Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Представник позивача - адвокат Руднічук Д.В., в інтересах позивача [PERSON] , засобами поштового зв`язку звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просить суд: - визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, № 244822 від 28 червня 2021 року, згідно якого стягується заборгованість із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з відповідача - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що у вересні 2021 року [PERSON] дізнався про те, що Придніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження та здійснюється примусове виконання виконавчого напису № 244822, вчиненого 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 13 577 грн 00 коп. Зокрема, у вказаний період часу позивач отримав постанову головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко В.А. про відкриття виконавчого провадження ВП № 66726970 на підставі зазначеного вище виконавчого напису. Водночас, представник позивача стверджує, що [PERSON] не підписував жодних договорів із ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», а також із ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», та не отримував жодних повідомлень від стягувача про існування заборгованості, а тому, на його думку, є підстави вважати, що виконавчий напис вчинено за відсутності всіх необхідних документів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, зокрема, за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого договору та документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Крім того, на переконання представника позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки докази одержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень у матеріалах виконавчого провадження відсутні. З огляду на вищевикладене, представник позивача вважає, що виконавчий напис № 244822 від 28 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованості в загальному розмірі 13 577 грн, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, передано до Черкаського районного суду Черкаської області для розгляду за підсудністю /а.с. 63-65/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19 січня 2022 року повернено позивачу клопотання про забезпечення позову /а.с. 81-82/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 20 січня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 28 лютого 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору; зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. надати суду належним чином засвідчену копію виконавчого напису № 244822 від 28 червня 2021 року про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованості в розмірі 13 577 грн. 00 коп., а також належним чином засвідчену копію кредитного договору, на підставі якого було вчинено дану нотаріальну дію /а.с. 81-86/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2022 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та зупиненостягнення на підставі спірного виконавчого напису /а.с. 143-145/. 28 лютого 2022 року справу було знято з розгляду у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану на території України строком на 30 діб. Чергове судове засідання призначено на 06 квітня 2022 року. Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Між тим, 25 січня 2022 року від відповідача - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» визнає позовні вимоги [PERSON] у частині визнання виконавчого напису № 244822 від 28 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., таким, що не підлягає виконанню, а також у частині стягнення з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн 00 коп (інші 50 відсотків судового збору повертаються з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України), та, у разі подання заяви про забезпечення позову, - в розмірі 227 грн 00 коп. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Вимоги позивача про стягнення орієнтовних судових витрат у розмірі 8 000 грн 00 коп. відповідачем не визнаються /а.с. 94/. Того ж дня, 25 січня 2022 року, від відповідача - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» на адресу суду надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді /а.с. 93/. Позивач згоди на таке врегулювання не надав. Відтак, відповідно до положень частини 1 статті 201 ЦПК України, врегулювання спору за участю судді є неможливим і дане клопотання відповідача задоволенню не підлягає. Крім того, 25 січня 2022 року відповідач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в обґрунтування якого зазначив, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, з огляду на те, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до малозначних і доводи, наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, а тому практику за даною категорією справ слід вважати установленою. До того ж, стороною позивача не доведено факт укладення договору про надання правової допомоги і порядок обчислення таких витрат, а у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують надання позивачу таких послуг адвокатом. З урахуванням наведеного, гонорар адвоката в розмірі 8 000 грн 00 коп, на думку відповідача, не відповідає критеріям співмірності. При цьому, він висуває взаємовиключні вимоги та одночасно просить суд як відмовити позивачу в компенсації витрат на правничу допомогу, так і зменшити їх розмір до 1 907 грн 00 коп /а.с. 95-96/. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. письмових пояснень по суті справи не надходило. При цьому, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. поштову кореспонденцію не отримує, конверт повернувся з поштовою відміткою про те, що адресат вибув. Витребувані докази суду не надано. В ухвалі про прийняття справи до розгляду сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 05 лютого 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1753115 /а.с. 17/. 21 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу № 2106, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 1753115 від 05 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» /а.с. 17/. У зв`язку з невиконанням [PERSON] кредитних зобов`язань, за період з 21 червня 2021 року по 26 червня 2021 року в нього утворилася заборгованість в сумі 13 552 грн 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 000 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією - 9 552 грн 00 коп. /а.с. 18/. На підставі ст. 18 ЦК України, ч. 1 ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення із [PERSON] вищевказаної заборгованості. 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за заявою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 244822, відповідно до якого із [PERSON] стягнено невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № 1753115 від 05 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , строк платежу за яким настав, за період з 20 червня 2021 року по 27 червня 2021 року включно, а також плату за вчинення виконавчого напису, у загальному розмірі 13 577 грн 00 коп /а.с. 17/. На підставі вищевказаного виконавчого напису Придніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66726970 /а.с. 15/. Також з матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2021 року позивач звернувся до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України /а.с. 50/. Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є. від 21 жовтня 2021 року скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано уповноважену особу Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області відповідно до вимог частини 1 статті 214 КПК України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за даною заявою /а.с. 52/. Таким чином судом установлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності вчинення 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 244822, про стягнення із [PERSON] грошових коштів на підставі кредитного договору № 1753115 від 05 лютого 2021 року. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Отже, на день вчинення виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), а також постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 в справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 12.03.2020 в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Оскільки відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами твердження представника позивача про те, що укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] кредитний договір № 1753115 від 05 лютого 2021 року, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, зокрема, не надано копію такого договору, суд дійшов висновку, що, вчиняючи 28 червня 2021 року виконавчий напис № 244822, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Крім того, у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. До того ж, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 244822 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зауважив, що встановлення відсутності доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа є порушенням встановленої законом процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно із частинами 1,4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частин 5,6 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн за подання позовної заяви та 496,20 грн за подання заяви про забезпечення позову. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, в порядку частини 1 статті 142 ЦПК України, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454,00 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача 50 % судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даною позовною заявою, що становить 454,00 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для повернення позивачу 50 % судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, оскільки частина 1 статті 142 ЦПК України передбачає таку пільгу саме щодо судового збору, сплаченого за подання позову. Відтак, витрати позивача на забезпечення позову в повному розмірі підлягають стягненню з відповідача. Також, оскільки позивачем та його представником не було подано окремої заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу, а лише зазначено про них у попередньому розрахунку суми судових витрат, наведеному в мотивувальній частині позовної заяви, такі судові витрати суд залишає за позивачем, у зв`язку з чим клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу слід залишити без задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved