Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначив, що з 10.01.2005 по 29.05.2021 він перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля». 29.05.2021 його було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні з роботи відповідач в порушення вимог трудового законодавства не здійснив з ним остаточного розрахунку та не виплатив належні йому при звільненні грошові суми та остаточно розрахувався з ним лише 30.12.2021, що є підставою для застосування до відповідача наслідків, передбачених ст.117 КЗпП України, та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.06.2021 по 29.12.2021 в сумі 157397,31 грн., виходячи з розміру його середньоденного заробітку 1070,73грн. та 147 прострочених робочих днів. Разом з тим, ураховуючи правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду щодо зменшення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає за можливе зменшити вказану суму до 120 000 грн., стягнувши її з відповідача на його користь. Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили. Відповідачем суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилається на важкий фінансовий стан підприємства, обумовлений в тому числі карантином, запровадженим КМУ на всій території України у зв`язку з захворюванням на COVID-19, що не дозволяло одноразово здійснити розрахунок з позивачем, внаслідок чого належні позивачу виплати були здійснені поетапно. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 10.01.2005 по 29.05.2021 перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля». 29.05.2021 наказом № 142к від 28.05.2021 на підставі ч.1 ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.6-7). Згідно довідки ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» №603 від 24.11.2021, станом на час звільнення позивача з роботи заборгованість перед ним склала: за травень 2021 року - за 18 робочих днів в сумі 18190,72 грн, компенсація за невикористану відпустку за 9 календарних днів в сумі 7240,05 грн, індексація за несвоєчасно сплачену заробітну плату за січень 2021 року в сумі 328,90 грн, за лютий 2021 року в сумі 156,05 грн, за березень 2021 року в сумі 33,42 грн. Разом сума нарахувань склала 25949,14 грн. Після стягнення податків сума до виплати за липень 2021 року склала 20634,75 грн, яка була виплачена позивачу 14.05.2021 в сумі 4345,00 грн, 09.06.2021 - в сумі 16289,75 грн. Також у травні позивачу були нараховані інші виплати, які не належать до фонду оплати праці. Згідно наказу №02/142к від 28.05.2021 у травні позивачу була нарахована вихідна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, сума якої після стягнення податків склала 56887,89 грн (а.с.8). Згідно виписки з картковому рахунку заборгованість в сумі 56887,89 грн фактично була виплачена позивачу 30.12.2021 (а.с.10). Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, а середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). Згідно довідки відповідача, з якою погодився позивач, його середньоденний заробіток, розрахований за зазначеною в Порядку формулою, складає 1070,73 грн (а.с.9). В день звільнення 29.05.2021 позивач працював, отже, період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з дня його звільнення. Як слідує з розрахунку позивача, затримка розрахунку становить 149 робочих днів, що в грошовому виразі складає 159538,77 грн (1070,73 х 149). Так як судом встановлено, що відповідач не здійснив виплату позивачу при його звільненні усіх належних йому сум, це є підставою настання відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За нормами закону, відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання. Разом з тим, встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. І хоча працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах, водночас розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця має бути дотримано. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також розміру простроченої заборгованості, періоду затримки її виплати, причини, з якою була пов`язана тривалість такого періоду, дій працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірності розміру виплат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, та майнових втрат працівника, суд може зменшити розмір такого відшкодування. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне з урахуванням встановлених судом обставин, розміру заборгованості з заробітної плати, строку її невиплати, доводів відповідача щодо фінансової неспроможності, а також воєнного стану, запровадженого в державі Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку, до 30 000 грн, що не призведе до явно нерозумних і несправедливих наслідків і буде належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача. Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 300,00 грн (30000 х 1200 : 120000). На підставі ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial