Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

04 жовтня 2017\~року до суду звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом про стягнення з [PERSON] , заборгованість в сумі 10211,70 грн інфляційні витрати, 4377,01 грн. 3% річних, 40200,81 грн. прострочена заборгованість за процентами та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 2000,00 грн. Стислий виклад позиції позивача. 14.05.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №4185-МПК відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 50 000,00 гривень\~ зі строком повернення до 13.05.2016 року. 07.07.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору №4185-МПК про надання кредиту у формі кредитного ліміту на поточний рахунок з використанням банківської картки від 14.05.2015 року, згідно умов якого банк установив кредитний ліміт в сумі 100\~000,00 гривень зі строком повернення 13 травня 2016 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 16.05.2016 р. було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яку рішенням від 30 листопада 2016 року стягнуто на користь ПАТ «АКБ «КОНКОРД». Враховуючи, що боржником не виконане рішення суду позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми інфляційних витрат. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 14.05.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 4185-МПК, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 50\~000,00 грн. строком повернення до 13.05.2016 року. 07.07.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору №4185-МПК про надання кредиту у формі кредитного ліміту на поточний рахунок з використанням банківської картки від 14.05.2015 року, згідно умов якого банк установив кредитний ліміт в сумі 100\~000,00 гривень зі строком повернення 13 травня 2016 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 16.05.2016 р. було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Зочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» заборгованість за кредитним договором\~ в загальному розмірі 129\~994,35 грн., з яких: заборгованості по кредиту 100 000,00 грн., заборгованості за відсотками 17\~036,36 грн.; за простроченою заборгованістю по сплаті плати за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості в сумі 12\~257,99 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 974 грн. 96 коп. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 974 грн. 96 коп. Судове рішення набрало законної сили та є приюдиційним у даній справі. 03 квітня2018 року між ПАТ «АКБ «КОНКОРД» та ТОВ «Фінанс Дніпро» укладено договір факторингу №0304/18-1 у звязку з чим відбулась заміна кредитора у спірному зобов`язанні. Норми права, застосовані судом: Частиною першою статті 631\~ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1ст.\~598\~ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями599-601,604-609 ЦК України, зокрема ст.\~559\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до ст.553ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 (Справа N202/4494/16-ц, Провадження N 14-318цс18), дійшла висновку, що враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа N 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа N 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа N 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Висновки суду. Судом встановлено, що ПАТ «АКБ «КОНКОРД», правонаступником якого є ТОВ «Фінанс Дніпро», у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. ПАТ «АКБ «КОНКОРД», правонаступником якого є ТОВ «Фінанс Дніпро» скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Оскільки законом встановлено обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу із урахуванням рівня інфляції та 3% річних від простроченої суми за увесь час прострочення виконання ним свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає у кредитора за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто до моменту сплати ним всієї суми боргу та проведення повного розрахунку. В той же час дані розрахунки в частині нарахування трьох відсотків та інфляційних витрат за період з січня 2017 року по 29 вересня 2017 року, підлягають задоволенню, а саме: - інфляційні витрати у сумі 10211,70 грн.; - три проценти річних у сумі 4377,01 грн. Оскільки рішення Бабушкінського районного суду .м Дніпропетровська від 30.11.2016 по справі №200/14522/16-ц не виконується. Згідно ст.625ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підписуючи договір поруки, боржник [PERSON] , поручився відповідати перед Кредитором за порушення [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. За таких обставин, вимоги позивача до поручителя є не обґрунтованими та підлягають задоволенню тільки в частині задоволення вимог позивача до основного боржника [PERSON] . Згідно вимог ст. ст.12,81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст.13ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги вище зазначене, позов підлягає задоволенню частково в зазначених вище сумах та нарахуваннях. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідач на користь позивача 411,03 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved