Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Перемишлянського районного суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , укладений 11 вересня 2015 р., актовий запис №66. Заяву обгрунтовує тим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе, насамперед виходячи з його інтересів. Зазначає, що за час подружнього життя між ним та відповідачем часто виникали непорозуміння, сварки із-за будь-яких обставин. Наголошує, що відповідач влаштовувала скандали, оскільки має відмінні погляди на життя, не поважає його як чоловіка, вони не знаходили спільних планів, не живуть спільним подружнім життям протягом тривалого часу. Стверджує, що їхній шлюб існує формально, оскільки на його думку сім`я остаточно розпалася і перспектив на її поновлення не має. Звертає увагу, що примирення між ними не можливе, він категорично настоює на розірванні шлюбу, оскільки з відповідачем він не проживає протягом тривалого часу, не ведуть спільного господарства, не живуть подружнім життям. Позивач в судове засідання, не з`явився, проте подав заяву, відповідно до якої, останній позовну заяву підтримує повністю та просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. Окрім цього, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач також викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України». Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явився. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.09.2015 р., шлюб між сторонами було зареєстровано - 11.09.2015 року, про що складено відповідний актовий запис за № 66. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.03.2011 р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим, сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Причинами розпаду сім`ї стали різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у зв`язку з чим подальше спільне проживання стали неможливими, їхні відносини фактично припинилися. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача, що має істотне значення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved