Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Представник позивача 01.02.2022 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів у користь позивачки на двох малолітніх дітей сторін у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та стягнення коштів на утримання позивачки у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення молодшою дочкою трьохрічного віку. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони, які проживають за однією адресою, на даний час перестали вести спільне господарство; вихованням дітей займається лише позивачка, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо виховання та утримання дітей. Відповідач працює головним інженером служби систем газопостачання в АТ «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз», отримуючи високу зарплату. Тому він має можливість платити аліменти на дітей та на її утримання до досягнення молодшою дочкою трьохрічного віку. Позивачка у судове засідання не з'явилася, представник позивача - адвокат Луговий М.Р. подав суду заяву, у якій просив справу розглянути у відсутності сторони, позов підтримав і просив його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача - адвокат Іванчук Л.Ю. надала суду відзив, у якому просила справу розглянути у відсутності сторони; позов визнала частково, посилаючись на те, що відповідач усвідомлює свій обов'язок утримувати дітей і піклуватись про них та не відмовляється від нього. Відповідач на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.10.2015 р. сплачує аліменти на сина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття. Згідно ч.3. ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. У разі стягнення з відповідача аліментів у користь позивачки на двох малолітніх дітей у заявленому розмірі 1/3 частина усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, загальний розмір відрахувань із заробітної плати відповідача становитиме 2/3 частки, що перевищує 50 % його доходу та суперечить чинному законодавству. Крім того, просила врахувати, що на утриманні відповідача є матір-пенсіонерка, яка після смерті чоловіка проживає одна, якій відповідач допомагає. Не заперечувала щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на двох дітей у розмірі ј частини заробітку (доходу) і аліментів на позивачку у розмірі 1500 грн. до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін - позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] - народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає належного матеріального утримання дітям, у зв`язку з чим порушуються їхні права на належне утримання з боку батька, на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері, яка знаходиться у відпустці по догляду за молодшою дочкою до досягнення нею трьохрічного віку; 2) задовільний стан здоров'я відповідача, його задовільне матеріальне становище з огляду на те, що він має офіційне працевлаштування та достатній дохід; згідно долученої позивачкою копії довідки від 25.01.2022 р. (а.с.13), яку сторона відповідача не оспорювала, відповідач з 23.11.2021 р. працює на посаді головного інженера служби систем газопостачання в АТ «Оператор газорозподільної системи «Тисменицягаз», його заробіток за грудень 2021 р. після утримання податків та зборів склав 38398,50 грн.; 3) відповідач має неповнолітнього сина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с.27), на якого сплачує аліменти згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.10.2015 р. у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно (а.с.28-30); відповідач має матір - пенсіонерку (а.с.33); 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. Суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що у разі стягнення з відповідача аліментів у користь позивачки на двох малолітніх дітей у заявленому (1/3 частина заробітку (доходу) щомісячно) розмірі, загальний розмір відрахувань із заробітної плати відповідача становитиме 2/3 частки, що перевищує 50 % його доходу та суперечить чинному законодавству, зокрема вимогам ч.3. ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Дійсно згідно вказаної норми Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Суд зазначає, що розмір аліментів на двох малолітніх дітей сторін не може бути меншим 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, тобто по 1/6 частині на одну дитину. Ці діти не можуть бути поставлені у гірше становище, ніж неповнолітній син відповідача, на якого останній сплачує аліменти у розмірі 1/3 (2/6) частини заробітку (доходу). Відповідач вправі у порядку ст.192 СК України заявити позов про зменшення розміру аліментів на старшого сина [PERSON] з тим, щоб розмір відрахувань з його заробітної плати не перевищував визначеної законом половини заробітної плати. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача аліменти на двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивачка потребує матеріальної допомоги від чоловіка, а останній може надавати таку допомогу. З урахуванням викладених вище обставин суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів на дружину в твердій грошовій сумі, що становить 1500 грн. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звідповідача слід стягнути 1984,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету (по 992,40 грн. за кожну з двох вимог майнового характеру). На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 80, 84, 180, 181 ч.3, 182, 183 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved