Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] . Надалі шлюб між подружжям розірвано, неповнолітню дитину залишено проживати з нею. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач про розвиток дитини та її матеріальне забезпечення не піклується, не бере участі у вихованні. Однак, безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів спрямованих на покращення здоров`я сина, його фізичного та духовного розвитку. Зокрема не надає дозволу на виїзд дитини за кордон для навчання, відпочинку та оздоровлення, причин такої відмови не пояснює. Вважає, що така поведінка батька шкодить інтересам дитини та свідчить про зловживання його батьківськими правами. Просить надати дозвіл на виїзд сина за межі України до Республіки Польща у її супроводі в період з 01 травня 2022 року по 01 травня 2025 року без згоди відповідача як батька дитини. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Врахувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народилась дитина, [PERSON] (а.с. 5). Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2019 року шлюб між подружжям розірвано, дитину залишено проживати із матір`ю (а.с.6). Зі змісту позовної заяви вбачається, що матір дитини має намір вивезти сина за кордон для навчання, оздоровлення та відпочинку і дитина вже має виготовлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а позивачка має матеріальну можливість забезпечити дитині таку подорож. Відповідач з часу розірвання шлюбу із дитиною не спілкується, маючи таку можливість, матеріально дитину не забезпечує, та відмовляється у добровільному порядку надати згоду на виїзд дитини за кордон. З цих підстав позивачка уже зверталася до суду із аналогічними вимогами і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 червня 2019 року їй надавався такий дозвіл строком на три роки. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що оскільки добровільно дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, відповідач не надає, а вимоги позивачки ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, який виявляє бажання відвідати інші країни з пізнавальною та оздоровчою метою та приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 154, 155 Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 18 Постанови КМ України «Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. N 231,

Outcome: approved