Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

08.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] .. В позові зазначено, що 30.08.2021 до служби у справах дітей звернувся неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з проханням позбавлення батьківських прав його матір [PERSON] , [INFO] .. З самого народження дитина не проживала разом з матір`ю та не виховувалась з нею. В 2018 році неповнолітній [PERSON] переїхав на постійне місце проживання за адресою [ADDRESS] , про що зазначено в характеристиці та довідці про склад сім`ї [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] проживав за рахунок пенсії яку отримує за віком [PERSON] , про що зазначено в акті обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина [PERSON] .. Ніякої матеріальної допомоги від мами [PERSON] не отримував. Орган опіки та піклування Міжгірської селищної ради розглянув питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] .. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] та просить стягувати з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] .. Представник позивача [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, хоча була належним чином повідомленою про розгляд справи через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет на веб-сайті: http://mg.zk.court.gov.ua. Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи - Міжгірського професійного ліцею вважає, що піклувальником неповнолітнього [PERSON] має бути його дідусь [PERSON] , а не Міжгірський професійний ліцей. Третя особа - неповнолітній [PERSON] при розгляді справи суду пояснив, що його мати [PERSON] разом з ним не проживає, не цікавиться його вихованням та навчання, не надає кошти на утримання, він постійно проживав зі своїм дідусем [PERSON] .. Свідок [PERSON] при розгляді справи суду пояснив, що [PERSON] яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] на території села не проживає, така не цікавиться виховання свого неповнолітнього сина, [PERSON] постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2), ч.1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із встановлених судом належними доказами обставин справи вбачається, що відповідачка [PERSON] не займається вихованням свого неповнолітнього сина [PERSON] , не зустрічається і не приймає участі у вихованні, не спілкується з ним ні усно, ні письмово, не відвідує заклад, де навчається та не проявляє належної турботи про його розвиток і здоров`я, не утримує матеріально. Відповідачка [PERSON] проживає в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Шевченківською сільською радою Вітовського району Миколаївської області. За таких обставин суд приходить до переконання, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, що дає підстави для застосування вищезазначеної норми сімейного законодавства. Згідно з ст.ст. 58, 60 ЦК України, опіка встановлюється над малолітньою особою, позбавленою батьківського піклування, судом, який призначає піклувальника за поданням органу опіки і піклування. У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування Міжгірської селищної ради про встановлення піклувальника над неповнолітнім [PERSON] . Однак є довідка від 15.12.2021 директора ліцею про можливість взяти неповнолітнього [PERSON] на повне державне утримання, тому суд вважає, що здійснювання обов`язків піклувальника слід покласти на Міжгірський професійний ліцей до встановлення та визначення піклувальника. Таким чином, відповідає вимогам, передбаченим законом для піклувальника, а встановлення піклувальника відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що відповідачка тривалий час не надає ні матеріальних, ні грошових коштів на утримання неповнолітнього сина, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку), починаючи з 08.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ст.166 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. За вищевстановлених обставин справи суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на законних підставах, є доведені і підлягають до повного задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідачки [PERSON] у доход держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved