Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Шевченківський відділ Державної виконавчого служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управліення юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 02.09.2008 року між позивачем та ВАТ «Банк Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір № 18-36149-22 відповідно до якого позивачу було надані кредиті кошти шляхом відкриття на картковий рахунок кредитного ліміту в розмірі 6000,00 грн., зі строком повернення 02.07.2010. Картковий рахунок позивачу був відкритий на підставі договору № 015-Р/007837 від 18.08.2008 року, предметом якого було відкриття карткового рахунку та видача платіжної картки, а також здійснення всіх операцій по картрахунку. Позивачка користувалася виданою платіжною карткою банку, робила оплати за допомогою нею й повертала кредитні кошти шляхом поповнення карткового рахунку. Оскільки вчасно, як встановлено умовами кредитного договору № 18-36149-22, тобто до 02.07.2010 року, [PERSON] , не повернула всю суму кредитних коштів, тому в липні 2012 року отримала від АТ «Банк фінанси та кредит» вимогу (вих.. 8.3/05-516/240 від 27.06.2012 року ) про сплату боргу за кредитним договором, відповідно до якого банк констатував наявність заборгованості в розмірі 15396, 51 грн., станом на 25.06.2012 року надав позивачці строк 15 днів з дати отримання такого повідомлення для погашення боргу. В іншому випадку банк зазначив, що буде вважати, що термін погашення заборгованості та повернення кредиту настав. Позивачка після цього повідомлення частково сплатили заборгованість в розмірі 600 грн., що підтверджується квитанціями від 29.03.2013 року від 30.04.2013 року від 30.05.2013 року від 30.07.2013. Надалі у зв`язку із власним об`єктивними причинами та ліквідацією банку позивачка припинила здійснення оплат. Отже, позивачем здійснювалось погашення заборгованості у встановленому в договорі порядок, останній платіж на користь АТ Банк «Фінанси та кредит» був здійснений 30.07.2013 року в сумі 150,00грн. Після 30.07.2013 року ані АТ Банк «Фінанси та кредит», ані відповідач до [PERSON] , не зверталися з вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором. 25.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 17130 за яким запропоновано стягнути з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором № 015-Р/007837 від 18.08.2008 року в розмірі 25000,00 грн., за період з 11.06.2018 року по 25.09.2020 року, а також 50,00 грн., - плати за вчинення виконавчого напису, а всього 25050,00 грн. 19.07.2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у місті Запоріжжі південно-Східного міжрегіонального управління юстиції ( м.Дніпро) за заявою відповідача було відкрито виконавче провадження № 66076687 про примусове виконання вказаного виконавчого напису нотаріусу № 17130. Ознайомившись з виконавчим написом нотаріуса № 17130 від 25.09.2020 року позивач, вважає, що виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, так як вчинений нотаріусом не на борованому документі, а на документі - договорі надання банківських послуг № 015-Р/007837 від 18.08.2008 року, предметом якого є відкриття карткового рахунку, надання у користуванні платіжної картки, в якому визначено порядок, строки використання платіжної картки, однак в якому відсутні умови щодо надання кредитним коштів, розміру та строків повернення, а також інших істотних умов кредитного договору, а в пункті 4.11. якого зазначено про відкриття окремого договору, який визначає умови кредитування. Крім того, позивач посилається на сплив строку позовної давності - із дня вимоги пройшло вже більше трьох років. На підставі вищенаведеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 17130, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в сумі 25050,00 грн. Ухвалою від 17.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам надано строк для надання відзиву та заперечення на відзив. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідач та треті особи у наданий судом строк та станом на момент розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористались, відзив на позов не подали, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, відтак відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так судом з`ясовано, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис № 17130 від 25.09.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в сумі 25050,00 грн. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у місті Запоріжжя ВП № 66076687 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 17130 від 25.09.2020 року. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, а Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд вказаної ухвали ВАСУ, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку такими положеннями: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 11.03.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, неможливість вчинення виконавчого напису у цій справі була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що надані копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не містять підтвердження отримання позивачем повідомлення про наявність заборгованості. Відповідачем не подано до суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо небізспірності заборгованості. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. За правилами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору. Судом при відкритті провадження у справі було задоволено клопотання позивача про зменшення розміру належних до сплати судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову (ухвала від 17.11.2021). Відповідно до ч. 6 ст. 141 якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, стягененню з відповідача на користь позивача підлягає розмір судового збору, сплаченого позивачем, а решта - стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved