Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку та позбавлення права користування жилим приміщенням, в якому просить: - визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] ; - позбавити відповідачів, такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Свою позовну заяву позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В її будинку зареєстровані відповідачі (дочка та онука позивачки), які не проживають в будинку з 2012 р. Той факт, що в будинку зареєстровані відповідачі, створює позивачці перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном, зокрема в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Позивачка вважає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених її прав. На підставі ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але скерувала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, але надіслали до суду заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи в їх відсутність. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до копії Договору дарування будинку від 16.04.2003 р. та Договору дарування земельної ділянки від 16.04.2003 р., Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №627034 від 25.05.2003 позивачка - [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за даною адресою. Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] [PERSON] являється власником даного будинку. З довідки старости старостинського округу №2 Піщанської сільської ради від 22.06.2021 р. №128 судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] та має такий склад сім`ї: дочка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] [PERSON] за даною адресою не проживає з 2017 р., а [PERSON] з 2012 р. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15), постанові Верховного суду України у справі № 825/1335/13 від 01.03.2016 року, та Верховного Суду від 21.03.2018 року ( справа №820/6316/15). Згідно з ч.2. ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом встановлено, що відповідачі являються членами сім`ї власника житлового будинку [ADDRESS] - позивача, але вони не проживають без поважних причин в даному будинку понад один рік. Дані обставини визнані відповідачами та ними не оспорюються. Суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Щодо вимоги в частині позбавлення відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком суд зазначає наступне. Підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідачів буде рішення суду, яким задоволені позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовна вимога щодо позбавлення відповідачів такими, що втратили право користування будинком є некоректною та такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню підлягає з відповідачів на користь позивача відшкодування по сплаті судового збору, а саме по 454 грн. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial