Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з 13.09.2021 по 01.02.2022 в розмірі 3066,00 грн., змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати із відповідача аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. А також просить стягнути з відповідача на її користь витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000,00 гривні. Свої вимоги мотивує тим, що від спільного шлюбу із відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею та перебувають на її вихованні. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.06.2021 шлюб між ними розірвано. Згідно з рішенням суду від 20.10.2021 на утримання дітей присуджено аліменти у розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно. На виконання вказаного рішення нею отримано виконавчий лист № 345/4017/21 та подано на виконання у Калуський ВДВС в Івано-Франківські області, де державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Однак судове рішення відповідачем в повній мірі не виконується. Згідно розрахунку зі сплати аліментів станом на 01.02.2022 сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 10700,00 гривень. Відповідно розмір пені за період з 13.09.2021 по 01.02.2022, яку зобов`язаний сплатити відповідач, складає 3066,00 гривень. Окрім цього, відповідач вже тривалий час не цікавиться життям та здоров`ям дітей, хоча постійно працює та має стабільний дохід, останній не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Усі обов`язки по утриманню та вихованню дітей вона виконує самостійно. Вона просить суд врахувати, що її матеріальне становище в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилося, вона ніде не працює, а оскільки діти підростають, то їх потреби на даний час також зросли. Відповідач є фізично здоровою особою, інших утриманців не має, постійно працює та може матеріально забезпечувати дітей. Вона бажає скористатися своїм правом, а тому звернулася до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідач офіційно не працює, відомості про його доходи відсутні, водночас останній є працездатним, а тому може офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. Зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.02.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами отримав він отримав особисто, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2021, розірвано (а.с. 10). За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 29.09.2010 та серії [NUMBER] від 24.10.2011 (а.с. 8, 9). Відповідно до виконавчого листа № 345/4017/21 від 20.10.2021, встановлено, що 20.10.2021 Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області розглянув справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, та вирішив стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмір по 1500,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с. 11). Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 345/4017/21 від 20.10.2021, виданого Калуським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 01.02.2022 становить 10700,00 грн. (а.с. 12). Між сторонами виник спір щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, а також з приводу розміру аліментів, які повинен сплачувати батько на утримання дітей, розмір та спосіб стягнення яких позивачка відповідно бажає збільшити та змінити. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Щодо стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Калуський міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021, призначено стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмір по 1500,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця сума заборгованості по сплаті аліментів відповідача [PERSON] станом на 01.02.2022 становить 10700,00 гривень. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З урахуванням вищезазначеної позиції Верховного Суду розмір пені, за період з 13.09.2021 по 01.02.2022, складає 3066,00 грн., по підтверджується наявним у позовній заяві розрахунком (а.с. 2). Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено розмір стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами, тому сума пені не може бути більшою за 10700,00 гривень. При цьому заявлений позивачкою розмір пені, який вона просить стягнути із відповідача відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про зміну способу про стягнення аліментів. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма, викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (аб.4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року). Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, викладеній у редакції з урахуванням змін від 17.05.2017, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей з 6 років до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 грн., з 1 липня - 2744 грн., з 1 грудня - 2833грн. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Як встановлено судом, рішенням суду від 20.10.2021 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмір по 1500,00 грн. на кожну дитину, вказане судове рішення набрало законної сили. Позивачка знала про таке рішення, не оскаржувала його, тобто погодилася зі стягнутим розміром аліментів на утримання дітей. А уже 16.02.2022 звернулася до суду з даним позовом. Водночас в позовній заяві позивачка зазначає, що її матеріальне становище в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилося, вона ніде не працює, а потреби на утримання дітей зросли.При цьому жодних доказів про зміну матеріального чи сімейного стану не надала, як щодо себе, дітей, так і щодо платника аліментів. Не надала доказів і щодо зміни стану здоров"я дітей та сторін по справі. Таким чином, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження погіршення її матеріального стану, а зокрема, доказів, які б підтверджували втрату останньою роботи чи збільшення витрат на дітей у період з 20.10.2021 (дати ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на дітей) по 16.02.2022 (дату подання до суду позовної заяви про зміну способу стягнення аліментів), а також за весь час розгляду даної справи. Не долучено і доказів покращення матеріального стану відповідача. А тому відсутні підстави, визначені статтею 192 СК України, для зміни встановленого розміру аліментів. З огляду на викладене суд встановивши вказані обставини,

Outcome: partial