Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 16 липня 2008 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, актовий запис №253. Сім`я фактично не існує, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Враховуючи вищевикладене, просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, однак, подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідачка в судове засідання року, вкотре, не з`явилась, свого відношення до позову не направила. Представники відповідачки в судове засідання також вкотре не з`явились. В попередні судові засідання, а саме 24.11.2021, 17.12.2021, 28.12.2021, 27.01.2022, 22.02.2022, 15.03.2022 та 29.03.2022 від представників відповідачки та від самої відповідачки надходили неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи з різних на те причин (для ознайомлення з матеріалами справи двічі, хворобі, перебування за кордоном та ін.). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі: першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Зважаючи на систематичну неявку в судове засідання відповідачки та її представників, суд не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи, зважаючи також на те, що справа перебуває в провадженні суду близько 10місяців. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ст. 112 СК України та роз`ясненнями, викладеними в п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 липня 2008 року, який зареєстровано Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, актовий запис №253, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 18.05.2021 року. Сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Доказів протилежного, а також того, що розірвання шлюбу суперечитиме інтересам хоча б одного з подружжя відповідачем не надано та судом не здобуто. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень статей 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 908,00 гривень за подання позовної заяви.

Outcome: approved