Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що укладений з відповідачем шлюб розірваний рішенням суду від 21 березня 2019 року. У шлюбі у них народився син [PERSON] , який проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач до сина ніколи не проявляв батьківської любові, не приймав участі у його вихованні, не піклувався про його фізичне та психічне здоров`я, взагалі не цікавився його життям, проявляв байдужість до усіх аспектів його життя, жодного подарунку, ні на день народження, ні на інші свята, не дарував. Крім цього, відповідач не приймає участі в утриманні сина, ніколи не забезпечував його продуктами харчування, лікуванням та іншими необхідними речами, має заборгованість по сплаті аліментів на сина в сумі 40 280,00 гривень. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і нічого спільного з дитиною не хоче мати. В підготовче засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] поштовим зв`язком надіслала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] на електронну адресу суду надіслав заяву про повне визнання позову, підтвердив викладені в позові факти невиконання ним батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] та просив розглянути справу за його відсутності. Від виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області як органу опіки та піклування поштовим зв`язком надійшло клопотання про підтримання позову [PERSON] і розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Крім цього, до клопотання додано висновок в порядку ч.5 ст.19 СК України про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] . За таких обставин суд провів розгляд позову у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судово-го рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження змісту позовних вимог та їх обґрунтування приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ст.ст.150, 164, 165, 166 СК України. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. При цьому у зв`язку з визнанням позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету, решту 50 відсотків стягнути з відповідача.

Outcome: approved