Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування якого посилався на те, що 26 листопада 2019 р. надав у борг відповідачу 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США та зобов`язався їх повернути у строк до 26.02.2020 року, що підтверджується письмовою розпискою від 26.11.2019 року. Враховуючи те, що відповідач станом на день звернення до суду із позовом борг не повернув, на звернення та прохання жодним чином не реагує з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив суд стягнути з відповідача суму боргу та стягнути судові витрати. Відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. В судове засідання позивач не прибув. Згідно раніше поданої заяви просив розгляд справи провести без його участі. Позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не прибув, його представник в судовому засіданні заперечував щодо позову та просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши представника відповідача дослідивши матеріали справи, оригінали борових документів, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 26.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 11 000 доларів США строком на три місяці та зобов`язався повернути кошти у строк до 26.02.2020 року та відповідно до письмової розписки від 26.11.2019 року зазначені у договорі позики грошові кошти [PERSON] отримав (а.с. 3,4). Ухвалою суду від 09.11.2021 року за клопотанням представника відповідача призначено по справі почеркознавчу експертизу, оскільки відповідачем заперечується факт підпису розписки та договору та відповідно одержання грошових коштів. Згідно Висновку експерта №СЕ-19/126-21/9546-ПЧ від 01.02.2022 року підписи виконані від імені [PERSON] в договорі позики грошових коштів від 26.11.2019 року та в розписці про отримання грошей від 26.11.2019 року виконані, ймовірно, однією особою. Відповісти на питання в категоричній формі не виявилось можливим, в зв`язку з частковими транскрипційними розбіжностями досліджуваних підписів. Відповісти на питання: «Чи належать підписи на договорі позики грошових коштів від 26.11.2019 року та на розписці про отримання грошей від 26.11.2019 року [PERSON] ?» - не виявляється можливим в зв`язку із значною варіаційністю наданих експериментальних зразків підпису [PERSON] , а також через ненадання вільних зразків підпису [PERSON] .. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Так оцінюючи наданий Висновок експерта попри те, що не підтверджено в категоричній формі належність підписів [PERSON] , однак і не спростовано факту підпису [PERSON] договору позики та розписки, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено своїх посилань не те, що він кошти не отримував та відповідно не підписував договір позики та розписку від 26.11.2019 року. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідача виникло зобов`язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу зазначені у розписці грошові кошти. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги, щодо стягнення суми боргу підлягають задоволенню, а право позивача на повернення позики підлягає захисту. Крім того відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову. Згідно абзацу 6 частини 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Таким чином позивач за подання даного позову мав сплатити судовий збір у розмірі 3039,50 грн., що становить 1 відсоток від 303 950 грн. (11 000 доларів США х 27,6318 грн. (офіційний курс НБУ станом на 13.05.2021р.)). Так згідно квитанції №0.0.2121848080.1 від 13.05.2021 р. позивачем було сплачено 3947,3 грн. судового збору. Враховуючи, що позивачем було сплачено судового збору більше ніж це визначено Законом, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме 3039,50 грн. судового збору, тим самим частково задоволивши позовні вимоги.

Outcome: partial