Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

В січні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між ними 22.03.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, оскільки, подружні стосунки не склалися, сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, а також просила стягнути із відповідача на її користь на утримання їх спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 грн., на кожну дитину, починаючи із дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття, оскільки, відповідач матеріально утримувати їх спільних дітей не допомагає. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 94, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Згідно із ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливе, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, суд вважає, що на даний час збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, фактично шлюб існує формально, а тому позовна вимога в частині розірвання шлюбу є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що в період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Діти на даний час проживаю разом із матір`ю - позивачкою у справі, та перебувають на її повному утриманні, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка наголошувала на тому, що для повноцінного розвитку та утримання дітей відповідач має сплачувати аліменти в розмірі по 4000,00 грн. на кожну дитину, та нею здійснюються витрати на дітей, що значно перевищують встановлений мінімум. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На час подачі даного позову до суду та розгляду його судом, у відповідності до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2022 рік", установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. Судом встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні, та доказів на підтвердження того, що відповідач приймає участь в утриманні дітей матеріали справи не містять. Однак, слід зазначити про те, що, ініціюючи позов про стягнення з відповідача щомісячно на утримання дітей аліментів в твердій грошовій сумі по 4000,00 грн. на кожну дитину, - позивачем, з огляду на те, що батьки мають нести витрати порівну щодо утримання дітей, - не надано суду переконливих та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач несе витрати на кожну дитину щомісячно саме в зазначеному розмірі та те, що відповідач має сплачувати аліменти в пред`явлених до стягнення сумах, тобто фактично в більшому розмірі ніж половина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх дітей на підставі описаних вище норм права, рівний обов`язок обох батьків в утриманні дітей, а тому суд вважає необхідним задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліменти в розмірі по 2000,00 грн., на кожну дитину, щомісячно, що відповідає межам прожиткового мінімуму для дітей такого віку та не є меншим ніж 50% від нього, а в решті вимог позову в цій частині необхідно відмовити, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Стягнення аліментів в даному розмірі, з урахуванням наданих позивачем доказів, - суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей в їх віці. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено суму судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 908 грн. 00 коп., вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також приймаючи до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню із відповідача в дохід держави.

Outcome: partial