Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом, квартирою [ADDRESS] з підстав тривалої відсутності з 2015 року. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Позивач перебувала з відповідачем у шлюбі з 2009 року до 2014 року. Шлюб припинено 08 грудня 2014 року. З моменту припинення шлюбу позивач не підтримує стосунки з відповідачем. Після розлучення відповідач не навідується до квартири та дитини, створив нову сім`ю, перевіз всі свої речі. Відповідач живе в дачному масиві Дружба по вул.Центральній13. В даній квартирі живе позивач та її донька. Відповідач не проживає в квартирі з моменту припинення шлюбних відносин, а саме з 2015 року. Позивач оплачує комунальні послуги. Відповідач не несе жодних витрат по утриманню житла. У зв`язку із зміною правил нарахування субсидій з 1.05.2018 року, у позивача накопичились значні борги за рахунками по сплаті комунальних послуг, особливо в опалювальний період. Маленький розмір доходів не дозволяє сплачувати за відповідача комунальні послуги в повному розмірі. Добровільне не зняття відповідачем з реєстраційного обліку обмежує позивача у можливості оформлення субсидії та зменшення тягаря несення витрат по утриманню квартири. Відповідно до довідки КП УМК «Південн-Західна» від 17.07.2019 року підтверджено,що відповідач [PERSON] не проживає з 2015 року в даній квартирі, що підтверджується і підписами сусідів. В судовому засіданні представник позивача, позивач позов підтримали та наполягали на його задоволені. Підтвердили, що всі витрати пов`язані з утриманням житла несе позивач. Відповідач та його представник позов заперечили, просили відмовити у його задоволення. Відповідач вимушено не проживає у спірній квартирі, внаслідок глибокої конфліктної ситуації з позивачем та створення нової сім`ї. Не будучи власником квартири, позивач немає процесуального права на звернення з даним позовом. В дану квартиру позивач вселена та зареєстрована як член сім`ї відповідача. Квартирою користувались родичі відповідача. Відповідач неодноразово повертався до квартири, що перериває строк його відсутності у житлі. У відповідача немає іншого житла. Відповідач підтвердив у судовому засіданні, що проживає у нерухомості наданій для проживання його батьком. Фінансував комунальні послуги, шляхом передачі коштів своїй неповнолітній доньці [PERSON] . За адресою [ADDRESS] з 22.06.2021 року зареєстрований неповнолітній син відповідача [PERSON] [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Просили відмовити у задоволені позову. Третя особа повідомлена про час та дату судового засідання, не забезпечила явки представника, що не обмежує суд у праві розгляду справи. Клопотання про допит свідків не заявлялись. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи,їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом(ч.1, 4 ст.82 ЦПК). Хмельницьким міськрайонним судом у справі №686/33307/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення рішенням від 15.06.2021р. встановлені факти, які не доказується в данному судовому процесі. Зокрема, зазначено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.12.2014 року (справа №686/21541/14-ц) розірвано шлюб, зареєстрований 15.11.2009р. між [PERSON] та [PERSON] .. Згідно вказаного рішення суду судом було об`єктивно встановлено, що між сторонами шлюбні відносини існують формально, оскільки вони разом не проживають. Спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів, що призводить до частих суперечок між ними. [PERSON] (наймач), [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Південно-Західного відділення поліції Хмельницького ВП ГУ НП в Хмельницькій області від 30.09.2019р. №9293/121/120 [PERSON] звертався до Південно-Західного відділення поліції Хмельницького ВП ГУ НП в Хмельницькій області: 04.08.2017р. близько 14.55год. із заявою про те, що колишня дружина вчиняє неправомірні дії, а саме призвела квартиру [ADDRESS] в непридатний для проживання стан та перешкоджає бачитись із дитиною, що було зареєстровано в журнал єдиного обліку за № 11822 від 04.08.2017; 08.03.2018р. близько 16.50 год. з письмовою заявою про те. що по [ADDRESS] колишня дружина [PERSON] не дає бачитись із донькою [PERSON] , що було зареєстровано в журнал єдиного обліку за №3296 від 08.03.2018. Вищевказані звернення було розглянуто згідно Закону України "Про звернення громадян". Згідно листа Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 24.03.2016 №Г-6123-16, було розглянуто звернення [PERSON] про його участь у вихованні доньки [PERSON] , з матір`ю дівчинки [PERSON] , проведено бесіду, роз`яснено вимоги Сімейного кодексу України щодо прав та обов`язків обох батьків з виховання та утримання дитини. [PERSON] пояснила, що не чинить перешкод у спілкуванні з донькою, готова узгодити з ним дні та години побачень. Враховуючи викладене, а також те, що мати не перешкоджає його участі у вихованні доньки, підстав для прийняття рішення органу опіки та піклування немає. Згідно довідки від 17.07.2019р. складеної сусідами, проживаючими в квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 2015 року за адресою [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються: довідкою №Г-03-31192 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.07.2019 