Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

У грудні\~2021\~року позивачі\~звернулися до\~суду з\~позовом до\~Четвертої дніпровської\~державної нотаріальної\~контори Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Дніпро)\~про звільнення\~майна з-під\~арешту. В обґрунтування позову посилаючись на те, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська розглядалася цивільна справа №2-52/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В рамках зазначеної цивільної справи судом постановлено ухвалу про забезпечення позову. На теперішній час [PERSON] рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 по цивільній справі №2-52/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу виконано в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 [PERSON] у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-52/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2021 заява представника [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-52/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволена та постановлено скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2006 року, у вигляді накладення арешту на ј частину квартири [ADDRESS] та нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Водночас, вірною є адреса квартира [ADDRESS] . На теперішній час арешт майна перешкоджає позивачам отримати спадщину та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, позивачі просили суд звільнити з-під арешту нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , накладеного ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2006 в рамках цивільної справи №2-52/11 (2п-104/11). Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, у разі наявності, належним чином завірену копію ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2006 б/н про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , та закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду по суті. 30 березня 2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання позивачі не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивачів адвокат Чернов О.С. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №2-52/11, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська перебувала на розгляді цивільна справа №2-52/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В рамках розгляду зазначеної цивільної справи ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2006 було вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на ј частину квартири [ADDRESS] та нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2011 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] про стягнення боргу [PERSON] до [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 01.08.2001 в розмірі 268\~960 грн. 16 коп., вирішено питання судових витрат. Рішення суду набрало чинності 24.01.2012. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року в задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено, оскільки у матеріалах цивільної справи №2-52/11 відсутні будь-які відомості про вжиття заходів забезпечення позову на ј частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року клопотання [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2006 року, у вигляді накладення арешту на ј частину квартири [ADDRESS] та нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року в задоволенні заяви представника відповідача (боржника) адвоката Чернова О.С. про виправлення описки у судовому рішенні ухвалі суду від 05 липня 2021 року про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено, оскільки резолютивна частина ухвали судді від 19.04.2006 викладена в наступній редакції: «накласти арешт на ј частину квартири [ADDRESS] , що на підставі свідоцтва про право власності на майно належить [PERSON] та на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] ». Водночас, на виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в рамках розгляду цієї справи, Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду надано копію ухвали судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2006 року, якою виправлено описку в ухвалі судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2006 року та постановлено: «вважати правильним накласти заборону на відчуження у будь-якій формі квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Заборонити нотаріальним конторам, приватним нотаріусам проводити дії, пов`язані з відчуженням даного майна, яке належить відповідачу». Крім того, згідно даних КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] належить на праві власності ј частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 13.12.1994. Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.06.2006 вбачається заборона на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали АНД районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2006 року замість арешту №3271421, який був накладений на підставі ухвали АНД районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2006 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 01.07.2021 наявна заборона на квартиру [ADDRESS] . Судом також встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 13.12.1994 квартира [ADDRESS] , окрім [PERSON] , належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №1071 від 24.06.2014, після смерті якої відкрито спадкову справу №1196/2014. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №334 від 19 лютого 2001 року. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов`язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В даному випадку, позивачі є спадкоємцями першої черги після [PERSON] та [PERSON] і накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , перешкоджає їм користуватись, володіти та розпоряджатись належним їм майном та оформити свої спадкові права. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність арешту на вищевказане майно за відсутності на теперішній час правових підстав для цього порушує права позивачів. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ту обставину, що позивачами не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним віднести судові витрати на рахунок позивачів.

Outcome: approved