Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» Л. Кушнір-Гукової від 13.11.2020 року за № 684-о «Про застосування до [PERSON] , начальника ЦПД та ППВ, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи», поновити його на посаді начальника ЦПД та ППВ Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» з 14.11.2020 року, стягнути з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.11.2020 р. по день ухвалення рішення суду та покласти на відповідача судові витрати. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що він з лютого 1996 року працював лікарем в системі органів МВС. З 07.11.2015 року перебував на посаді начальника Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору - лікаря-психіатра в Державній Установі «Територіальне медичне об`єднаня МВС України по Львівській області». За час своєї трудової діяльності до дисциплінарної відповідальності не притягався та мав бездоганний послужний список. 12.12.2019 року позивача ознайомлено з наказом начальника Державної Установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» І.Безушка за №135 «Про наслідки проведення службової перевірки». Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.08.2020 року визнано протиправним та скасовано наказ начальника ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській бласті" І.Безушка №135 від 12.12.2019 року "Про наслідки сужбової перевірки" в частині оголошення [PERSON] догани. 13.04.2020 року позивачу вручено накази начальника Державної Установи «Територіальне медичне обєднаня МВС України по Львівській області» І.Безушка від 13.04.2020 року за № 54 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ЦПД та ППВ [PERSON] » та №55 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ЦПД та ППВ [PERSON] ». Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03.08.2020 року вказані вище накази визнано протиправними та скасовано. 13.11.2020 року позивачу вручено наказ т.в.о. начальника Державної Установи «Територіальне медичне обєднаня МВС України по Львівській області» Л.Кушнір-Гукової №684-0 «Про застосування до [PERSON] начальника ЦПД та ППВ дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи». Підставою для винесення оскаржуваного наказу, стало, на думку відповідача, систематичне невиконання без поважних причин, покладених на позивача трудових обов`язків, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що викладені в оскаржуваному наказі твердження відповідача необгрунтованими, оскільки жодних порушень трудової дисципліни ним не вчинялось, а звільнення відбулось без жодних правових підстав та з грубим порушенням законодавства про працю, з ознаками перевищення відповідачем своїх владних повноважень. Відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальними покликаннями на систематичне невиконання [PERSON] без поважних причин посадових обов`язків, не мотивував свого рішення, з оскаржуваного наказу неможливо встановити, яке саме порушення та в чому проявилося недотримання посадової інструкції начальника ЦПД та ППВ. Стверджує, що оскаржуваний наказ базується на наказах про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, які Залізничним районним судом м.Львова були визнані протиправними та скасовані, а відтак, позивач вважає, що такі не можуть братися до уваги, оскільки судовими рішеннями встановлено відсутність в його діях дисциплінарних проступків та відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім цього, позивач зазначає, що незаконність його звільнення проявилась у недотриманні спеціального порядку, оскільки він є заступником голови профспілкового комітету ДУ ТМО МВС України по Львівській області, а відтак, була порушена процедура його звільнення, в зв`язку з відсутністю згоди профспілкової організації на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а відтак, беручи до уваги наведене вище, просить позов задовольнити визнати протиправним та скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі, стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу. У поданому відзиві, представник відповідача просив у позові видмовити в повному обсязі, разом з тим заперечення позову стосуються вимоги про стягнення середнього заробітку, в іншій частині позовних вимог фактично відсутні заперечення. /а.с.129-132/ В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, з наведених у позові обгрунтувань, зазначивши про те, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за вказаний у позові період. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, заперечив проти стягнення середнього заробітку за вказаний позивачем період, з на перевищення однорічного строку стягнення. Ухвалою суду від 25.01.2021 року відкрито провадження в справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. /а.с.53/ Ухвалою суду від 15.02.2021 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішеннями у справах №462/8080/19 та №462/2668/20. /а.с.63/ Ухвалою суду від 15.11.2021 року провадження в справі відновлено. /а.с.98/ Ухвалою суду від 26.01.2022 року заккрито підготовче провадження. /а.с.98/ Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали позовної заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України убачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 5-1 КЗпП України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (п. 6 ч. 1 ст. 5-1 КЗпП України). Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно із статтею 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Стаття 40 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав, коли трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед яких систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Судом встановлено, що позивач з лютого 1996 року працював на посаді лікаря в системі органів МВС та з 07.11.2015 року перебував на посаді начальника Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору - лікаря-психіатра в Державній Установі «Територіальне медичне об`єднаня МВС України по Львівській області», що стверджується копією трудової книжки. /а.с.9-10/ Наказом начальника Державної Установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» І.Безушка за №135 «Про наслідки проведення службової перевірки» від 12.12.2019 року, [PERSON] оголошено догану. /а.с.15-16/ Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.08.2020 року визнано протиправним та скасовано наказ начальника ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській бласті" І.Безушка №135 від 12.12.2019 року "Про наслідки сужбової перевірки" в частині оголошення [PERSON] догани. /а.с.75-85/ Постановою Львівського апеляційного суду від 25.05.2021 року, якою встановлена незаконність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани, вказане вище рішення залишено без змін. /а.с.86-89/ Наказами начальника Державної Установи «Територіальне медичне обєднаня МВС України по Львівській області» І.Безушка від 13.04.2020 року за № 54 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ЦПД та ППВ [PERSON] » та №55 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ЦПД та ППВ [PERSON] », позивачу оголошено догану. /а.с.28-29/ Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03.08.2020 року вказані вище накази визнано протиправними та скасовано. /а.с.90-92/ Постановою Львівського апеляційного суду від 21.09.2021 року, якою встановлена необгрунтованість зазначених вище наказів, рішення першої інстанції залишено без змін. /а.с.93-97/ З наведеного вбачається, що Державною Установою «Територіальне медичне обєднаня МВС України по Львівській області» неодноразово застосовувалися необгрунтовані та безпідставні дисциплінарні стягнення у виді догани відносно [PERSON] . Відповідно до наказу т.в.о. начальника Державної Установи «Територіальне медичне обєднаня МВС України по Львівській області» Л. Кушнір-Гукової №684-0 від 13.11.2020 року «Про застосування до [PERSON] начальника ЦПД та ППВ дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, відповідача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього трудовим договором обов`язків, відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України. З оскаржуваного наказу вбачається, що відповідно до Доручення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації МВС України від 06.07.2020 року № 99/33 «Про проведення психопрофілактичної роботи з медичним персоналом на Центр психіатричної допомоги та професійного психофізичного відбору ДУ «ТМО МВС України у Львівській Області» покладено обов`язок організувати комплекс заходів, спрямованих на профілактику, а у разі необхідності, й на боротьбу з проявами синдрому професійного вигорання серед медичних працівників. Позивач, як начальник ЦПД та ППВ не виконав зазначеного доручення, не організував та не провів жодного заходу серед лікарів та медичного персоналу, протягом тривалого часу, з 06.07.2020 року по 11.11.2020 року та ігноруючи необхідність активних дій фахівців Центру з медичним персоналом установи в умовах карантину, протягом вказаного часу, неодноразово погоджував фахівцям Центру відпустки, без збереження заробітної плати, внаслідок чого втратив контоль за якістю надання психіатричної допомоги, чим порушив п.2.9 посадової інструкції начальника ЦПД та ППВ. /а.с.11-13/ Суд зазначає, що оскаржуваний наказ базується на наказах про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, які були скасовані судом, відповідно до зазначених вище рішень, а відтак, є протиправним, з огляду на неможливість застосування при звільненні [PERSON] положення п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому такий наказ підлягає скасуванню. Як встановлено судом, позивач є членом профспілкової організації працівників ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Львівській області». /а.с.44-45/ Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України, ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Згідно із ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. За аналогією правило ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених ч.2 ст.252 КЗпП України випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів - до їх дисциплінарної відповідальності. Згідно із ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Зі змісту ст.235 КЗпП України убачається, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності надавали змогу прийти до висновку, що при звільненні [PERSON] відповідачем було дотримано спеціальний порядок, регламентований статтею 43 КЗпП та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зокрема те, що відповідач звертався до профспілкової організації щодо застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення та отримав вмотивоване рішення, а відтак, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося без законної на це підстави, тому позивача слід поновити на посаді з 14.11.2020 року. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно із довідки про доходи [PERSON] , середньоденна заробітна плата останнього становить 524 грн. 04 коп. /а.с.115/ З аналізу матеріалів справи убачається, що час розгляду останньої становить більше одного року не з вини позивача, бо головною причиною перевищення однорічного терміну стягнення є зупинялось провадження в справі за клопотанням представника відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дати винесення рішення, який складає 333 дні, а саме: 2020 рік - 33 дні, 2021 рік -250 дні, 2022 рік - 50 днів. Таким чином, сума оплати часу вимушеного прогулу становить: 333 дні х 523 грн. 04 коп. = 174 172 грн. 32 коп., з якої також слід провести стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати, оскільки відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові ВС КЦС від 18.07.2018 року в справі №359/10023/16-ц. Суд при ухваленні рішення також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29). Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, вважаю за необхідне, понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати покласти на відповідача. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved