Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач [PERSON] , яка являється колишньою невісткою позивача, шлюб між якою та сином позивача - [PERSON] розірвано 28.02.2012 року. Відповідач не проживає у даному будинку понад дев`ять років, не користується ним та участі в сплаті комунальних послуг не приймає. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 04 січня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Кожевнікова О.В. в судове засідання не з`явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задоволити. Відповідач належним чином повідомлялася про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, тому, згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 05 липня 1991 року, виданим на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів №133а від 28 червня 1991 року "Про оформлення права власності на жилі будинки". В даному житловому приміщенні, крім інших осіб, зареєстрована відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується будинковою книгою. Проте після розлучення з сином позивача - [PERSON] , відповідач не проживає у даному будинку понад дев`ять років, що підтверджується Актом про встановлення факту не проживання громадянина. Відповідно до Акту про встановлення факту не проживання громадянина по [ADDRESS] від 29 жовтня 2021 року, складеного депутатом виборчого округу №3 Федірко А.Б. на підставі свідчень свідків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що гр. [PERSON] дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] з 28.02.2012 року згідно з рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, останньою не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved