Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», Житлово-експлуатаційної дільниці № 109 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд визнати позивача наймачем за договором найму житлової площі - квартири [ADDRESS] замість померлого [PERSON] , а також зобов`язати відповідача Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти із позивачем договір найму житлової площі - квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , та вони проживали в квартирі [ADDRESS] , яка була надана чоловіку на праві користування спочатку із відомчого житлового фонду, а потім будинок і квартиру було передано в державний житловий фонд. Із [PERSON] було укладено договір найму вказаного житлового приміщення, та він був власником особового рахунку по зазначеній квартирі. Позивач, як дружина [PERSON] , була зареєстрована в квартирі із квітня 1996 року та на даний час в ній проживає. В 2001 році будинок було передано в державну власність, та ЖКК № 3 НАН України передала всі ордери на житлову площу в будинку [ADDRESS] ТОВ «ЖЕК-208». При передачі комісією було виявлено і зафіксовано, що при прийомі ордерів не було передано ордер на квартиру [ADDRESS] . Ані позивачу, ані її чоловіку не було відомо, що ордер на зазначену квартиру було втрачено. Позивач зазначає, що 17.08.1999 року між нею та [PERSON] шлюб було розірвано, та в період із 1999 р. по 2014 р. у неї народилось п`ятеро дітей. Позивач та діти користувались та користуються зазначеною квартирою, зареєстровані та проживають в ній. [INFO] [PERSON] помер, та позивач разом із дітьми залишилась проживати в квартирі. В 2019 році позивач звернулась до ЖЕД-109 з проханням укласти із нею договір найму зазначеної квартири. Однак, позивачу було відмовлено в цьому, оскільки, в ЖЕД-109 був відсутній ордер на квартиру [ADDRESS] . Позивач вказує, що із незалежних від неї причин, а також в зв`язку із втратою ордеру на квартиру вона на даний час позбавлена можливості укласти договір найму квартири, в якій проживає разом із дітьми вже тривалий час, а відтак вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2021 року [PERSON] , у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У зв`язку із перебуванням судді Кирильчук І.А. у відпустці по вагітності та пологам, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 03.11.2021 року № 1654, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідачі та третя особа в судове засідання явку своїх представників не забезпечили. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відзиви на позов до суду зі сторони відповідачів та третьої особи до суду не надходили. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та третьої особи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] та із 25.04.1996 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта та довідкою по реєстрацію місця проживання особи від 07.02.2019 р. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.08.1999 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідно до довідки ЖЕО-109 Голосіївського району м. Києва від 24.04.2015 оку № 990, було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: із 02.06.1994 року власник особового рахунку [PERSON] , [INFO] ; із 25.04.1996 року [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до довідки Відділу обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 124 від 03.02.2009 року, було встановлено, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку із 12.03.2007 р. у складі сім`ї із 4 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Першочерговий порядок забезпечення житлом. Категорія обліку: багатодітні сім`ї, дата встановлення категорії 12.03.2007 р. Відповідно до акту прийому-передачі ордерів від 01.03.2001 року, було встановлено, що комісією у складі представників ЖКК-3 НАН України та ТОВ «ЖЕК-208» було зафіксовано, що при прийомі ордерів по [ADDRESS] не було передано ордер на квартиру [ADDRESS] в ТОВ «ЖЕК-208». Доказів безпідставності та неправомірності проживання та/або реєстрації позивача разом із дітьми у спірній кватирі матеріали справи не містять, та стороною відповідачів суду надано не було. Відповідно до листа КП «Керуюча компанія із обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 13.11.2020 року № 431-3979, та листа Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.11.2020 року № 100-100/к-1099-2750, позивачу було повідомлено на її звернення про те, що зміна договору найму можлива за наявності відповідних правових підстав та подачі належних документів, в т.ч. копії ордеру на житлову площу. Посилаючись на те, що ордер на квартиру, в якій на даний час проживає позивач разом із дітьми, до житлово-експлуатаційної контори передано не було, останній, фактично є втраченим, а відтак на даний час після смерті чоловіка, який за життя був наймачем квартири, вона позбавлена можливості укласти відповідний договір найму, в зв`язку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до вимог ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Приписами ст. 106 ЖК України встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] , який був наймачем спірної квартири та власником особового рахунку, в квартирі залишилась проживати позивач разом із дітьми, які були зареєстровані у квартирі у встановленому законом порядку. Позивач разом із дітьми тривалий час користується квартирою, перебуває на обліку для поліпшення житлових умов, а тому житлові права позивача шляхом визнання її наймачем спірної квартири за договором найму після смерті чоловіка, та зобов`язання укласти договір найму підлягають захисту. Відсутність ордеру на квартиру унеможливлює законне право позивача на укладення відповідного договору найму на квартиру, якою вона тривалий час користується та в якій була зареєстрована на законних підставах, а тому родина позивача позбавлена можливості належним чином реалізувати свої житлові права. Варто відзначити, що стороною відповідачів на спростування вимог позивача не було надано суду жодних доказів, як і не було надано доказів безпідставності позовних вимог. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги умови проживання родини позивача, перебування позивача на обліку для поліпшення житлових умов, суд вважає необхідним захистити права позивача шляхом визнання її наймачем квартири та зобов`язання укласти із нею договір найму житлового приміщення, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved