96 від 22.09.1982 року /а.с. 29/. Згідно довідки за вих. № 912/09-02 від 23.11.2020 року, виданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 21.06.1974 року до дня смерті. На день його смерті разом з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дружина; [PERSON] - син /а.с. 30/. Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 14.11.1981 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим виконкомом Вилківської міської Ради народних депутатів, актовий запис № 85 від 14.11.1981 року /а.с. 33/. Згідно заповіту від 03.06.2004 року, посвідченого секретарем Вилківської міської ради за реєстровим № 569, встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне заповідальне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, яке на день її смерті буде їй належати, заповідала - [PERSON] та [PERSON] /а.с. 32/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.06.2008 року Виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 85 від 14.06.2008 року /а.с. 31/. Згідно довідки за вих. № 909/09-02 від 23.11.2020 року, виданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.06.1974 року до дня смерті. На день її смерті разом з нею проживав та був зареєстрований її син - [PERSON] /а.с. 34/. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 68698508 від 12.03.2022 року, наданої Ренійської районної державної нотаріальної контори встановлено, що після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 627/2008. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2021 року, винесеної державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області, встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Згідно витягу з рішення сесії Вилківської міської ради № 42-VII-IV від 28.01.2016 року перейменована [ADDRESS] на [ADDRESS] /а.с. 16/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 13 від 24.12.2020 року встановлено, що присвоєно об`єкту нерухомості - житловому будинку адресу: [ADDRESS] , колишня адреса: [ADDRESS] ) /а.с. 17/. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 07.12.2020 року. Складеного Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] складається з: літ. «А» - житлового будинку (загальною площею - 50,6 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м.), літ «Б1» - літньої кухні, літ. «б2» - навісу, літ. «В» - сараю, літ. «Г1» - кухня, літ. «г2» - прибудови, літ. «г3» - навісу, літ. «Д» - гаражу, літ. «Е» - убиральні, № 1-3, І - надвірних споруд /а.с. 18-20/. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] та [PERSON] померли до набрання чинності Цивільним кодексом України, до правовідносин щодо спадкування після них слід застосовувати відповідні положення ЦК УРСР. Так, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 Ц УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки, [PERSON] згідно положень діючого на час відкриття спадщини законодавства - 02.03.1969 р., за відсутності спадкоємців за заповітом був спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері - [PERSON] та прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, суд вважає встановленим факт того, що за життя він став володіти 2/3 частинами будинку (1/3 частина за правом спільної часткової власності як забудовника та 1/3 частина за правом спадкування). Після смерті [PERSON] згідно положень діючого на час відкриття спадщини законодавства - 22.09.1982 р., за відсутності спадкоємців за заповітом, спадкоємцями першої черги за законом які прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, як такі, що проживали разом зі спадкодавцем були позивач [PERSON] , як син спадкодавця, та його мати - дружина спадкодавця - [PERSON] . У зв`язку з цим суд вважає встановленим факт того, що за життя [PERSON] стала володіти 2/3 частинами будинку (1/3 частина за правом спільної часткової власності як забудовника та 1/3 частина за правом спадкування), а позивач [PERSON] став володіти 1/3 частиною будинку, як рівної частки, що дісталася йому у спадщину нарівні з іншим спадкоємцем. З приводу правовідносин щодо спадкування після смерті [PERSON] , суд виходить з наступного: Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки [PERSON] після прийняття спадщини її чоловіка [PERSON] стала належати 2/3 частини будинку, то позивачі, як її спадкоємці за заповітом, мають право на спадкування по 1/3 частині відповідного будинку кожний. Тобто позивач [PERSON] загалом має право на спадкування 2/3 частин будинку (1/3 частина успадкована від [PERSON] та 1/3 частина успадкована від [PERSON] ). Як зазначено в п.п. 3 та 6 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: - свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; - свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки з досліджених доказів встановлено, що позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса через відсутність правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку, що їх право на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню.

Outcome: approved