Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Хустської міської ради, в якому просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та який належав йому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.03.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Хустської районної Ради народних депутатів № 50 від 14.03.1990 року. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з батьком до його смерті у будинку проживала та продовжує проживати її мати [PERSON] , [INFO] . При житті її батько [PERSON] залишив заповіт, який посвідчений секретарем Липчанської сільської ради Хустського району від 29 травня 1996 року та зареєстрований в реєстрі за № 89, яким заповів все майно, яке буде належати йому на день смерті заявниці спадкоємцю [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалося із житлового будинку, що належав до колгоспного двору, за адресою [ADDRESS] . Будинок належав батькові на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого згідно рішення № 50 від 14.03.1990 року виконавчого комітету Хустської районної ради. Також до складу спадкового майна увійшла земельна ділянка загальною площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер - 2125385200:01:001:0283, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗK-013 № 20173, виданого Липчанською сільською радою від 20 січня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19897. 29 листопада 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Закарпатської області Гелеван С.І. про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за померлим [PERSON] . Одночасно, 29 листопада 2021 року її мати [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, за померлим [PERSON] , яка зареєстрована за № 6288. 10.02.2022 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І. видано їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер - 2125385200:01:001:0283, що належала спадкодавцю [PERSON] . Однак, приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І. у видачі їй Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належав до колгоспного двору, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 14.03.1990 року виконавчим комітетом Хустської районної ради народних депутатів - відмовив, мотивуючи своє рішення тим, що нею спадкоємцем [PERSON] не надано правовстановлюючі документи на житловий будинок. Тобто свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане 14.03.1990 року виконавчим комітетом Хустської районної ради народних депутаті не є свідоцтвом про право власності на майно, оскільки житловий будинок зареєстрований як майно колгоспного двору та мала бути переоформлене на фізичних осіб - членів колгоспного двору, оскільки колгоспні двори припинили своє існування у зв`язку з прийняттям закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 року. Таким чином, у зв`язку з відсутністю актуалізованого правовстановлюючого документу на нерухоме майно, процесуально оформити прийняття спадщини, що підлягає державній реєстрації в нотаріальному порядку не можливо. На підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок, що належить до колгоспного двору, виданого 16 березня 1990 року виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів, згідно рішення № 50 від 14 березня 1990 року, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Таким чином, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства за колгоспним двором, членом якого на момент припинення існування колгоспних дворів був її батько [PERSON] , відтак на підставі закону він був власником цього будинку. Станом на 15.04.1991р. членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] були: її батько [PERSON] , [INFO] , як голова колгоспного двору, який помер [INFO] , її мати [PERSON] , [INFO] , а також вона, їх донька [PERSON] , [INFO] . Більше дітей в її батьків не було. Враховуючи, що її батько [PERSON] при житті залишив заповіт, яким все належне йому майно, заповів їй спадкоємцю [PERSON] , а її мати [PERSON] , яка пережила батька відмовилася від прийняття спадщини, тому вона має право на спадкування житлового будинку [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. До суду від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Питання повернення судового збору позивачка у позові не ставить.

Outcome: approved