Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговими розписками, посилаючись на те, що вона передала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США та 3000 Євро. На підтвердження отримання коштів відповідачем було подано письмові розписки від 10 квітня 2017 року із зазначенням строку їх повернення, а саме: 1000 доларів США до 10 квітня 2018 року; та 3000 Євро до 10 квітня 2019 року. Незважаючи на те, що встановлений і погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, відповідач уникає від виконання зобов`язання. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] боргу за двома договорами позики. Позивач подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, та додатково зазначила, що [PERSON] постійно стверджувала, що поверне їй позичені гроші. Представник позивача адвокат Борода В.Ф. подала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, просила позов задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин, про причин неявки суду не повідомили. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши подані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити повністю з огляду на наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду, на підтвердження укладення договорів позики, представником позивача надано оригінали розписок від 10 квітня 2017 року, у відповідності до яких [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 1000 доларів США та 3000 Євро, які [PERSON] передала [PERSON] , а [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] 1000 доларів США до 10 квітня 2018 року та 3000 Євро до 10 квітня 2019 року (а.с. 24, 25). Зазначений письмовий договір відповідає вимогам ч. 1 ст. 1047 ЦК України, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Зважаючи на те, що оригінали боргових розписок знаходяться у позивача, суд дійшов висновку, що відповідач не виконала свої зобов`язання, згідно договорів позики від 10 квітня 2017 року, та не повернула позивачу коштів в сумі в сумі 1000 доларів США та 3000 Євро. Водночас вимога про стягнення з відповідача судових витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягає, оскільки представником позивача не надано для визначення розміру витрат на правничу допомогу детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ними документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1246 грн.

Outcome: approved