Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування - виконавчий комітет Мукачівської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що з 10.06.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 09.10.2019 року було розірвано. У шлюбі в сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] , яка на цей проживає з позивачем. В свою чергу батько дитини неодноразово погрожував, що забере дитину до себе. При цьому, позивач вказує на те, що донька потребує постійного догляду, оскільки має затримку психомоторного розвитку, не розмовляє, погано розуміє звернення та постійно проходить курси реабілітації в реабілітаційному центрі «Росинка». У зв`язку з тим, що між нею та батьком дитини не досягнуто згоди щодо місця проживання їх спільної дитини, постійно виникають конфліктні ситуації з приводу цього, змушена звернутися до суду і просить визначити місце проживання доньки разом з нею. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 23.02.2022 року по справі призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо визначення місця проживання доньки разом з матір`ю. Представник третьої особи в підготовче судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав позов і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що сторони по справі з 10.06.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2019 року розірвано. Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.04.2018 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , тобто за адресою реєстрації місця проживання матері. Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2111-871805-2017 від 29.09.2017 року. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою № 5 від 01.04.2021 року, виданої старшим державним виконавцем Мукачівського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), станом на 26.04.2021 року, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Також встановлено, що відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 299 від 18.08.2020 року, [PERSON] встановлено порядок побачень з донькою [PERSON] щосуботи з 16 до 18 години, або в інший час за попередньою домовленістю між батьками дітей. Згідно з випискою від 08.12.2021 року, дитина [PERSON] проходить курси реабілітації в реабілітаційному центрі «Росинка». Мати, [PERSON] , є фізичною особою-підприємцем (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань) та згідно податкової декларації про майновий стан і доходи, загальна сума доходів останньої за перший квартал 2021 року становить 30000,00 гривень. Згідно з характеристики від 28.05.2021 року, виданої ТзОВ «УК «Навібуд», по місцю проживання від сусідів стосовно поведінки [PERSON] скарг не надходило. Оцінюючи вищевказані обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд також враховує наступне. Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина,спір між ними може вирішуватися судом. При цьому, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що враховуючи перш за все інтереси малолітньої дитини, а також ті обставини, що батько дитини позов визнав, а мати дитини з турботою ставиться до своєї дитини, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, працює та має достатній заробіток для її утримання, забезпечена житлом та умовами для проживання і виховання дитини, а тому для якнайкращого забезпечення інтересів дитини місце проживання дитини слід вирішити з матір`ю, а відтак позов [PERSON] підлягає задоволенню. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, суд не обмежує право батька на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і батько може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, як є в цьому випадку, або за судовим рішенням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на його користь, що становить 454 грн.

Outcome: approved