Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виконання зобов`язання за договором про пайову участь. В обґрунтування позову вказував, що 19 січня 2016 року між Чернівецькою міською радою та [PERSON] укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців при здійсненні реконструкції адміністративного будинку з прибудовою на [ADDRESS] та [ADDRESS] . Зокрема, вказаним договором визначено, що відповідач зобов`язується взяти участь у розвитку інфраструктури міста при здійсненні реконструкції адміністративного будинку з прибудовою на [ADDRESS] та [ADDRESS] . Крім того, згідно п. 2.2 договору визначено, що пайовий внесок у сумі 97 308 грн. 12 коп. підлягає до сплати відповідачем [PERSON] відповідно до розрахунку, який є невід`ємною частиною договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців. При цьому, вказаний пайовий внесок відповідно до пункту 2.3 договору сплачується замовником до 10 вересня 2020 року з врахуванням додаткових договорів у грошовій безготівковій формі. Разом з тим, у порушення умов договору, станом на 10 вересня 2020 року відповідачем [PERSON] не було виконано умов договору №714 від 19 січня 2016 року про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців в частині сплати пайового внеску. 21 жовтня 2020 року Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на адресу відповідача [PERSON] надіслано лист-претензію №04/01-08/3-07/2434 про необхідність сплати коштів пайового внеску у розмірі 101567 грн. 34 коп., відповідно до умов договору №714 від 19 січня 2016 року про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців та проінформовано, що у зв`язку із простроченням відповідачем терміну сплати пайового внеску в період з 11 вересня 2020 року по 22 жовтня 2020 року буде нарахована пеня в розмірі 1339 грн. 98 коп., однак відповідачем умови договору не виконані. Посилаючись на вказане, а також те, що відповідач не сплатив на рахунок місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту й відповідно лист претензію виконавчого органу міської ради - департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин з вимогою сплати пайового внеску був залишений ним без відповідного реагування, просив стягнути з відповідача на користь Чернівецької міської ради заборгованість по сплаті пайового внеску у розмірі 97308 грн., 12 коп., пеню в сумі 5 796 грн. 71 коп., штраф в сумі 2919 грн., 24 коп. та сплачений судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп. Від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими й відповідно просив відмовити у задоволені позову. Зокрема зазначав, що Чернівецьку міську раду було повідомлено, що реконструкція не розпочата та будь-які роботи не проводилися у зв`язку із його тяжким фінансовим становищем та станом здоров`я, а тому було прийнято рішення про відсутність необхідності реконструкції приміщення. Оскільки предмет договору стосується реконструкції адміністративного будинку з прибудовою на [ADDRESS] та [ADDRESS] , яка фактично не була розпочата , він вважає, що даний договір є недійсним й відповідно відсутні правові підстави для внесення коштів згідно договору. На підставі вищевикладеного просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов, а також вказав що неодноразово звертався до Чернівецької міської ради з приводу розірвання договору та неможливості його виконання у зв`язку із не проведенням реконструкції будівлі. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 19 січня 2016 року між Чернівецькою міською радою та [PERSON] було укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців №714(а.с.5). Вказаним договором передбачено, що відповідач зобов`язується взяти участь у розвитку інфраструктури міста при здійсненні реконструкції адміністративного будинку з прибудовою на [ADDRESS] та [ADDRESS] . При цьому, пунктом 2.2 договору визначено, що кошти пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Чернівців у розмірі 97308 грн. 12 коп. підлягають до сплати відповідачем [PERSON] відповідно до розрахунку, який є невід`ємною частиною цього договору. З врахуванням додаткових договорів до Договору № 714 від 19 січня 2016 року, вказаний пайовий внесок сплачується до 10 вересня 2020 року, але не пізніше прийняття об`єкта будівництва та експлуатацію, у грошовій безготівковій формі. Окрім того, умовами договору передбачено, що у разі прострочення замовником термінів сплати пайового внеску, замовник сплачує міській раді пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу. У разі прострочення замовником сплати пайового внеску понад 30 (тридцяти) днів, останній сплачує міській раді штраф у розмірі 3 (трьох) відсотків від суми несплаченого внеску. Також, сплата неустойки не звільняє замовника від виконання зобов`язань за цим Договором в натурі. Разом з тим, як встановлено судом, станом на 10.09.2020 року пайовий внесок відповідачем сплачено не було, у зв`язку з чим не було виконано умов Договору від 19 січня 2016 року №714 в частині сплати пайового внеску. Зокрема, дослідивши надані сторонами докази та враховуючи характер спірних правовідносин сторін, суд приходить до висновку, що в даному випадку спірні правовідносини сторін врегульовані положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Так, ст.1 п.4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Частинами 2,3 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що обов`язок замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Така пайова участь (внесок) замовника полягає у перерахуванні замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Згідно ч.ч.5, 6, 8, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Таким чином, вказані вище норми законодавства покладають на замовника об`єкта містобудування обов`язок сплати коштів за договором про пайову участь. Як убачається з матеріалів справи, згідно розрахунків, наданих позивачем, сума пайового внеску згідно пункту 2.2 Договору №714 від 19 січня 2016 року про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Чернівців становить 97 308, 12, розмір пені, нарахованої за прострочення [PERSON] виконання зобов`язання за договором, станом на 17 серпня 2021 року, становить 5 796,71 гривень. Розмір штрафу становить 2 919,24 гривень, судом перевірено правильність проведення вказаних розрахунків(а/с 11). При цьому, як встановлено судом, що виконавчим органом Чернівецької міської ради - Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради було спрямовано відповідачу [PERSON] лист-претензію від 21.10.2020 року №04/01-08/3-07/2434 з пропозицією сплати коштів відповідно до укладеного Договору №714 від 19 січня 2016 року (а/с 9). Однак, відповідач [PERSON] не звернув увагу на претензію та кошти не сплатив (а/с 10). Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові № 757/48218/16-ц від 20.03.2018 року визначив, що аналіз положень ст.40 ч.ч. 2, 3, 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», дає підстави для висновку, що обов`язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов`язок пов`язаний зі зверненням замовника до органу самоврядування. Оскільки нормами законодавства покладено на замовника обов`язок сплати коштів на розвиток інфраструктури міста відповідно до договору №714 від 19.01.2016 року, однак відповідачем не було виконано умов договору, на підставі вищевикладеного слід стягнути з відповідача на користь Чернівецької міської ради кошти за пайову участь у розмірі 97308 грн.12 коп., пеню в сумі 5796 грн., 71 коп., та штраф в сумі 2 919 грн., 24 коп. При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження факту розірвання спірного договору, відповідачем суду не надано , як й не надано доказів на підтвердження його оспорення чи скасування, а також розірвання в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved