Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

06.10.2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 01.08.1998 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, за час якого у них народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Одночасно із позовною заявою про стягнення аліментів, нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Зазначає, що відповідач по справі проживає окремо від сім`ї, інших утриманців не має, матеріально допомоги на утримання їх спільної дитини в добровільному порядку не надає. Вказує, що [PERSON] є працездатною, здоровою людиною та має заробітки, розмір яких їй невідомий. Будь-яких причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своєму сину не існує. Враховуючи наведене, просить суд стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня звернення із позовною заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, попередньо подав пояснення в яких просив залишити позовну заяву без задоволення, оскільки добровільно утримує дитину. Зазначив, що у випадку задоволення позову згідний сплачувати аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.08.1998 року. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). За час шлюбу у сторін народились двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с. 7-8). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх сина, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, розмір його середньомісячного заробітку суду невідомий. Доказів іншого суду не надано. Неповнолітній [PERSON] здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992, 40 грн.

Outcome: partial