Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

03 лютого 2022 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, посилаючись на ст.24, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112 СК України, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 95. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та синів [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO]. Причиною звернення позивача до суду стало те, що одруження виявилося невдалим. Останні роки постійно виникають сварки, які стали результатом різних поглядів на сімейне життя. На даний час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони не ведуть спільного господарства. Основна причина розладу подружніх стосунків - різниця характерів, відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння і довіри. Кожен з них має протилежні погляди на життя, шлюб, сім`ю та сімейні обов`язки. Подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Ухвалою судді від 10 лютого 2022 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 04 березня 2022 року. У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, часу і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в призначене судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 16 липня 2005 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 16 липня 2005 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 95. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с.9). Під час шлюбу в них народилися діти: сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження, які долучені до матеріалів справи (а.с.10-12). Із довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 27 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.13). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що нормальні сімейні стосунки між сторонами не склалися. Між ними відсутнє взаєморозуміння та в них різні погляди на життя, шлюб, сім`ю та сімейні обов`язки. Сторони припинили шлюбні відносини та довгий час проживають окремо. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Як вбачається з доводів позовної заяви, домовленостей щодо місця проживання та виховання дітей між сторонами досягнуто, після розірвання шлюбу діти будуть проживати з позивачем. Зазначені обставини також підтвердив відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову від 16 лютого 2022 року (а.с.24). Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved