Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] звернулись в суд із позовом до відповідачки [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Вимоги позову обґрунтовано тим, що [INFO] у віці 65 років помер їх батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачі - рідні донька та син померлого, їх бабуся [PERSON] та друга дружина померлого - [PERSON] , є спадкоємцями першої черги за законом. Звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак їм повідомили, що 10 грудня 2016 р. посвідчено заповіт від імені батька та за заявою відповідачки [PERSON] першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 23 січня 2017 р. заведена спадкова справа за №27/2017 до майна померлого. Зазначають, що за час свого життя батько не був визнаний недієздатним, однак з 2011 р. тяжко хворів, маючи онкологічне захворювання та ряд супутніх хвороб, які разом спричиняли його здоров`ю важкий стан, вважають, що під час посвідчення заповіту він не міг усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг ними керувати. Просили визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь відповідачки, посвідчений 10 грудня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5944 бланк серія НВО №122160, як такий, що вчинений [PERSON] , який через стійкий розлад здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2017 року позов залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2017 року відкрито провадження за даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2017 року справу за даним позовом призначено до розгляду в судовому засіданні. 01 вересня 2017 року позивачами до суду було подано позовну заяву у новій редакції до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним заповіту, доповнивши позов викладеними посиланнями на сам заповіт, в якому зазначено, що [PERSON] повністю усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, у присутності нотаріуса, яку він обрав самостійно, у присутності двох свідків, обраних ним на власний розсуд особисто, зробив розпорядження щодо належного йому майна. Однак, у заповіті є суперечливим запис, що заповіт записано нотаріусом зі слів [PERSON] та у зв`язку із станом здоров`я [PERSON] не може особисто прочитати в голос та підписати текст заповіту. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2017 року провадження по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним зупинено до залучення у справі правонаступника померлої [INFO] відповідачки [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 січня 2019 року поновлено провадження по даній справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 лютого 2019 року здійснено перехід до розгляду даної справи, в порядку загального позовного провадження за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, починаючи зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2019 року позовну заяву [PERSON] про визнання недійсним залишено без розгляду. 06 березня 2019 року позивачкою [PERSON] було надано суду уточнену позовну заяву до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 10 грудня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5944 бланк серії НВО № 122160, як такий, що вчинений [PERSON] , який через стійкий розлад здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Доповнюючи раніше подані позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] спадкоємцями якої є [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 липня 2019 року в порядку витребування доказів по даній цивільній справі витребувано з Чернівецької обласної клінічної лікарні, КМУ Міська поліклініка № 3 історії хвороби, медичної картки [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу за даним позовом до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 лютого 2021 року призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2021 року поновлено провадження по даній справі. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кравчук Д.В. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, підтвердивши викладені в позовній заяві обставини, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Сарафенюк Р.І. позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 16 травня 2019 року від нього надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов [PERSON] визнає та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою, яка була направлена йому за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Позивачка [PERSON] , яка допитана в якості свідка, суду показала, що батько хворів, вона весь час надавала матеріальну допомогу, в силу стану здоров`я він потребував сторонньої допомоги. Вона приходила до батька кожен день, також за ним дивилася [PERSON] . Оскільки майно було їх батьків, то батько квартиру віддав їй, а будинок повинен був дістатися брату. У батька з братом були погані відносини, останні два тижні брат до нього не приходив. На прохання батька, який хотів зробити заповіт, вона запросила нотаріуса [PERSON] , яка подивилась на батька і відмовилася вчиняти нотаріальні дії. Потім подзвонила [PERSON] і повідомила, що батько просить, щоб вона повернула документи. Дев`ятого числа вона віддала документи, а десятого [PERSON] попросила, щоб вона не приходила. О 17 год. приїхала нотаріус [PERSON], яка посвідчила заповіт. Батько вже нічого не розумів, був у важкому стані, не міг висловити свою волю. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка, [PERSON] показала суду, що вона знала померлого, у нього було онкологічне захворювання, приймав хімію. Казав, що дім буде сину, квартира доньці. Пізніше захворів сильніше, впав і його забрали в лікарню, а коли повернувся додому був нерухомий, схуд. Про подальший стан здоров'я знала зі слів позивачки. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що покійний мав намір квартиру відписати доньці, будинок сину. Коли покійного забрали в лікарню, їхала із ним в автобусі, стан його був жахливий. Після лікарні він вже не піднявся, всі знали, що він онкохворий. Про стан його здоров`я знала зі слів [PERSON] , не вставав, не розмовляв, був у немічному стані. Ходила із [PERSON] до нотаріуса, однак остання відмовила їм у вчиненні нотаріальних дій, бо він уже в такому стані. Також сказала, що дружина також має частку і спадщина поділиться на чотирьох. Вважає, що він нічого не усвідомлював, бо навіть не мав змоги сам встати та комусь подзвонити. Свідок [PERSON] показала суду, що покійний її свекр.Їй відомо, що квартиру змалку пообіцяли [PERSON] , а будинок в Ленківцях її чоловіку. [PERSON] подзвонила і сказала, що батько дуже хворий. За декілька днів до смерті, вони його відвідали. Він дуже погано виглядав, худий був та хворий, не впевнена, що впізнав їх, не розмовляв. [PERSON] спитав чи він хоче пити, батько сказати не міг. Підняв йому голову, бо людина вже була в такому стані, що не могла голову підняти, щоб попити з бутилки. Свідок [PERSON] показав суду, що із померлим часто зустрічались. Покійний розказував, що коли син одружився, то пропав. З 2015 року він хворів раком. Після лікарні відвідував його, він був хворий, хотів лікуватись травами. Жив в місті, приїжджав в Ленківці на вихідні. Перед смертю його не бачив. Допитана, в якості свідка, [PERSON] показала суду, що із [PERSON] була в чудесних стосунках. Завжди дбав про сім`ю, яка потім рухнула і він впав на стакан. Коли познайомився із [PERSON], став таким, як був. Потім повідомив, що у нього знайшли пухлину. Ходив по лікарях, ноги опухали, з кожним днем ставало гірше. Лежав в кардіології, [PERSON] оплачувала лікування. Схуд на 12-16 кг.Одного разу прийшла до нього, він сказав, що зробив заповіт на [PERSON], оскільки вона за ним доглядала, дивилась, ночі біля нього сиділа, квартиру [PERSON] , оскільки вона його лікувала, а все решта бабі. Вважає, що він розумів все, що говорив. Пізніше баба [PERSON] склала заповіт на внуків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суду, що знайома із померлим із 1977 року, з [PERSON] вони жили на Бульварі , щонеділі приїжджали в Ленківці обробляти город, робили ремонт, [PERSON] доглядала за його мамою, яка там жила. Знає, що [PERSON] хворів, схуд. 7 жовтня, на день народження мами, йому стало погано, забрала швидка. На самому початку, коли вони були малі, всім було відомо, що [PERSON] буде в Ленківцях . Після смерті [PERSON] , в будинку, де лишилася проживати його мама, за нею доглядала [PERSON] , коли баба лежала. Про заповіт [PERSON] знає зі слів [PERSON] та [PERSON] , потім баба свою половину вирішила розділити між внуками. Свідок [PERSON] показала суду, що знала [PERSON] давно, з чоловіком часто до них приходили. Подзвонила [PERSON] , сказала, що знайшла нотаріуса і що треба прийти, щоб зробити заповіт. В той день, коли прийшов нотаріус він розмовляв, говорив з ними. Нотаріус читала, потім на запитання нотаріуса [PERSON] відповів, що квартира на [PERSON] , а хату в селі дає мамі та дружині. Це недовго відбувалось, нотаріус спитала та пішла. Нотаріус стояла в ногах, а свідки по боках з двох сторін. [PERSON] також була - заходила, виходила. Нотаріус запитувала, а він відповідав. Він нормально говорив, а рухатись не міг. Свідок [PERSON] показала суду, що неодноразово заходила, в той день передзвонили, що [PERSON] хоче робити заповіт, він говорив повільно, спокійно. Відбувалось між дванадцятою і другою годиною, тривало не дуже довго. [PERSON] лежав посередині, [PERSON] стояла в ногах, [PERSON] стояла перед нею. На запитання нотаріуса відповів, що квартира дочці [PERSON] , хату в селі - наполовину мамі та дружині. Коли дали підписатись, тоді за нього підпис поставила [PERSON] , його фіна. [PERSON] , в якості свідка, показала суду, що [PERSON] її покликала, як свідка, сказала, що [PERSON] хворий, хотіли б скласти заповіт. Ніхто її не попереджав про те, що має підписуватись замість нього. Знаходилась в коридорі, були привідкриті двері, тому все чула. [PERSON] лежав на ліжку, на запитання нотаріуса відповідав одним словом. Спочатку за запитання нотаріуса - кому він заповідає майно, відповів, що мамі, надалі сказав на сина, потім на маму та сина. [PERSON] заплакала та вийшла, а нотаріус спитала - а дружині? Далі він сказав: мамі і дружині. Коли його в кінці перепитували сказав: дружині та мамі. [PERSON] , в якості свідка, показала суду, що була дільничим лікарем. У [PERSON] були проблеми із здоров`ям, обстежувався, періодично приходив. Одного разу прийшов, дуже захворів, було важко ковтати, збільшення лімфоузлів, отримали нехороші аналізи. Виписали із лікарні під нагляд дільничного лікаря, оскільки не було динаміки в сторону покращення. Був важким, була астенія, кахексія. Важко переносив анальгетики, весь час інтоксикація. Давали один раз йому « Трамадол », погано переніс, вирішили не давали більше, до наркотиків не дійшли. Хворів так 1,5 року. Був в адекваті, був життєлюб, любив жартувати, хотів жити. Кахексія розвивалась, тиск почав падати. Була в день, а вночі він помер. [PERSON] був «важкий», мав сильні болі, важко йому було, але розмовляв, був в адекваті. Слова видавав, речення будувати було важко, розумів, що його питають. Мав метастази в легенях, психічних розладів не було. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] знає більше 15 р. Остання звернулась до неї із питанням посвідчення заповіту на дому. Побачивши [PERSON] в дуже тяжкому стані, був в памперсі, дивився, але не говорив, вона відмовила у вчиненні цієї дії. Пояснила, що немає сенсу, оскільки є і мама похилого віку, і дружина, які також будуть мати обов`язкову частку. Це було десь на початку зими. Мова йшла про те, що заповіт повинен був бути на двох. Свідок [PERSON] показала суду, що до неї звернулась жінка щодо посвідчення заповіту на дому. Перший раз приїхала, щоб поговорити із заповідачем, він сказав, що заповіт на дружину і маму обов`язково. Другий раз, коли повернулась, були свідки і людина, яка підписувала, бо він в силу стану здоров`я не міг тримати ручку. Він розмовляв, був дієздатним, був в свідомості, адекватним. Задавала питання, він висловив свою волю. Під час посвідчення заповіту в кімнаті не було нікого, окрім осіб, які включені в заповіт: свідки та підписант, тому що це таємниця. В квартирі може хтось ще й був. Заслухавши сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 року у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно за ч. 1 ст. 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Відтак висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент складення заповіту. Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 року (справа № 204/1064/16-ц, провадження № 61-21834св19) наголосив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Згідно ст. 110 ЦПК висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1 а.с. 13, 16). [PERSON] перебував з 20 вересня 2002 року у другому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується із свідоцтва про одруження (т. 1 а.с.76). З лютого 2011 року по грудень 2016 року [PERSON] перебував на диспансерному обліку в комунальній установі «Чернівецький обласний клінічний онкологічний диспансер» з діагнозом : рак шлунку ІІ ст. ІІ кл гр., рак носоглотки ІІІ ст. ІІ кл гр. Двічі перебував на стаціонарному лікуванні: з 19.11. по 05.12.2015 р. та з 18.01. по 02.02.2016 р.( т.1 а.с.21). Відповідно до повідомлення комунальної медичної установи міської поліклініки №3, [PERSON] перебував під спостереженням лікарів поліклініки в комунальній медичній установі Міська поліклініка №3 з 2011 року із діагнозом: ІХС, дифузний кардіосклероз, симптоматична гіпертензія, дифузний зоб І ст. виразкова хвороба 12-палої кишки, виразка цибулини 12-палої кишки, хронічний некаменевий холецистит, хронічний панкреатит, гастроезофагорефлюксна хвороба, на диспансерному обліку перебував з 16.10.2014 року, 09.07.2015 року встановлений діагноз-новоутворення носоглотки зліва з метастазами в лімфовузли шиї (т. 1 а.с. 23). З виписки епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №18713/2176 вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» з 07.11.16 по 14.11.16 з діагнозом: СА носоглотки IV ст. IV кл. група, ускладнення основного: генералізація процесу, МТ в легені, середостіння, грудний відділ хребта, ерозивний езофагіт, стравохідно-шлункова кровотеча важкого ступеня, кахексія, супутній: ІХС, дифузний кардіосклероз СН II А, ФК II. (т. 1 а.с. 22). [INFO] [PERSON] помер у віці 65 років, про що складено відповідний актовий запис №2555, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с.60). Відповідно до заповіту від 10 грудня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] , [INFO] , повністю усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїй дій, попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства щодо недійсності правочину, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, у присутності нотаріуса, яку обрав самостійно, у присутності двох свідків, обраних ним на власний розсуд на випадок смерті зробив розпорядження: домоволодіння, що складається з двох житлових будинків та земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] заповідає в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із станом здоров`я (похилий вік) [PERSON] не може особисто прочитати вголос та підписати текст заповіту, а тому за його дорученням, в його та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками [PERSON] і [PERSON] та підписаний [PERSON] . Особу заповідача, свідків та особу, яка підписала заповіт встановлено, їх дієздатність перевірено, зареєстровано в реєстрі за №5944. Заповіт складено та посвідчено за місцем проживання: [ADDRESS] . За життя [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1 га., які йому подарувала його матір - [PERSON] , що підтверджується договорами дарування від 13 червня 2014 р. та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 79-82). З матеріалів спадкової справи № 27/2017 від 20 грудня 2016 року щодо майна померлого [PERSON] встановлено, що до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись: 23 січня 2017 року - [PERSON] (т. 1 а.с.58), 07 лютого 2017 року [PERSON] (т. 1 а.с.73) та до органів нотаріату 30.01.2017 р. подали заяву про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.65, 69). Для з`ясування чи усвідомлював [PERSON] значення своїх дій та (або) міг керувати ними, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 лютого 2021 року призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено судовим експертам ОКНП Чернівецької обласної комунальної психіатричної лікарні ( т.2 а.с.78). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №360 від 12 травня 2021 року [PERSON] , [INFO] , на час посвідчення заповіту від 10 грудня 2016 року виявляв наступні соматичні захворювання: основний діагноз - онкологічне захворювання Рак носоглотки ІV стадія ІV кл. групі. Ускладнення основного: генералізація процесу, метастази в легені, середостіння, грудний відділ хребта, ерозивний езофагіт, стравохідно-шлункова кровотеча важкого ступеня, кахексія. Супутні діагнози: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз СН ІІА, ФКІІ. Виставлений діагноз онкологічного захворювання свідчить про наявність у [PERSON] важкого ступеню онкологічної хвороби, що передбачає наявність психічних порушень як у вигляді астенії, так і можливий розвиток синдрому порушення свідомості (у даному конкретному випадку у вигляді оглушення). Однак, зважаючи на усі суперечливості, наявність невідповідностей свідчень єдиного опитаного медичного працівника її записам у наявному оригіналі медичної карти амбулаторного хворого та відсутність будь-якої іншої інформації у представлених на дослідження медичних джерелах та в матеріалах цивільної справи саме щодо психічного стану підекспертного [PERSON] станом на 10.12.16р., що детально викладено в п.21 даних «Висновків», експертна комісія не може надати категоричної відповіді чи було у [PERSON] відповідно до медичної документації, погіршення психічного стану на час посвідчення заповіту 10 грудня 2016 року. Дати категоричну відповідь на питання «Чи міг усвідомлювати значення своїх дій та повною мірою керувати ними під час посвідчення заповіту 10 грудня 2016 року не представляється можливим з тих же причин (т. 2 а.с. 81-89). Такий висновок не містить даних про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складання заповіту усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2018 року у справі № 404/4956/15-ц (провадження № 61-1294св18), від 25 липня 2018 року у справі № 416/13806/14 (провадження № 61-33508св18), від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19). Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Про те, що [PERSON] в день підписання заповіту усвідомлював значення своїх дій підтвердила нотаріус [PERSON], свідки [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , які повідомили, що [PERSON] був у свідомості, виражав свою волю, на запитання нотаріуса відповідав. Свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про те, що [PERSON] хворів, внаслідок важкого онкологічного захворювання погано себе почував, погано виглядав, схуд, був важким і нерухомим, у зв`язку із станом свого здоров`я погано розмовляв, не підтверджують саме психічний стан [PERSON] . З аналізу медичної документації вбачається, що [PERSON] не було надано жодної рекомендації для огляду лікарем психіатром за весь час хвороби. Порушень свідомості в історії хвороби [PERSON] лікуючими лікарями до 10.12.2016 р. не описано. Недієздатним [PERSON] не визнавався. За таких обставин суд приходить до висновку, що у [PERSON] було волевиявлення щодо складання заповіту на користь рідних осіб - матері та дружини, яка його доглядала та піклувалася про нього. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інших доказів, які б підтверджували перебування [PERSON] на момент підписання заповіту у такому стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними позивачем не наведено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є безпідставними, оскільки відсутні підстави для визнання заповіту від 10 грудня 2016 року недійсним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного ст.ст. 15, 16, 203, 215, 225,1233, 1257 ЦК України, та

Outcome: dismissed