Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] - до 5000 гривень щомісячно, а також про стягнення на її користь додаткових витрат на утримання сина в розмірі 1075 гривень до досягнення ним повноліття, а також про стягнення понесених нею додаткових витрат на утримання сина в розмірі 8780 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що присуджених аліментів відповідно до рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2012 року недостатньо для забезпечення необхідного життєвого рівня дитини. Крім того, зазначає, що відповідач отримує дохід понад 40000 гривень в межах Чеської Республіки. Стосовно понесених додаткових витрат вказує на те, що син відвідував школу мистецтв, індивідуальні заняття з іноземної мови, школу лідерства, а також для його фізичного розвитку придбано велосипед, самокат, ракетку для гри в теніс. Стосовно стягнення додаткових витрат на утримання сина до досягнення ним повноліття, то зазначає, що такі необхідні для занять з англійської мови та для гри на трубі. Позовні вимоги обґрунтовані статтями 141, 150, 181, 182, 183, 184, 185, 192. Ухвалою суду від 21 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Представник відповідача, адвокат Бондарєва О.С., подала до суду відзив на позов, з якого встановлено, що відповідач не визнає обставину про те, що має дохід понад 40000 гривень в Чеській Республіці. На підтвердження наведеної обставини додає довідку про стан особового рахунку, довідку податкової інспекції м. Братіслава. Зазначає, що стягнення аліментів у розмірі 5000 гривень щомісячно буде необгрунтованим, не забезпечить дотримання справедливої рівноваги між інтересами батька і дитини, оскільки з урахуванням середньомісячного доходу в розмірі 10000-12000 гривень, а також того, що від другого шлюбу у відповідача народилася ще одна дитина, яка є малолітньою, а його дружина здійснює догляд за дитиною, відтак не в змозі працювати. З огляду на вказане відповідач вважає, що спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. Щодо додаткових витрат на утримання дитини зазначає, що тягар доведення необхідності та наявності таких витрат покладено на позивача, а згідно з практикою Верховного Суду, не є додатковими витратами на відвідування спортивної секції та дитячого гуртка, витрати на придбання канцелярських товарів, одягу та взуття. З огляду на наведені аргументи, а також позиції Верховного Суду щодо стягнення додаткових витрат, представник відповідача вважає, що з нього слід стягнути 1291 гривню вже понесених додаткових витрат, а також 300 гривень додаткових витрат щомісячно до досягнення повноліття. Позивачка надіслала до суду відповідь на відзив, у якому заперечує проти аргументів, вказаних представницею відповідача у відзиві на позов. Зокрема, зазначає, що є всі правові підстави для збільшення розміру аліментів на утримання спільної дитини, оскільки в неї змінився майновий стан, що пов`язано із звільненням її з Державної регуляторної служби України, у зв`язку із скороченням посади. Тобто, на даний час позивачка є безробітною, що значно погіршує її можливість здійснювати матеріальне забезпечення сина. Крім того, вказує на те, що за приписами ч. 5 ст. 183 СК України платник аліментів безспірно зобов`язаний сплачувати аліменти на одну дитину в розмірі однієї чверті від усіх видів свого доходу. Відтак, оскільки відповідач підтвердив свій офіційний дохід у розмірі 12805 гривень, то він зобов`язаний сплачувати близько 3200 гривень, що становить одну чверть його доходу. Зазначає також, що додаткові витрати на дитину не є аліментами, а викликані особливими обставинами - розвитком здібностей дитини. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, суд дійшов таких висновків. 14 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2012 року розірвано. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 450 гривень. Відповідно до Довідки № 01-03/ІЗ від 30 червня 2021 року [PERSON] навчається в Ужгородській дитячій школі мистецтв у відділі духових та ударних інструментів по класу труби, оплата за навчання складає 250 гривень. Десятого вересня 2021 року [PERSON] звільнено з посади завідувача сектору Державної регуляторної служби України у Закарпатській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Згідно із Довідкою № 20 від 19 січня 2022 року, що видана Ужгородським міським центром зайнятості, [PERSON] перебуває на обліку як безробітна з 12 жовтня 2021 року. