Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказує, що не може проживати у вказаному будинку, оскільки там проживає відповідач (колишній чоловік доньки), який створює неможливі умови для проживання, систематично чинить домашнє насильство, створює конфліктні ситуації. Зазначає, що на неодноразові звернення добровільно виселитись, відповідач не реагує. Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 2 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, водночас, представник у заяві від 01.03.2022 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2022 серії АЕК №430608 (а.с. 3). З копії будинкової книги (а.с. 8-12) вбачається, що у зазначеному будинку зареєстроване місце проживання відповідача. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 листопада 2021 року у справі №161/15364/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (донька позивачки). Позивачка вказує, що відповідач створює неможливі умови для її проживання, проживання її чоловіка, доньки та онуків, систематично чинить домашнє насильство, створює конфліктні ситуації, що підтверджується копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 23.08.2021 (а.с. 14), письмовими поясненнями [PERSON] (чоловік позивачки), [PERSON] (доньки відповідача) (а.с.15-21). Як вбачається з довідки приватного психіатра Мочарського І.Ф. від 25.08.2021, позивачка зверталася за психіатричною допомогою 22.06.2021, 23.07.2021 у зв`язку з постійними конфліктами із зятем (а.с. 22). Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2021 року у справі №161/15306/21 постановлено видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ), строком на 6 (шість) місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] ( [ADDRESS] ) та до місця її роботи (ЗОШ № 13, за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Чернишевського 29); заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-яких спосіб спілкуватися з нею (а.с. 27-31). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вселився та набув права користування житловим будинком, що належить на праві власності позивачки тимчасово. Відповідач вселився у спірну квартиру як член сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суди встановив, що позивач є власником спірного житлового будинку. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, не є членом сім`ї позивачки, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК, а позивачка, як власник майна, відповідно до\~статті 391 ЦК України\~має право вимагати усунення перешкод у користуванні її власністю, зокрема вимагати виселення відповідача, якому вона надала право користування зазначеним житловим приміщенням. Оцінюючи виселення [PERSON] з житлового будинку [PERSON] , на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, суд вважає, що припинення права користування відповідача спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком та виселити з житлового будинку [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. З врахуванням приписів ст. 141 ЦПК України понесенні позивачем судові витрати у справі зі сплати судового збору у розмірі 1\~816,00грн. слід покласти на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved