Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ГУНП в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що він, старший сержант поліції, проходив службу в Кам`янському відділі поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 07.11.2015 року по 26.04.2019 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Кам`янського відділу поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі № 580/3280/19 стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь [PERSON] заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період із 01.03.2016 року по 15.02.2019 року в сумі 9 712 грн. 60 коп.; стягнуто із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 31.10.2017 року в сумі 2 718 грн. 85 коп. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 року у справі № 580/3280/19 апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області - залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 - без змін. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 року у справі №580/4288/21 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області, що полягає у не проведенні перерахунку та виплаті його грошового забезпечення за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період служби з січня 2016 року до лютого 2019 року, з урахуванням присуджених рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі № 580/3280/19 доплати за службу у нічний час. Зобов`язано ГУНП в Черкаській області здійснити перерахунок грошового забезпечення [PERSON] за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період його служби у 2016-2019 роках, враховуючи присуджену рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі № 580/3280/19 доплату за службу у нічний час та виплати йому з урахуванням вже виплачених сум коштів. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2021 року у справі № 580/4288/21 апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 року без змін. Не проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період служби з січня 2016 року до лютого 2019 року, а саме на протязі 72 місяців (починаючи з січня 2016 року по грудень 2021 року), з урахуванням присудженої рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі №580/3280/19 доплати за службу нічний час, йому була завдана моральна шкода в розмірі - 432 000 грн., а також через тривалий час, витрачений на відновлення своїх прав, що зайняло після звільнення зі служби в поліції. Розрахунок моральної шкоди: за кожен місяць порушення права на вчасну виплату заробітної плати, він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати станом на січень 2021 року для працездатних осіб - 6000 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Порушення його трудових прав розпочалося з січня 2016 року, отже, з січня 2016 року по грудень 2021 року минуло 72 місяці (6000 грн. х 72 місяці = 432 000 грн.). А тому, просить суд стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Черкаській області на його - [PERSON] користь моральну шкоду в розмірі 432 000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.12.2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання з розгляду даної справи. Встановлено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представником відповідача Атамась Ю.М. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв`язку з його безпідставністю. Зокрема, зазначає, що позивачем невірно визначено відповідачем Головне управління Національної поліції в Черкаській області замість держави, чим порушено при цьому ст. 1174 ЦК України, оскільки вимоги про стягнення коштів з Державного бюджету України мають пред`являтися до Державної казначейської служби України, яка не є відповідачем в даній справі. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом. Отже, стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 1174 ЦК України здійснюється з державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Головне управління Національної поліції в Черкаській області не уособлює собою державу Україна, а рахунки відкриті виключно для забезпечення діяльності ГУНП в Черкаській області не уособлюють собою державний бюджет, а тому ГУНП в Черкаській області не може бути відповідачем по даній справі. Також, вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяних йому моральних страждань, характеру немайнових втрат, зокрема доказів, які б підтверджували тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я. Крім того, просить врахувати, що позивач не зазначає якими конкретно діями відповідача йому (позивачу) спричинено моральну шкоду, так як наявність рішення про стягнення коштів не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, чого позивачем не зроблено. А тому, просить відмовити в задоволенні позову. 07.02.2022 року позивач [PERSON] подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких вказує, що позовна заява про відшкодування моральної шкоди подана ним саме до ГУНП в Черкаській області, а не до держави України, в особі ГУНП в Черкаській області, оскільки даний спір стосується відшкодування моральної шкоди в рамках трудового спору, на підставі ст. 237-1 КЗпП України. Крім того, просить врахувати, що основний спір про стягнення заборгованості грошового забезпечення був також поданий до ГУНП в Черкаській області, а не до держави України. Така заборгованість була стягнута з ГУНП в Черкаські області, як роботодавця, тому саме він і повинен відшкодувати моральну шкоду, завдану внаслідок порушення трудових прав працівника. Відшкодування моральної шкоди в рамках трудового спору має строк позовної давності з дня виплати коштів - три місяці, в той час, як загальний строк відшкодування позовної давності становить три роки. Не може колишній працівник стягувати моральну шкоду за порушення трудових прав з Держави України. Ухвалою суду від 17.02.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання з розгляду даної справи. В судове засідання позивач, надав суду письмову заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ГУНП в Черкаській області Атамась Ю.М. позов не визнала та просила суд відмовити в задоволенні даного позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем - ГУНП в Черкаській області, а саме з 07.11.2015 року по 26.04.2019 року проходив службу в Кам`янському відділі поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській та був звільнений з посади за власним бажанням. Оскільки повний розрахунок з ним проведений не був, то останній звертався до суду за захистом своїх прав. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі №580/3280/19, яке набрало законної сили 17.02.2020 року, присуджено на користь позивача [PERSON] заборгованість з грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 року по 15.02.2019 року у сумі 9 712 грн. 60 коп. та заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 року по 15.02.2019 року у сумі 2 718 грн. 85 коп. В подальшому, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 року у справі №580/4288/21 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ГУНП в Черкаській області, а саме: визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області, що полягає у не проведенні перерахунку та виплаті його грошового забезпечення за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період служби з січня 2016 року до лютого 2019 року, з урахуванням присуджених рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі № 580/3280/19 доплати за службу у нічний час; зобов`язано ГУНП в Черкаській області здійснити перерахунок грошового забезпечення [PERSON] за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період його служби у 2016-2019 роках, враховуючи присуджену рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі № 580/3280/19 доплату за службу у нічний час та виплати йому з урахуванням вже виплачених сум коштів. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2021 року у справі № 580/4288/21 апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 року без змін. Таким чином рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 року у справі №580/4288/21 набрало законної сили 26.11.2021 року. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Недотримання відповідачем вимог трудового законодавства, а саме не проведення перерахунку та виплати позивачу його грошового забезпечення за його вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність за період служби з січня 2016 року до лютого 2019 року, з урахуванням присуджених рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі № 580/3280/19 доплати за службу у нічний час, призвело до завдання позивачу моральних страждань, для компенсації яких ним і заявлено позовні вимоги в цій справі про відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода обумовлюється тим, що позивач зазнав страждань, коли дізнався про порушення його прав, відчував сильні переживання з приводу розуміння незаконності дій відповідача та вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підстав вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Водночас, питання статусу поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені та урегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про Національну поліцію». Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Разом з тим, ч. 3 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України. З огляду на викладене в даному випадку спеціальним законодавством врегульовано питання грошового забезпечення поліцейських, однак не врегульовано питання відшкодування моральної шкоди поліцейським у зв`язку з порушенням його прав у сфері трудових відносин, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 237-1 КЗпП України, як загальна норма, що розповсюджується на всі трудові правовідносини. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 5, 13 ЦПК України). КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, в даному випадку не проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період служби з січня 2016 року до лютого 2019 року, з урахуванням присудженої рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі № 580/3280/19 доплати за службу у нічний час, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі (у даному випадку це рішенням Черкаського окружного адміністративного від 18.08.2021 року у справі №580/4288/21), та згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена актуальна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 25.04.2012 у справі №6-23цс12. Її також підтримано практикою ВС у справі №640/14909/16ц постанова від 19.12.2018. На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд констатує факт порушення законних прав позивача, який полягає у незаконній невиплаті позивачу, як працівнику, грошового забезпечення за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період служби з січня 2016 року до лютого 2019 року, з урахуванням присудженої рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі № 580/3280/19 доплати за службу у нічний час, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення порушеного права, зокрема, у спосіб звернення до адміністративного суду та до суду загальної юрисдикції в даній справі. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахувавши конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також, враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 4 000 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що не погоджується із доводами позивача у справі, викладеними у позовній заяві, про те, що розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди має визначатися, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць невиплати відповідної грошової компенсації, адже нормами законодавства не передбачено зв`язку між величиною мінімальної заробітної плати та розміром відшкодуванням особі її моральних страждань, які виникли з вини іншого учасника правовідносин. Суд вважає, що вказана позивачем сума не буде належним чином відповідати вимогам розумності та справедливості, у тому числі, враховуючи факт відновлення його прав рішенням суду в адміністративній справі, в якій вирішувалося питання про перерахунок та його грошового забезпечення за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, за період служби з січня 2016 року до лютого 2019 року, з урахуванням присуджених рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі № 580/3280/19 доплати за службу у нічний час та розмір відповідних виплат. Щодо доводів відповідача про те, що даний позов пред`явлений позивачем не до того відповідача, оскільки ГУНП в Черкаській області не уособлює собою державу Україна, а рахунки, відкриті виключно для забезпечення діяльності ГУНП в Черкаській області не уособлюють собою державний бюджет України, тому, на думку відповідача, належним відповідачем у даній справі має саме Державна казначейська служба України, то вони спростовується вищенаведеним. При цьому, суд зазначає, що даний спір виник з трудових правовідносин між працівником та роботодавцем, яким в даному випадку є саме ГУНП в Черкаській області, тому, відповідно, і моральну шкоду, завдану працівнику внаслідок порушення його трудових прав (не проведенням перерахунку та виплати грошового забезпечення за вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, враховуючи присуджену рішенням суду доплату за службу у нічний час), має відшкодувати саме роботодавець. Також на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь держави судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судового збору в розмірі 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial