Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 153233700 від 21.01.2019 року. У вказаному будинку зареєстровані її брати [PERSON] та [PERSON] , тобто відповідачі по справі, однак з 2012 року останні припинили проживання у її будинку, оскільки після одруження переїхали проживати до своїх дружин. Разом з тим, факт реєстрації відповідачів у її будинку впливає на призначення їй субсидії органами соціального захисту, чим об`єктивно порушує її права. Зазначає, що добровільно відповідачі не бажають знятися з місця реєстрації, оскільки для перереєстрації необхідно пред`явити документи з військкомату, а тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Зважаючи на вище викладене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та просила суд позовні вимоги задовільнити. Вiдповiдачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко врахувати правовідносини, які виникають між власником та колишніми членами його сім`ї. Так, рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року, за [PERSON] , [INFO] , яка мешкає по [ADDRESS] , визнано право власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 153233700 від 21.01.2019 року, [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 123 від 04 лютого 2020 року, виданої старостинським округом № 1 Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області та акту не проживання особи за місцем реєстрації, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: мати - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; брат - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, однак не проживає з 2012 року; брат - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, однак не проживає з 2012 року. Мешканці с. Молодія [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали акт про те, що в господарстві [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1981 р.н. та [PERSON] , 1980 р.н., однак не проживають за вказаною адресою з 2012 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та вказали, що брати позивачки [PERSON] та [PERSON] не проживають у її будинку, який знаходиться в [ADDRESS] з 2012 року. Наведені докази підтверджують те, що відповідачі не проживають у вказаному будинку з 2012 року, а тому суд вважає, що вони втратили право користування вказаним житлом.

Outcome: approved