року; листами Південно-Західного відділення поліції ХВП ГУНП в Хмельницькій області №9293/121/120 від 30.09.2019 року, №4708/121/120 від 19.05.2017 року; листом Служби у справах дітей ХМР №Г-6123-16 від 24.03.2016 року; рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.12.2014 року. Відповідач вселилась та користується спірною квартирою на законних підставах, вимог про її виселення позивач не заявляв, сам по собі факт проживання її у спірній квартирі, не є беззаперечним підтвердженням того, що вона чинить перешкоди у вселенні позивача до зазначеної квартири. Наданий суду лист Південно-Західного відділення поліції Хмельницького ВП ГУ НП в Хмельницькій області від 30.09.2019р. №9293/121/120 підтверджує лише звернення позивача з заявами до відділу поліції з приводу приведення квартири [ADDRESS] в непридатний для проживання стан та перешкоджання з боку відповідача бачитись із дитиною, проте не містить відомостей щодо результатів розгляду таких звернень, та наявності у заявника перешкод у проживанні у вказаній квартирі. Лист Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 24.03.2016 №Г-6123-16 також підтверджує звернення [PERSON] з приводу його участі у вихованні доньки. Судом встановлено, що позивача вселено вспірне житло як дружину відповідача. Відповідач перебуває у новому шлюбі та проживає постійно за іншою адресою відмінною від адреси [ADDRESS] . Таким чином, сторони набули прав наймачів на вказане спірне приміщення як члени сім`ї(ст.ст.61,64 Житлового кодексу). Суду не представлено відомостей щодо наявності у позивача, відповідача зареєстрованих об`єктів нерухомого майна. Суду не представлено відповідачем будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні в квартирі [ADDRESS] . До членів сім`ї позивача відповідач відповідно до норм сімейного законодавства не відноситься. Суду не представлено та не здобуто будь-яких доказів щодо здійснення відповідачем витрат по утриманню спірного житла . Відповідач добровільно вибув з квартири у зв`язку з створенням нової родини. Виїзд з квартири за таких обставин свідчить про добровільність рішення відповідача щодо визначення іншого місця проживання. Відповідач перебуває в новому законному шлюбі, що було ним стверджено в засіданні, та проживає в помешканні, яке зі слів відповідача, належить його батькові. У відповідача є син [PERSON] [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Не надано суду належних та допустимих доказів і на підтвердження того, що у відповідача, його малолітнього сина відсутнє у володінні/користуванні житло для проживання, крім квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Суду не доведено, що в тому числі мати дитини [PERSON] , немає житла для проживання. Відповідач з2015року не проживає у спірній квартирі, залишаючись зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . Суду не доведено намір відповідача ставитись до жилого приміщення за адресою [ADDRESS] як до свого постійного місця проживання. Суду не представлено ніяких доказів здійснення позивачем перешкод відповідачу у користуванні спірною нерухомістю. Квартира за адресою [ADDRESS] є неприватизованою. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-цзроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до ст. 71 ЖК, за наймачем зберігається право на житлове приміщення при тимчасовій відсутності до шести місяців. Якщо термін більше, то таке право може зберігатися за наявності поважних причин. Тимчасова відсутність і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відокремлювати від постійної відсутності в жилому приміщенні в зв`язку з вибуттям наймача і членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК). Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року)». «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). За правиломстатті 103 ЖК Української РСРдоговір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Згідно зістаттею 104 ЖК Української РСРчлен сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогамстатті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ст.106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі немає. Будь-яких заяв до ЖЕКу чи реєстраційної служби стосовно того, що відповідач не проживатиме в квартирі з поважних причин чи прохання закріпити за ним спірне житло також немає. Відповідач не реалізував своє право на самозахист та не не довів суду власне ставлення до спірного житла як до єдино можливого місця проживання, утримання його власним коштом, здійснення ремонтних робіт. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не доведення здійснення перешкод у користуванні квартирою, відсутність будь-яких витрат зі сторони відповідача щодо утримання квартири, відсутність відповідача за адресою квартири понад рік з 2015 року, аргументи позивача щодо підставності позову, наявність у відповідача легітимного місця проживання, зібрані у справі документи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позивачем пропорційності заявлених вимог аргументованій меті поданого позову. Підстави для відмови в задоволені позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом відсутні. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК.

Outcome: approved