Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про часткове скасування рішення виконавчого комітету Уманської міської ради, посилаючись на те, що її батько [PERSON] у першій половині 1993 року біля будинку [ADDRESS] на капітальній, бетонній основі встановив металевий гараж для зберігання власного автомобіля. До 31.12.2013 року діяла норма п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачала спрощений порядок прийняття в експлуатацію нерухомості, збудованої до 12.03.2011 року. На виконання зазначеної норми був затверджений Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житловий будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Пунктом 1.1. Порядку № 95 передбачалось, що він встановлює спрощений порядок прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (придбаних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011. Спрощений порядок введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, на відміну від загального порядку, не потребував розробки і затвердження проектної документації, значно скорочував список дозвільних документів та погоджень. 01.10.1993 року виконавчий комітет Уманської міської ради народних депутатів прийняв рішення № 282 «Про узаконення та дозвіл на установку гаражів», пунктом 10 якого було вирішено узаконити тимчасовий металевий гараж по [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до ст. 67 ЗК України від 18.12.1990 (в редакції 1993 року), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Таким чином, [PERSON] фактично отримав право власності на металевий гараж, який розташований по [ADDRESS] , а як наслідок, і право на користування прилеглою до неї земельною ділянкою для обслуговування цього гаража, однак він захворів і згодом помер ( [INFO] ), а тому не встиг належним чином оформити та отримати правовстановлюючі документи. Вона, як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] , крім іншого, прийняла спадщину у виді права власності на узаконений рішенням Уманської міської ради народних депутатів від 01.10.1993 року № 282 «Про узаконення та дозвіл на установку гаражів» металевий гараж по [ADDRESS] і земельну ділянку, необхідну для його обслуговування. Після прийняття у спадщину, в тому числі узаконеного гаража, вона вирішила привести у належний порядок правовстановлюючі документи на гараж та земельну ділянку, у зв`язку з чим звернулася в усній формі до БТІ, однак їй було відмовлено у виготовленні технічної документації, оскільки не було встановлено меж земельної ділянки, на якій він розташований. 21.05.2019 року вона звернулася до Уманської міської ради по питанню надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0035 га, яка розташована по [ADDRESS] , для обслуговування гаража. До заяви було додано усі необхідні документи. 23.05.2019 року на засіданні комісії у сфері регулювання земельних відносин виконавчого комітету Уманської міської ради було заслухано її заяву, однак рішення по ній не прийнято, зроблено тільки наголос на рішенні Уманської міської ради від 14.10.2014 року № 2.24-60/6 «Про проведення інвентаризації індивідуальних гаражів на території м. Умань», пунктом 1 якого передбачено накладення мораторію на виділення та відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів. По-перше, вказаним рішенням накладено мораторій на будівництво про проектування індивідуальних гаражів, в то час, як гараж по [ADDRESS] уже був встановлений саме з дозволу міськвиконкому. По-друге, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків пом`якшення або скасування відповідальності особи. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2020 року прийнятого у зв`язку із її зверненням за захистом до суду, було вирішено протиправною бездіяльність Уманської міської ради при розгляді заяви [PERSON] від 21.05.2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язано Уманську міську раду повторно розглянути її заяву, але вказане рішення до цього часу не виконано. Замість вирішення питання про надання їй земельної ділянки у користування для обслуговування гаража, виконавчим комітетом Уманської міської ради 12.09.2019 року прийнято рішення № 396 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Умань, встановлених з порушенням законодавства», пунктом 13 якого вирішено демонтувати металевий гараж по [ADDRESS] , при цьому зазначено, що власник невідомий. Вважає таке рішення таким, що порушує її право власності, непорушність якого гарантується Конституцією України та її законами. Також, беручи до уваги, що встановлення і розташування гаража узаконено самим відповідачем ще 01.10.1993 року, цей гараж ніяким чином не може бути визнано як встановлений без відповідного дозволу та з порушенням законодавства. Оспорюване рішення № 396 було прийнято з метою упорядкування, відновлення, належного утримання, раціонального та законного використання територій об`єктів благоустрою, що належать до комунальної власності міста, на підставі даних, що містяться у листі 314. Але при розгляді комісією вказаного листа її, як власника, повідомлено не було, при тому, що у відповідача на виконанні знаходилися документи за її заявою, щодо належного оформлення технічної документації на гараж, як на частину спадкового майна, прийнятого нею після смерті батька. Вважає, що гараж по [ADDRESS] , встановлений в дев`яностих роках минулого століття на капітальній бетонній основі, узаконено у 1993 році, тому віднести гараж до тимчасових споруд немає підстав. У зв`язку з цим просить суд ухвалити рішення, яким скасувати пункт 13 рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12 вересня 2019 року № 396 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Умань, встановлених з порушенням законодавства» щодо демонтажу металевого гаража сірого кольору, розміром 5,57 м х 3,55 м за адресою: [ADDRESS] (акт № 000048). Судові витрати по справі стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області, шляхом безспірного списання коштів органами державної казначейської служби. