Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

20 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 12 травня 2015 року. Під час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Вказуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, жодних витрат на дитину не несе, досягнути домовленості з відповідачем щодо розміру та добровільної сплати аліментів не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а. с. 16), 17 лютого 2022 року подала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити, а справу розглядати без її участі (а. с. 18). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 17), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 14 березня 2022 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області 12 травня 2015 року розірвано (а. с. 5). Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач [PERSON] (а. с. 6). Дитина проживає разом із позивачем (а. с. 7). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду справи встановлено, що сторони проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим позивач не має можливості забезпечити необхідний і достатній рівень життя дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, сторони не працюють, є здоровими працездатними особами молодого віку, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не мають, дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні . Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності інших, передбачених статтею 182 СК України, обставин, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, сторони суду не надали. За таких обставин справи суд вважає за можливе при визначенні розміру аліментів взяти за основу встановлений державою розмір прожиткового мінімуму на дитину від шести до вісімнадцяти років, який на час розгляду справи становить 2618 гривень. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1350 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини другої статті 182 СК України аліменти у розмірі, більшому за гарантований державою мінімальний їх розмір, або у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку можуть бути присуджені судом виключно у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, у зв`язку з чим суд вважає, що у цій справі відсутні об`єктивні підстави для того, щоб відступити від гарантованого державою мінімального розміру аліментів та стягувати їх у розмірі, в якому просила позивач, - 2500 гривень щомісячно, оскільки жодних доказів про заробіток (дохід) відповідача або про витрати, що перевищують заробіток (дохід) відповідача, сторони суду не надали. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (54 %) підлягає стягненню встановлений на час звернення позивача до суду судовий збір в розмірі 535,90 грн (992,4 грн * 54 % / 100% = 535,90 грн). На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial