Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

17.08.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання (а.с. 1 - 3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 20.08.2021р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17). Ухвалою суду від 05.01.2022р. за клопотанням позивачки витребувано докази, витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відомості із інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про дохід [PERSON] (а.с. 134). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що відповідач [PERSON] є батьком спільної дитини сторін - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає із позивачкою. У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Відповідач матеріальну допомогу надає нерегулярно, участі у вихованні дитини не бере, на несе додаткових витрат на дитину, дитина повністю перебуває на утриманні позивачки. Відповідач приховує місце роботи і доходи. За відповідачем зареєстроване рухоме і нерухоме майно, на утримання якого він витрачає значні кошти. На підставі викладеного, просила стягнути з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліменти у розмірі 25 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідач позовні вимоги визнав частково, просив стягувати аліменти у розмірі 1255,00 грн. щомісячно. 08.10.2021р. надав відзив на позов (а.с. 27 - 30), в якому вважав позов необґрунтованим і недоведеним. Зазначив, що він регулярно надавав позивачці кошти на утриманні доньки, забезпечував позивачку, яка не працювала у 2012 - 2016 роках. Сторони ніколи не жили однією сім`єю, однак він визнав батьківство, хоча позивачка не записала дитину на його прізвище. Лише у 2016 році домігся, щоб дитина була записана на його прізвище. Позивачка перешкоджає у побаченнях й участі у вихованні дитини. Позивачка у щорічних деклараціях вказує про отримання аліментів в розмірі 2000 грн. на місяць. У 2020 році відповідач він сплатив 24293,00 грн. Також несе додаткові витрати на дитину. Вказує, що його дохід є нестабільним. У 2017 році померла його мати [PERSON] , він отримав у спадщину автомобіль Лексус і будинок за адресою: [ADDRESS] . Згодом одружився, вони з дружиною продали житло кожного і набули сумісний будинок. На кошти, що залишилися придбали квартиру. Наразі відповідач працює помічником приватного нотаріуса, має дохід у розмірі 4 895,12 грн. на місяць, інших доходів не має. Відповідачка має у власності дві квартири, одну з яких відчужила без його дозволу та урахування інтересів малолітньої дитини. Має автомобіль, депозитний рахунок в сумі 100 000,00 грн., отримує відсотки за депозитом, дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 24 200,00 грн. на місяць. Також зазначив, що має на утриманні сина - [PERSON] , 2017 р.н., та сина дружини [PERSON] , 2008 р.н. Просив вимоги задовольнити частково, стягнувши аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто в розмірі 1255, 00 грн. Позивачка 21.10.2021р. надала відповідь на відзив (а.с. 45 - 46), у якому наполягала на задоволенні позову. Повідомила, що твердження відповідача про надання матеріальної допомоги і про перешкоди у спілкуванні із дитиною не відповідають дійсності. Відповідач був записаний батьком дитини з 13.01.2016р. на неодноразові прохання позивачки. З 2015 року до березня 2016 року вони проживали у будинку, який побудував відповідач і оформив на ім`я своєї матері за адресою: [ADDRESS] . У червні 2016 року вони з донькою покинули будинок через учинення домашнього насильства з боку відповідача і переїхали проживати до квартири позивачки. Спадковий будинок був проданий 21.06.2019р., а новий житловий будинок та земельна ділянка придбані раніше 31.05.2019р. Квартира придбана ще 05.04.2017р. Автомобілем LEXUS користувався тільки відповідач. З жовтня 2006 року позивачка працювала адвокатом, у з 17.10.2016р. право на заняття адвокатською діяльністю зупинено у зв`язку із проходженням по конкурсу на посаду державної служби. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з листами, в яких зазначала, що з 15 грудня 2016 року він не надає допомогу на утримання дитини, просила перерахувати гроші на карту банку. [PERSON] нерегулярно платив аліменти: у 2016 році сплатив 13 428 грн., у 2017 році - 4 000 грн., у 2019 році 9 993 грн., у 2020 році - 24 293 грн., у 2021 році - 13 893 грн. Нинішня дружина відповідача також має у власності дві квартири в новобудовах, транспортний засіб марки Лесус. На 4-річного сина відповідача [PERSON] зареєстрована частка житлового будинку, квартира, частка земельної ділянки. Таким чином, витрати відповідача на утримання майна та сина [PERSON] значно перевищують офіційний дохід. Наполягала на задоволенні позову. Відповідач 08.12.2021р. надав заперечення на відповідь, у яких наполягав на власній позиції щодо заявленого позову, просив стягнути аліменти в розмірі 1 255,00 грн. (а.с. 121 - 125). 14.12.2021р. і 02.03.2022р. позивачка надала заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 126, 152). Відповідач 05.01.2022р. надав заяву про розгляд справи без його участі, врахувавши його відзив на позов та заперечення, долучив відповідь на скаргу (а.с. 128 - 132). В судове засідання, призначене на 24.03.2022р. не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 145). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.01.2016р. (а.с. 4). Сторони визнають, що не перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім`єю до березня 2016 року. Малолітня [PERSON] проживає разом і позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 08.04.2021р. (а.с. 5). Позивачка стверджує, що донька перебуває на її повному утриманні, батько матеріальну допомогу надає не у достатньому розмірі, приховуючи доходи і таким чином уникає обов`язку щодо утримання дитини. Як видно із довідки про доходи від 08.10.2021р. відповідач [PERSON] працює помічником нотаріуса з 05.02.2021р., отримує дохід у розмірі 4 895,12 грн. на місяць (а.с. 70). Згідно наданих ГУ ДПС у Дніпропетровській області відомостей про доходи [PERSON] , він працював з 2017 року по 2020 року у адвокатському об`єднанні «Меморандум», основним доходи була заробітна плата, яка у 2020 році складала від 3000,00 до 3500,00 грн. на місяць (без податків і зборів), з 2021 року працює у приватного нотаріуса Бондаренка Р.О., заробітна плата станом не вересень 21021 року складала 4 986,33 грн. на місяць (без податків і зборів) (а.с. 148 - 150). Позивачкою надані відомості про майновий стан відповідача. Так, за даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом 12.08.2021р. за [PERSON] зареєстрована: земельна ділянка площею 0,0996га, кадастровий номер 1210100000:01:666:0118 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), набута на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2019р.; Ѕ частини житлового будинку площею 298,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2019р.; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, набута на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2019р.; квартира площею 47,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2017р. (а.с. 13). Згідно наданої на звернення позивачки відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) листом від 13.08.2021р. № 31/4-І-210, станом на 12.08.2021р. за [PERSON] зареєстрований 15.02.2017р. транспортний засіб марки «Hyundai Getz», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1399 см.куб., вартістю придбання 222 214,88 грн.; 20.02.2019р. транспортний засіб марки «Lexus LX 570», 2010 року випуску, об`єм двигуна - 5663 см. куб. вартістю придбання 965 869,80 грн. (а.с. 9). Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні. Прожитковий мінімум на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідач є працездатним, офіційно працює, має постійний дохід. Також його майновий стан свідчить, що позивач має можливість утримувати нерухоме і рухоме майно, яке перебуває у його власності. Позивачка має право отримувати регулярно суми аліментів у чітко встановленому розмірі, розраховуючи свій бюджет, як на суму аліментів, так і на дату їх надходження. Суд враховує також те, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 72). Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а тому вона не позбавлена у праві звернутися до суду з відповідним позовом до відповідача про стягнення з нього додаткових витрат на дитину. Також при прийнятті даного рішення судом враховано положення ч. 1 ст. 140 СК України, про те, що позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини, як і відповідач. Виходячи із засад рівності обов`язків батьків щодо дитини, суд зауважує на тому, що позивачка також на рівні з відповідачем має утримувати дитину, у зв`язку із чим має підтвердити належними доказами фактичні витрати на її утримання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 дo 18 рокiв на 2020 рік встановлено у вищезазначених розмірах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в розмірі по 5000,00 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 17.08.2021р. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, а також з розміром прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 дo 18 рокiв, який на у 2022р. складає: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, які передбачені цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2021 рік (на момент подачі позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial