Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

19 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 14 листопада 2015 року у виконкомі Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON] , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №25. Від даного шлюбу у них народилась одна дитина: син [PERSON] ( [INFO] ). Сімейне життя в них не склалось, через розбіжність у поглядах, у зв`язку з чим вони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, сім`я фактично розпалась. Враховуючи вищевикладене позивачка просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 5 000 грн. на місяць, починаючи з дня подання позову та до досягнення нею повноліття. 17.02.2022 року відповідачем було надано відзив, відповідно до якого не заперечує щодо розірвання шлюбу між сторонами, оскільки вони разом не проживають і сімейні стосунки не підтримують. Погоджується на сплату аліментів в розмірі 1 500 грн., оскільки він на даний час ніде не працює, інших доходів не має. 18.03.2022 року до суду було подано відповідь на відзив, згідно з яким позивачка стверджує, що витрачає на утримання сина не менше 10 000 грн. на місяць. Заявлена нею сума у 5 000 грн. є лише половиною необхідної суми для повноцінного утримання дитини. В свою чергу зазначила, що відповідач має тимчасові заробітки, оскільки займається будівельними роботами. Позивачка ж ніде не працює, бо перебуває у декретній відпустці. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак надали письмову заяву, якій позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили. Просили слухати справу у їх відсутність. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, однак надали письмову заяву в якій просили слухати справу у їх відсутності, обставини викладені у відзиві підтримали. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] . Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 2015 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане у виконкомі Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №25 (а.с.5). В шлюбі народилась одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виноградівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 22.11.2016 року серії [NUMBER] (а.с.9). Батьками вищезгаданої дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, спору, щодо місця проживання дитини не має, вона залишається проживати з матір`ю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання малолітньої дитини відповідно до ст.184 СК України з визначенням їх розміру у твердій грошовій сумі із заробітку батька. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч.2 ст.182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-ІХ, прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить: 1 січня 2022 року -2100 гривень; з 1 липня -2201 гривень; з 1 грудня - 2272 гривень. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Посилання сторін на розмір витрат на дитину, їх матеріальне становище, документального підтвердження не знайшли. У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , слід визначити в розмірі по 2 000 грн., із доходів [PERSON] , щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а саме суму судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. Судові витрати при розірванні шлюбу, а саме суму судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial