Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 12.04.2018 року відповідачем було укладено зі позивачем договір позики та отримав в борг суму коштів, що еквівалентна 4 500 доларів США та мав бути повернутий в термін до 01.11.2018 року. Однак,станом на вересень 2021 року всіє суми коштів відповідач не повернув. У зв`яку з вищевикладеним просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за невиконаним договору позики в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США та суми трьох відсотків річних в розмірі 390 (триста дев`яносто) доларів США. Представник відповідача скористався своїм процесуальним право та надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Розглянувши документи та матеріали справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що 12.04.2018 року [PERSON] було укладено зі [PERSON] договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг суму коштів, що еквівалентна 4 500 доларів США. Згідно розписки датованої тим же числом, борг мав бути повернутий в термін до 01.11.2018 року /а.с.6/. Однак, станом на вересень 2021 року всіє суми коштів Відповідач не повернув. Згідно розрахунку позивача загальна сума основного боргу становить 4 500дол. США (шістнадцять тисяч шістсот) Х 26,7028 грн. =12 0162 (сто двадцять тисяч сто шістдесят дві) грн.. (Згідно офіційного курсу валют Національного банку України 100 доларів США станом на момент звернення до суду становлять - 26.7028 грн. (https://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/detail/currency?period=daily). Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-21/9904-ПЧ від 13.01.2022 року підпис від імені [PERSON] у розписці, укладеній між [PERSON] та [PERSON] , від 12.04.2018 року - виконаний [PERSON] /а.с.38-42/. Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Ст. 14 ЦК України закріплює положення, відповідно до яких цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч .1-2 ст. 202 ЦК України). Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України). Враховуючи вищенаведені положення законодавства та позицію відповідача, який не спростовував факт заповнення ним власноруч частини реквізитів відповідного договору та розписки, суд приходить до висновку, що відповідні докази підтверджують факт укладання між сторонами відповідного договору, а також факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, тобто виникнення між ними боргового зобов`язання. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Згідно зі ст.ст. 1050, 625 ЦК України, в разі несвоєчасного повернення боргу, відповідач повинен сплатити позивачу всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки грошові мали бути повернуті у доларах США (або їх еквіваленті на момент розрахунку), то інфляційні витрати не розраховуються, однак, в той же час позивач бажає застосувати три відсотки річних за від простроченої суми. Розмір процентів від простроченої суми позивачем станом на 20.09.2021 року (627 днів) визначається за таким розрахунком та в розмірі: 4500дол. США / 100% х 3% / 365 дн. х 1055дн. = 390дол. США. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 4890 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто) доларів США. Для розрахунку судового збору використовується сума еквівалентна 130577 гривень. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц . Отже, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, також мають бути виражені у валюті боргового зобов`язання - доларах США. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved