Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної об`єднаної територіальної громади, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії. Позивач в позові посилається на те, що вона та її батько [PERSON] тривалий час працювали в колгоспі «Комуніст», пізніше КДСП «Кільчень» Магдалинівського району Дніпропетровської області і були його членами. Позивач та її батько були внесені до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень», проте земельних часток (паїв) не отримали. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року визнано право [PERSON] та [PERSON] на земельну частку (пай) із земель колишнього КДСП «Кільчень». На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає зобов`язати Магдалинівську селищну раду прийняти рішення про виділення їй земельних часток (паїв) із земель колишнього КДСП «Кільчень». Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, де зазначено, що позивач передчасно звернулася до суду, оскільки після визнання за нею права на земельну частку (пай) не зверталася до селищної ради із питанням виділення в натурі земельної ділянки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду пояснення, де зазначено, що питання виділення в натурі земельної ділянки не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року визнано право [PERSON] та [PERSON] на земельну частку (пай) із земель колишнього КДСП «Кільчень» (а. с. 7-8). У статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: -свідоцтво про право на спадщину; -посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); -рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): -розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; -приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України. Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Виходячи з матеріалів справи вбачається, що за позивачем в судовому порядку визнано право на земельну частку (пай), однак в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до відповідного органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у власність та відповідної відмови у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду. Позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення її матеріального права відповідачем у справі, у зв`язку із чим право вимоги щодо визнання права власності заявлено передчасно та необґрунтовано. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed