Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

у грудні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила зняти арешт з квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимогзазначено про те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві від 15.10.2010 року на вказану квартиру накладено арешт за борговими зобов?язаннями [PERSON] у зв?язку із примусовим виконанням судового наказу, виданого 02.03.2011 року Голосіївським районним судом м. Києва. Позивач зазначає, що згідно інформації виконавчої служби, ні вона, ні [PERSON] не є боржниками за будь-якими відкритими виконавчими провадженнями. Виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на належне позивачу майно, закрито. Відтак, подальше існування вказаного обтяження порушує права позивача як власника майна на володіння таким майном. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 16-17). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 21). Відзив на позов до суду не надходив. Із заявами процесуального характеру, клопотаннями учасники процесу до суду не звертались. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Ізумруд-1» № 1 від 08.01.2008 року (а.с. 6). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна від 17.06.2021 року № 262013579, 15.10.2010 року за № 10367852 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві від 15.10.2010 року № 1372/6 (а.с. 7). З листа начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.11.2021 року № 31075/1 слідує, що у єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 10367852 міститься запис про арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Суб?єктом обтяження є [PERSON] . Арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 1372/6 від 15.10.2010 року в межах суми 133626,65 грн. Згідно пошукової інформації в Автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 25169152 з примусового виконання судового наказу № 2-н-554 від 02.03.2011 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» боргу у сумі 47548,79 грн. 23.09.2011 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с. 9). Матеріали цивільної справи на аркуші справи 10 містять копію довідки, виданої 26.06.2014 року АТ «Універсал Банк» [PERSON] , згідно змісту якої станом на 26.06.2014 року кредит згідно кредитного договору від 02.06.2008 року сплачений повністю (а.с. 10). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , однак позбавлена реалізувати право власності у зв`язку із накладеним у 2010 році обтяженням. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved