Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] , подана в його інтересах адвокатом Брацило Романом Леонідовичем, заінтересовані особи: Добропільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту смерті, в обґрунтування якої зазначено, що [INFO] в м. Харцизьк Донецької області померла мати заявника [PERSON] , [INFO] , провести реєстрацію її смерті в встановленому законодавством порядку та отримати свідоцтво про смерть неможливо, у зв`язку з чим представник заявника просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Нижня Кринка м. Макіївки Донецької області, громадянки України, яка померла [INFO] в м. Харцизьк Донецької області. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Брацило Р.Л. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи міститься заява, в якій представник заявника просив розглянути справу без його участі та участі заявника. Представник заінтересованої особи Добропільського ВДРАЦС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавав. Представник заінтересованої особи Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавав. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за № 719/4940 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» державна реєстрація актів цивільного стану громадян України проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Ухвалою суду від 31.01.2022 року до Добропільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) судом направлявся запит щодо надання інформації стосовно того чи звертався до цієї установи заявник чи його представник за реєстрацією факту смерті та чи можливо провести таку реєстрацію в разі його звернення із заявою про встановлення факту смерті, але на запит суду відповіді із запитуваною інформацією не надійшло. Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що заявник по справі [PERSON] є сином померлої [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.1970 року (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого Відділом РАЦС Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої ДНР 07.08.2021 року, [PERSON] ,\~ [INFO] , померла [INFO] в м. Харцизьк, актовий запис № 734 від 08.11.2021 року (а.с. 15). Факт смерті [PERSON] підтверджується також копією довідки про причину смерті № 260 від 06.08.2021 року (а.с. 16), копією лікарського свідоцтва про смерть №260 від 06.08.2021 року (а.с. 16), копією договору замовлення №99 на організацію та проведення поховання державною корпорацією "Ритуал" від 06.08.2021 року (а.с. 18), копією акту прийому-передачі наданих послуг № 99 від 06.08.2021 року (а.с. 17), фотографіями з місця поховання (а.с. 38-39). Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Як встановлено ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Суд вважає за можливе прийняти до уваги надані заявником на підтвердження факту смерті матері копію свідоцтва про смерть, копію лікарського свідоцтва про смерть, оскільки інформація, яка міститься в них, підтверджується іншими доказами по справі, які були досліджені в судовому засіданні, а саме: фотографіями з місця поховання, договором-замовлення на організацію та проведення поховання, відомостями, зазначеними в заяві про встановлення факту смерті. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. У порядку ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, з урахуванням того, що заінтересовані особи Добропільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не надали заперечень проти задоволення заяви про встановлення факту смерті, і заява не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зазначеної заяви про встановлення факту смерті [PERSON] .

Outcome: approved