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 вересня 2018 року у батьків - [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька - [PERSON] . Згідно із Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № [NUMBER] за період з 01 грудня 2020 року по 26 листопада 2021 року, що складено державним виконавцем Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби, станом 26 листопада 2021 року заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] перед [PERSON] відсутня. Відповідно до Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 294507167 від 13 січня 2022 року відносно [PERSON] немає відомостей щодо права власності на нерухоме майно. Згідно з Довідкою № 101807116/2021 від 27 вересня 2021 року, що видана податковою інспекцією м. Братислава, суб`єкт оподаткування [PERSON] за податковий період - 2020 рік отримав доходи в розмірі 6001,00 євро, що становить 184 770,79 гривень. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, наявність у нього іншої дитини, відсутність у такого на праві власності майна чи майнових прав, відсутність доказів щодо здійснення ним витрат, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який є мінімальним рекомендованим розміром аліментів, а також враховуючи те, що позивачкою доведено погіршення її майнового стану у зв`язку із звільненням, то суд вважає, що розмір аліментів слід збільшити до суми 2700 гривень щомісячно. Стосовно аргументів позивачки про те, що відповідач має зобов`язання сплачувати одну чверть від його доходу, то суд відхиляє такі, оскільки позивачем самостійно обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Разом із цим, вимог щодо зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на стягнення у розмірі частки від доходу, позивач не заявляла, незважаючи на те, що зміна способу стягнення аліментів є її виключним правом, так як законом наділено правом звертатися до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів виключно одержувача аліментів. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, які обумовлені розвитком здібностей дитини, зокрема, витрати зумовлені заняттями іноземними мовами, відвідуванням школи мистецтв, школи лідерства, придбанням велосипеда, самоката, ракетки для гри в теніс. Стосовно відшкодування вартості школи лідерства, придбання ракетки для гри в теніс, самоката, а також велосипеда, то суд вважає, що в розумінні наведених норм права, а також сталої практики Верховного Суду, такі витрати не є такими, що викликані особливими обставинами, відтак вони охоплюються розміром аліментів. Крім того, позивачкою не подано будь-яких доказів, які б підтверджували особливі здібності [PERSON] у великому тенісі, велоспорті. Стосовно Квитанції № 10032 від 24 липня 2019 року, відповідно до якої фізичною особою-підприємцем [PERSON] прийнято від [PERSON] суму у розмірі чотирьох тисяч гривень, то суд відхиляє вказаний доказ, оскільки квитанція не містить жодної інформації про те, на які послуги чи вид товару і на яких підставах здійснено виплату. Стосовно квитка від 15 червня 2017 року на концерт Дзідзьо, фіскального чеку від 29 червня 2021 року, який підтверджує сплату відвідування спортивного майданчика, рахунку № [NUMBER] від 21 червня 2021 року про сплату за вхід на басейн рекреаційного комплексу «Золота Гора», квитка від 02 липня 2021 року з кінокомплексу «Доміон», то такі не містять в собі відомості про те, хто саме відвідав концерт, спортивний майданчик, кінотеатр та басейн, відтак не можуть бути належними доказами здійснення додаткових витрат саме на утримання сина сторін у спорі. Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність саме індивідуальних занять з іноземної мови при наявності можливості як проходження навчання у державних закладах освіти, так і в навчальних групах, не навела мотивів вибору конкретного освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина в школі іноземних мов LT School. Вказану школу було обрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем у справі. Враховуючи викладене, а також те, що витрати на навчання [PERSON] в Ужгородській дитячій школі мистецтв у відділі духових та ударних інструментів по класу труби підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає такі пов`язаними з особливими здібностями дитини, а також враховуючи часткове визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з відповідача на користь позивача слід стягнути вже понесені додаткові витрати на утримання [PERSON] в розмірі 1291 гривня, а також додаткові витрати на майбутнє в розмірі 300 гривень до досягнення останнім повноліття. Новий розмір аліментів слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили відповідно до підпункту 4 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. Тому,

Outcome: partial