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що його довіритель позивач по справі [PERSON] , після смерті батька почала оформляти свої спадкові права, але нею було встановлено, що відсутня правовстановлююча документація на гараж, дозвіл на розташування якого її батькові було видано на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів. На час розміщення гаража, у 1993 році, існувала спрощена процедура введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, і 01.10.1993 року виконавчим комітетом Уманської міської ради народних депутатів винесено рішення № 282 «Про узаконення та дозвіл на установку гаражів», батько позивача також був внесений у вказане рішення. У зв`язку зі смертю, [PERSON] не встиг належним чином оформити свої права на гараж та земельну ділянку для його обслуговування. Позивач звернулася до відповідача із заявою та пакетом документів для узаконення гаража, що був у власності спадкодавця, але відповідачем ця заява розглянута не була, а було винесено рішення про демонтаж тимчасових будівель, до списку яких було включено металевий гараж, належний їй як єдиному спадкоємцю після смерті батька. При цьому, було вказано, що власник гаража невідомий і позивача не було запрошено на засідання комісії, як на його думку, законного власника, з урахуванням, що у виконавчому комітеті на той час уже перебувала заява позивача, тобто про наявність власника у виконавчому комітету було відомо. Вважає, що рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 12 вересня 2019 року № 396 про демонтаж гаража, розташованого в [ADDRESS] , порушено права його довірителя, тому просить суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та підтримала позицію, викладену у наданому на адресу суду відзиві, та просить суд відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із наступним. Так, позивач стверджує, що її батько [PERSON] фактично набув право власності на металевий гараж, розташований в [ADDRESS] , але доказів цього не надає. Також зазначає, що вона є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але у наданих нею письмових доказах, відсутня інформація про те, що вищевказаний гараж входить до складу спадщини. Рішення Уманської міської ради № 396, пункт якого оскаржується позивачем, було винесено у відповідності до вимог чинного законодавства, в тому числі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про благоустрій населених пунктів». На момент виникнення спірних правовідносин, рішенням Уманської міської ради від 23.12.2016 року № 6.31-22/7 затверджено Правила благоустрою території міста Умань на 2016-2020 роки, які встановлюють та регулюють права і обов`язки учасників правовідносин у галузі благоустрою території міста, визначають комплекс заходів необхідних для забезпечення чистоти і порядку в місті. Контроль за станом благоустрою міста Умань. Виконанням цих Правил, міська рада покладає на інспекцію з благоустрою міста Умань відділу житлово-комунального господарства. Рішення стосовно демонтажу металевого гаражу встановленого за адресою: [ADDRESS] приймалося на підставі складених актів виявлення незаконно встановлених об`єктів некапітального типу в місті. Органами місцевого самоврядування не виявлено власника металевого гаража. Право власності на цей гараж не зареєстровано. За твердженням позивача, розпорядженням виконавчого комітету Умканської міської ради депутатів від 01.10.1993 року № 282 її покійному батькові [PERSON] надано згоду на використання раніше встановленого ним тимчасового металевого гаражу для розміщення автомобіля. Однак, за життя батько позивача [PERSON] не оформив належним чином право власності на металевий гараж та не звертався до органів місцевого самоврядування за виділенням земельної ділянки для будівництва гаража. Отже, вважають, що [PERSON] самочинно розмістив на землі комунальної власності металевий гараж. Таке розпорядження не може бути підставою для реєстрації права власності на металевий гараж. Також воно не свідчить про виділення земельної ділянки для розміщення тимчасової металевої споруди. На їх думку, виконавчий комітет Уманської міської ради прийнявши оскаржуване рішення ніяким чином не порушив і не міг порушити права позивача, оскільки право власності на гараж у неї і у спадкодавця відсутнє. Навпаки, користуючись зазначеним гаражем, позивач порушує право територіальної громади на комунальну власність, а доказів порушення її прав позивачем не надано, так як не надано і доказів набуття права, яке могло б бути порушене. Твердження позивача, що металевий гараж є нерухомим майном, є помилковим, оскільки його розміщення на капітальній бетонній основі не може свідчити, що цей об`єкт є будівлею. У зв`язку із зазначеним просять суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Уманська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин. Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи з вимог ст. 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Умань територіальній громаді міста з визначенням її власником Уманської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно вимог ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України ст. 13, 14, Земельного кодексу України ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, і 23, 125, 126 Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі») та Цивільного кодексу України. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування. Також, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів та затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. Згідно п.п. 2 п. 1 розділу Х Правил благоустрою території міста Умань на 2016-2020 роки, затверджених рішенням Уманської міської ради № 6.31-22/7 від 23.12.2016 року, контроль за станом благоустрою міста Умань, виконання цих правил, міська рада покладає на Інспекцію з благоустрою міста Умань відділу житлово-комунального господарства. У зв`язку із зазначеним, виконавчим комітетом Уманської міської ради 12 вересня 2019 року прийнято рішення за № 396, згідно якого вирішено затвердити перелік незаконно встановлених тимчасових споруд, малих архітектурних форм, рекламних засобів та інших об`єктів некапітального типу, що підлягають знесенню (демонтажу). Для виконання вказаного інспекції з благоустрою слід повідомити власників (користувачів) тимчасових споруд про прийняте рішення у визначеному порядку, розмістити рішення на офіційному сайті Уманської міської ради та інших офіційних засобах масової інформації, підготувати попередження з посиланням на відповідне рішення виконавчого комітету Уманської міської ради і розмістити на тимчасових спорудах. Власників тимчасових споруд зобов`язати протягом 10 днів провести демонтаж цих споруд, а в разі невиконання ними зазначеної вимоги, відділу житлового-господарства Уманської міської ради організувати спільно з Уманським комунальним підприємством «Комунальник» знесення (демонтаж) тимчасових споруд згідно з переліком. У відповідності до переліку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради № 396 від 12 вересня 2019 року, визначено ряд тимчасових споруд, які підлягають демонтажу і до вказаного переліку включено дві тимчасові споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: пункт 13 металевий гараж, сірого кольору розмірами 5,57 м х 3,55 м (акт № 000048), права власності на який, на думку позивача, нею набуто внаслідок прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням права володіння, порушуються його право власності чи законного володіння. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Суд вважає, що за встановлених під час розгляду справи обставин позивачем не доведено та не надано переконливих належних і допустимих доказів того, що вона дійсно є власником металевого гаража за адресою: [ADDRESS] , а також має право користування земельною ділянкою, на якій розміщений вказаний гараж. Так, позивачем в підтвердження позовних вимог надано архівний витяг з рішення виконавчого комітету Уманської міської Ради народних депутатів № 282 від 01.10.1993 року, згідно якого дійсно [PERSON] надано згоду на використання раніше встановленого ним тимчасового металевого гаража для розміщення автомобіля, але документу, яким за ним визнано право власності на цей гараж не надано. Також не надано документу, підтверджуючого звернення останнього до органів місцевого самоврядування із заявою про виділення земельної ділянки під будівництво гаража. Тобто позивачем не доведено, що спадкодавцю [PERSON] належав вказаний гараж, і, відповідно, вона набула таке право в порядку спадкування. При цьому, судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита у 1997 році і з цього часу, позивач як спадкоємець після смерті батька, вирішувала питання прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, (у вказаному свідоцтві відсутня інформація про металевий гараж), але з приводу отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража звернулася лише у 2019 році. Також позивачем не доведено, що металевий гараж не є тимчасовою спорудою, оскільки відповідних документів нею також не додано до позовної заяви. Гараж це капітальна або тимчасова будівля чи споруда для зберігання транспортних засобів. За строком експлуатації виокремлюють: капітальний гараж будівля або споруда для зберігання транспортних засобів з нерегламентованим правоустановчим документом, що встановлює термін експлуатації та металевий гараж (тимчасова споруда), тобто споруда для зберігання транспортних засобів з терміном експлуатації, встановленим правоустановчим документом (рішенням міської ради або виконавчого комітету), яка виконується з полегшених металоконструкцій і встановлюється тимчасово. Металеві гаражі не є нерухомістю, не мають капітального фундаменту і є тимчасовими спорудами. Відповідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. За вказаних обставин, оскільки позивачем не доведено факту порушення її права або охоронюваного законом інтересу в результаті прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом владних повноважень органом місцевого самоврядування, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та скасування п. 13 рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12 вересня 2019 року №396.

Outcome: dismissed