Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати виконавчий напис № 68211 від 28.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар»таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 жовтня 2021 року на адресу місця роботи позивача - Горбанівський геріатричний пансіонат ветеранів війни та праці надійшов поштовий лист приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Т.В., в якому містилась супровідна та постанова від 21.10.2021 року у виконавчому провадженні № 67001751 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Ознайомившись з даною постаново позивач дізналась, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 68211, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 28.05.2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар». З даною вимогою позивач повністю не згодна з наступних підстав. [PERSON] 22.03.2016 року, ознайомившись з умовами Публічної пропозиції на укладення Кредитного договору по продукту «Кредит готівкою» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр», у заяві - приєднанні №2549338 своїм підписом засвідчила своє волевиявлення на приєднання до Кредитного договору. Передбачувана сума кредиту, яку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» планував надати позивачу, становила 6000,00 грн. В цей же день позивачем була подана заява (оферта) №200483294 до ПАТ «Банк Михайлівський» щодо відкриття поточного рахунку та випуску на ім`я позивача платіжної картки. При цьому, з умовами самого кредитного договору позивача ніхто не ознайомлював, й в свою чергу будь-якого кредитного договору, передбаченого Цивільним кодексом України, зокрема статтею 1054, вона не укладала. На початку травня 2016 року«Банк «Михайлівський» визнаний неплатоспроможним і постало питання про його ліквідацію. Так, Національний банк України 12 липня 2016 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення №124-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно зі ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також у зв`язку з тим, що діяльність ПАТ «Банк Михайлівський» не відповідала вимогам банківського законодавства і нормативно-правових актів НБУ, Правлінням НБ України 23 травня 2016 року було прийнято рішення про віднесення цього банку до категорії неплатоспроможних. Звертає увагу на те, що ані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», ані «Банк «Михайлівський» у жодний спосіб як офіційно, так і не офіційно, про даний факт позивача не повідомляли, як і не повідомили про подальший розвиток правовідносин. На протязі тривалого часу після ліквідації Банку позивач намагалась з`ясувати подальший розвиток правовідносин, але дане питання залишалося відкритим і відповідей на питання надано не було. Зазначеним виконавчим написом було запропоновано задовольнити вимоги щодо стягнення з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь TOB «Авансар» , якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 18/05/2018-3 від 18.05.2018 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги (Договору Факторингу) від 22.05.2016 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на підставі Договору відступлення права вимоги №1104 від 11.04.2016 року відступлено право вимоги за Кредитним договором №2549338 від 22.03.2016 року за період з 22.03.2016 року по 01.06.2020 року включно, суму у розмірі: 6961,84 грн; 6667,01 грн - заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками; 900,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею; за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача; загальна заборгованість [PERSON] становить 15378,85 грн. При укладанні вищезазначених Договору відступлення права вимоги №1104 від 11.04.2016 року; Договору відступлення права вимоги (Договору Факторингу) від 22.05.2016 року; Договору факторингу № 18/05/2018-3 від 18.05.2018 року, вищезазначені товариства не повідомляли позивача про будь-яке порушення з її боку грошового зобов`язання, а також про намір захищати начебто порушені права. Крім того, на протязі п`яти років жодне із вищезазначених Товариств, укладаючи між собою сумнівні договори, не спромоглися направити лист - вимогу щодо погашення заборгованості за грошовим зобов`язанням, тобто захистити свої, на їх думку, порушені права. Такі дії Товариств свідчать лише про навмисне та штучне утворення шаленої заборгованості, яка в свою чергу тягне незаконне збагачення цих Товариств. Отже, наявність між позивачем та відповідачем спору щодо заборгованості, порушення порядку повідомлення її, як боржника про вимогу про усунення порушення, є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Зазначає, що Договір факторингу відповідачем було укладено 18.05.2018 року, а відповідно до даних постанови у виконавчому провадженні №67001751 виконавчий напис був виданий приватним виконавцем Остапенко Є.М. 28.05.2021 року. Відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу нотаріального напису поза межами встановленого законом строку. Проте, попираючи нормами вищезазначених статей, нотаріус Остапенко Є.М. залишив даний факт поза увагою і вчинив виконавчий напис, чим порушив не тільки процесуальні а й матеріальні права позивача. Крім вищезазначеного, приватним нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості, що є обов`язковою умовою відповідно до чинного законодавства. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 21.12.2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» у судове засідання повторно не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не подав відзив. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В. до суду повторно не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Суд, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.вчинено виконавчий напис №68211 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» заборгованості у розмірі 15378,85 грн., і дана обставина відповідачем не спростована. 21.10.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. у виконавчому провадженні ВП №67001751 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенко Є.М. №68211 від 28.05.2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.19). Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами [PERSON] , зокрема, посилалась на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 28.05.2021 року не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь банку, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Крім того, при вчиненні напису нотаріус не отримував від відповідача та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Також, нотаріус не з`ясував чи не пропущено відповідачем строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, в п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримувала, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Авансар», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн. 00 коп. - судовий збір за подання позову немайнового характеру, 454 грн. 00 коп. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову (а.с.1 - квитанції). На підставі викладеного та

Outcome: approved