Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про: встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 2006 року і по 21 грудня 2020 року за адресою: [ADDRESS] ; визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що до дати звернення в суд з означеним позовом [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До 21 грудня 2020 року вона проживала за цією адресою із [PERSON] однією сім`єю в цивільному шлюбі, без реєстрації, та вели спільне господарство. Так як обоє уже побували у зареєстрованому шлюбі ( [PERSON] розлучений, [PERSON] вдова), тому бачили своє сімейне життя та щастя разом без реєстрації, у цивільному шлюбі. [PERSON] та покійний [PERSON] мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Також [PERSON] своєю працею та коштами усі роки брала участь в утриманні даного житла, робила косметичний ремонт, оплачувала комунальні послуги. Усі побутові обов`язки виконувались нею як дружиною разом із покійним [PERSON] - готування, прання, прибирання та підтримання у належному стані квартири та ін. В останні роки, у звязку з важкою хворобою [PERSON] , позивачка ним опікувалася та всіляко доглядала й забезпечувала його нормальну життєдіяльність. Разом із ними проживала малолітня внучка (підопічна) [PERSON] [INFO] , до якої [PERSON] відносився як до рідної. [INFO] [PERSON] помер, й [PERSON] , як його цивільна дружина, здійснила поховання та одноосібно понесла усі витрати. Після смерті [PERSON] в нього залишилося спадкове нерухоме та рухоме майно. Вважаючи [PERSON] своїм чоловіком, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса по місцю реєстрації померлого з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус надала їй відмову, в зв`язку з тим, що уже відкрита спадкова справа у приватного нотаріуса Бури Н.О. за заявою про прийняття спадщини донькою померлого [PERSON] . При зверненні із заявою до [PERSON] позивачка отримала відмову так як в офіційному шлюбі вони не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений. З огляду на таке в судовому засіданні позивача та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. В останнє судове засіданні від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. В судовому засіданні відповідачка та її представник вимогу позивачки заперечили за безпідставністю, про що надали відповідний відзив на позов. Третя особа не забезпечила явку в судове засідання повноважного представника, заяв по суті на адресу суду не надсилала. Розглянувши матеріали справи, Суд встановив наступні обставини. Отже, позивачка [PERSON] позивається до [PERSON] , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про: встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 2006 року і по 21 грудня 2020 року за адресою: [ADDRESS] ; визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Пояснила суду, що до дати звернення в суд з означеним позовом [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До 21 грудня 2020 року вона проживала за цією адресою із [PERSON] , однією сім`єю в цивільному шлюбі без реєстрації та вели спільне господарство. Так, як обоє уже побували у зареєстрованому шлюбі ( [PERSON] розлучений, [PERSON] вдова), тому бачили своє сімейне життя та щастя разом без реєстрації, у цивільному шлюбі. [PERSON] та покійний [PERSON] мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Також [PERSON] своєю працею та коштами усі роки спільного проживання з [PERSON] , брала участь в утриманні даного житла, робила косметичний ремонт,, оплачувала комунальні послуги. Усі побутові обов`язки виконувались нею як дружиною разом із покійним [PERSON] - готування, прання, прибирання та підтримання у належному стані квартири та ін. В останні роки, у звязку з важкою хворобою [PERSON] , позивачка ним опікувалася та всіляко доглядала й забезпечувала його нормальну життєдіяльність. Разом із ними проживала малолітня внучка (підопічна) [PERSON] [INFO] , до якої [PERSON] відносився як до рідної доньки. [INFO] [PERSON] помер, й [PERSON] , як його цивільна дружина, здійснила поховання та одноосібно понесла усі витрати. Після смерті [PERSON] в нього залишилося спадкове нерухоме та рухоме майно. Вважаючи [PERSON] своїм чоловіком, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса по місцю реєстрації померлого з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус надала їй відмову, в зв`язку з тим, що уже відкрита спадкова справа у приватного нотаріуса Бури Н.О. за заявою про прийняття спадщини донькою померлого [PERSON] . При зверненні із заявою до [PERSON] позивачка отримала відмову так як в офіційному шлюбі вони не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений. Також надала суду пояснення, що на спірну квартиру [ADDRESS] , має поширюватися режим спільної сумісної власності позивачки та покійного [PERSON] , оскільки майно було набуте у період їхніх з [PERSON] фактичних шлюбних відносинах. На підтвердження позовних вимог надала наступні письмові докази власну копію витягу з паспорта громадянина України; копію свідоцтва про народження онучки [PERSON] , [INFO] ; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про поховання [PERSON] , видане на імя [PERSON] 23.12.2020 року; копію договору на організацію та проведення поховання від 22.12.2020 року, укладеного між [PERSON] та СКП Ритуальна служба ТМР; копію квитанції про сплату СКП Ритуальна служба ТМР за тимчасовий пам`ятний знак на суму 1600 гривень; видаткову накладу від 22.12.2020 року про придбання матеріалів та предметів на поховання загалом на суму 17785 гривень; довідку ДП Східний Масив плюс ПП Східний масив від 28 квітня 2021 року змістом якої стверджується, що [PERSON] проживає без реєстрації в квартирі за адресою [ADDRESS] , й [PERSON] проживав та був зареєстрований за даною адресою з 22.06.2006 року до дня смерті; акт від 28 квітня 2021 року про фактичне проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] разом з онучкою під опікою [PERSON] ; відповідь адвокату Рукавцю О.В. від Управління сімї, молодіжної політики та захисту дітей Служби у справах дітей Тернопільської міської ради від 05.05.2021 року №191/05-24.3.2/24-67, змістом якої стверджується, що розпорядженням голови Шумської РДА від 2014 року малолітню дитину [PERSON] , позбавлену батьківського піклування, передано під опіку [PERSON] з часу встановлення опіки дитина проживає з опікуном в [ADDRESS] , та спільно з власником квартири [PERSON] з котрим опікун проживала та вела спільне господарство; копію свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] від 1996 року; інформаційною довідкою з спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.03.2021 року №64089718; фотографічними зображеннями в кількості 14 шт. спільного проведення часу позивачки, її онучки [PERSON] та [PERSON] ; копію листа Тернопільської ЗОШ №10 від 21.05.2021 року яким повідомлено, що [PERSON] разом з [PERSON] ходив на шкільні свята [PERSON] , дитина називала [PERSON] та [PERSON] мамою і татом; копію грамоти ЗОШ №10 від 2014 року [PERSON] та [PERSON] «батькам за активну участь у вихованні донечки [PERSON] ; копію довіреності від 20 березня 2006 року від імені [PERSON] на імя [PERSON] купити за ціну та на умовах за його розсудом квартиру в м. Тернополі; копію нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 31.03.2006 року, про купівлю [PERSON] , через повіреного [PERSON] , у [PERSON] квартири [ADDRESS] ; копії чеків; копії з медичної карти [PERSON] ; Натомість сторона відповідача суду надала наступні пояснення відсутні підстави стверджувати, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] ; разом з тим [PERSON] , як донька [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом, не усунута від права на спадкування, заяви про відмову від прийняття спадщини не подавала. Стороною відповідача не заперечується факту спільного проживання позивачки та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , проте [PERSON] заперечує їх (позивачки та [PERSON] ) фактичні сімейні відносини. Окремо відповідачка зазначає, що спірну квартиру було набуто її батьком 23.06.2006 року на підставі договору дарування за реєстровим номером 2538, а отже на це майно не може поширюватися режим спільної сумісної власності. На підтвердження заперечень відповідачка надала наступні письмові докази довідку ТОВ Міське бюро технічної інвентаризації від 28.05.2020 року №1248, змістом якої зазначено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , набута ним на підставі договору дарування, посвідченого 23 червня 2006 року, й право власності на яку зареєстроване 18 липня 2006 року; копію будинкової книги; копію повідомлення приватного нотаріуса Н.О. Бура, змістом якого зазначено, що 23.06.2006 року за реєстровим номером 2538, нотаріально посвідчено договір дарування, за яким дарувальник [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] обдарованому [PERSON] ; копію дубліката самого договору дарування від 23.06.2006 року в реєстрі за № 2538; копію листа КП Шумське бюро технічної інвентаризації від 19.09.2021 року з інформацією про те, що за [PERSON] зареєстровано житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; копію договору дарування від 23.06.2006 року посвідченого нотаріально, змістом котрого зазначено, що дарувальник [PERSON] подарував обдарованій [PERSON] (племінниця [PERSON] та донька [PERSON] ) належну дарувальнику 1/6 частку квартири [ADDRESS] З приводу поширення права спільної сумісної власності на спірну квартиру [ADDRESS] , Суд наголошує таке. Не вдаючись в характер відносин покійного [PERSON] та [PERSON] , за загальним правилом - згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Допитана в судовому засіданні в режимі відео конференції свідок [PERSON] показала, що вона є племінницею покійного [PERSON] та двоюрідною сестрою відповідачки [PERSON] .. Її мати [PERSON] (сестра [PERSON] ) продовж тривалого часу проживала та працювала за межами України в Республіці Греція, й з метою придбання квартири для доньки надсилала кошти в Україну в валюті євро, всього близько 29\~000 євро. Оскільки в 2006 році мати свідка проживала в Греції, а сама свідок проживала в м. Києві, [PERSON] оформила довіреність на імя свого брата [PERSON] якою уповноважила його оформити договір купівлі квартири в м. Тернополі і укласти з експлуатуючими організаціями договори обслуговування цієї квартири. В кінці березня мати свідка попросила її зняти кошти в сумі близько 29 000 євро, щоб розрахуватися за придбання квартири. Оформлення угоди було призначене на 31.03.2006 року, цього дня свідок зняла гроші й 31.03.2006 року було укладено і посвідчено договір купівлі продажу [PERSON] , через повіреного [PERSON] , у [PERSON] квартири [ADDRESS] . Надалі, повернувшись в Україну, мати свідка 23.06.2006 року означену вище квартиру подарувала своєму брату [PERSON] , про що складено договір 23.06.2006 року за нотаріально посвідчений за реєстровим номером 2538, договір дарування, за яким дарувальник [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] обдарованому [PERSON] . Судом також встановлено, що цього ж дня було укладено інший договір дарування від 23.06.2006 року посвідчений нотаріально, змістом котрого дарувальник [PERSON] подарував обдарованій [PERSON] (племінниця [PERSON] та донька [PERSON] ) належну дарувальнику 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Змістом п.2 означеного вище договору стверджується, що частка в квартирі [ADDRESS] належала дарувальнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Тернопільським міським БТІ згідно з розпорядженням керівника органу приватизації іншими словами 1/6 частка цієї квартири була набута [PERSON] безоплатно в порядку приватизації. Системний аналіз наданих учасниками справи доказів дозволяє Суду стверджувати, що набуту за життя [PERSON] спірну квартиру за адресою [ADDRESS] , не можна вважати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] навіть припустивши існування в останніх фактичних шлюбних відносин на час набуття квартири у власність, оскільки підставою виникнення у [PERSON] цивільних прав і обов`язків на це майно був договір дарування, а фактично обміну власної, набутої в порядку приватизації частки в квартирі по [ADDRESS] . Спільної участі [PERSON] в набутті цієї квартири Судом не встановлено, а отже режим права спільної власності на квартиру [ADDRESS] , не може поширюватися. Відтак до складу спадкової маси після смерті [PERSON] має входити вся квартира, а не Ѕ її частка. Окрім цього, в частині обраного способу захисту цивільного права [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю квартири, Суд не вважає цей спосіб вірним з моменту смерті власника квартири, відносини права власності трансформувалися у спадкові, а відтак належним могло б бути оспорювання позивачкою права на спадкування частки в спадковому майні, однак не мав бути спір про режим права власності, коли власник/співвласник майна помер. Щодо вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу у період з 2006 року і по 21 грудня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , Суд наголошує наступне. Метою звернення [PERSON] з означеною вимогою є створення умов реалізації права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Отже, згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності, велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя відносяться ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов 'язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак Суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Окремо суд наголошує на істотному значенні додатково наданих стороною позивача письмових доказах: копіях з медичної карти [PERSON] ; медичного висновку Одеського НДІ очних хвороб та тканинної терапії; пенсійного посвідчення [PERSON] від 27.11.2007 року; консультативного висновку спеціаліста окуліста Тернопільської обласної консультативної поліклініки від 27.07.2005 року, індивідуальною програмою реабілітації інвалідів від 14.09.2007 року; висновку консультанта від 18.07.2007 рокую. Цими доказами стверджується наявність у покійного [PERSON] інвалідності з дитинства по зору, у зв`язку з травмою ока (проникаюче поранення роговиці, травматична набухаючи катаракта, хронічний цикліт). Внаслідок хвороби ока у [PERSON] було частково втрачено трудову діяльність та орієнтацію, протипоказано роботи, які потребують бінокулярного зору, висновок про працездатність міопія лівого ока; також підтвердилися доводи сторони позивача про існування у покійного [PERSON] проблем з серцем, котрі прогресували. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона була сусідкою [PERSON] і [PERSON] по будинку по [ADDRESS] будинок старий, [PERSON] та [PERSON] буди новими жильцями, і свідок їх бачила по початках нечасто, потім значно частіше. Вони завжди були разом, доглядали і виховували внучку [PERSON] (свідок думала, що це їх спільна внучка). На початках [PERSON] їздив білим бусом, останніх 1,5 2 роки у же не їздив по стану свого здоровя. Свідку відомо, що [PERSON] не бачив на одне око, страждав на хворобу серця, останні роки мав нездоровий, «тучний вигляд, погано пересувався, і [PERSON] його постійно опікувала допомагала пересуватися сходами, водила за руку, завязувала шнурки на взутті. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що також є сусідкою [PERSON] і [PERSON] по будинку по [ADDRESS] знає останніх впродовж 15 років; спочатку бачилися нечасто, пізніше 2-3 рази на день. Він чоловік «тучної» тілобудови, страждав на хворобу серця і мав поганий зір. [PERSON] його «майже постійно тягала», він задихався. Всю роботу по дому та ремонт робила [PERSON] , оскільки [PERSON] був хворий, його мама також була хвора і [PERSON] її також періодично доглядала. Останні 1,5 2 роки [PERSON] його постійно опікувала допомагала пересуватися сходами на 4 поверх, водила за руку, зав`язувала шнурки на взутті, він не міг в побуті себе обслуговувати. [PERSON] дуже любив [PERSON] , онучку [PERSON] , котра з ними жила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що також є сусідкою [PERSON] і [PERSON] по будинку по [ADDRESS] знає останніх з дня їх заселення в квартиру. [PERSON] та [PERSON] жили сімєю, завжди були разом, ходили за руку, й свідку в голову не приходило, що вони не перебувають в шлюбі. [PERSON] був повний, страждав на хворобу серця і мав поганий зір. Останні роки [PERSON] його доглядала і опікувала в побуті одягала та взувала, водила його за руку і допомагала ходити сходами, бо він ( [PERSON] ) задихався. Одного разу свідок, незважаючи на похилий вік, також допомагала [PERSON] «витягнути» [PERSON] на 4 поверх в квартиру. Окремо свідок зазначила, що доньки [PERSON] за 15 років вона жодного разу не бачила. Суд наголошує, що наданими стороною позивача, означеними вище письмовими доказами та показами свідків, підтверджується існування між позивачкою та покійним [PERSON] стосунків, притаманних загальновизнаному поняттю «сім`ї» - існування у них почуття любові та взаємної прихильності, наявність у них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, спільної турботи та виховання малолітньої [PERSON] . Аналізуючи надані стороною позивача та досліджені в засіданні докази, Суд вважає доведеним існування в позивачки та [PERSON] відносин тотожних офіційному подружжю, також є доведеним право [PERSON] на спадкування за законом після смерті [PERSON] , а з огляду на встановлені обставини опіки та всебічної допомоги [PERSON] спадкодавцю [PERSON] , котрий останні 1, 5 2 роки перебував фактично в безпорадному стані внаслідок важких хвороб, позивачка вправі претендувати на спадкування в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України; поряд з цим ця обставина не є предметом спору і не підлягає судовому захисту поза межами позовних вимог. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial