Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 08 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNG0GK0000000073, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 34 800 дол. США строком до 08 квітня 2028 року. Через порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань із своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів 02.04.2015 ПриватБанк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача. 30 березня 2021 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак на цей час вказаний виконавчий напис не виконано боржником. Винесення виконавчого напису не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання нею грошового зобов`язання, тому прострочена сума заборгованості становить 28\~315,13 дол. США. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 30 березня 2021 року, тобто за період з 08 квітня 2008 року по 05 лютого 2021 року, то за період після винесення виконавчого напису від 30 березня 2021 року, з 31 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 602,76 дол. США, яка складається з: 602,76 дол. США 3 % річних від простроченої суми, у зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 602,76 дол. США, що за курсом 26,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 грудня 2021 року складає 16\~202,19 грн., яка складається з: 602,76 дол. США 3 % річних від простроченої суми, та судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, а також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 27, 30), заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 04 квітня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 08 квітня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNG0GK0000000073, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 34 800 дол. США строком до 08 квітня 2028 року. (а. с. 9-11). Через порушення [PERSON] взятих на себе зобов`язань із своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів у березні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача. Матеріалами справи підтверджено, що 30 березня 2021 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 5). Із позову вбачається, що в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 30 березня 2021 року, тобто за період з 08 квітня 2008 року по 05 лютого 2021 року, то за період після винесення виконавчого напису від 30 березня 2021 року, з 31 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року основна сума заборгованість складає - 28\~315,13 дол. США, яка складається з: 602,76 дол. США 3 % річних від простроченої суми, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а. с. 6). Отже, залишок заборгованості, позивачем підтверджений випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 08 квітня 2008 року по 15 грудня 2021 року (а. с. 8). Позивач вважає, що так як зобов`язання по кредитному договору не припинені та договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань, відповідно з [PERSON] підлягає стягненню три відсотки річних, нарахування яких передбачено частиною другою статті 625 ЦК України, розмір яких за розрахунком позивача становить 602,76 дол. США. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу . Право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотків за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18); від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18). Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Крім того, згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним(презумпція правомірності правочину). Відповідачем вищевказані пункти кредитного договору не оспорено, навпаки, як вбачається із розрахунку заборгованості та наданої позивачем виписки по рахунку, позичальник їх виконував, здійснюючи часткове погашення кредиту згідно з їх умовами. Наведені обставини свідчать про те, що кредитні відносини між сторонами припинені не були, а тому звернення позивача до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних на заборгованість, що утворилася через неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язання є правомірним. Висновок суду про неприпинення між сторонами кредитних відносин відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 19.01.2022 у справі № 753/120/18 (провадження № 61-18255св121) в якій вказано, що: …апеляційний суд дійшов помилкового висновку про припинення зобов`язання позичальника за кредитним договором та договором іпотеки квартири від 10 січня 2007 року, оскільки не врахував, що після пред`явлення банком у червні 2009 року позову до [PERSON] про дострокове стягнення кредитної заборгованості сторони 15 листопада 2011 року та 02 квітня 2015 року уклали додаткові угоди до кредитного договору. Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, а також те, що за ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 602,76 дол. США, що за курсом 26,88 відповідно до службового розпорядження НБУ в ід 14 грудня 2021 року складає 16\~202,19 грн., які підтверджені розрахунком позивача, який відповідачем не оспорено та який перевірено судом. Так як позов задоволено повністю, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 270 грн.

Outcome: approved