Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що під час перебування у шлюбі, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду від 09 грудня 2021 року, у них народилося двоє дітей. На даний час позивач не працює, відповідач також не має постійної роботи, та не допомагає матеріально, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду для отримання аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, просить справу розглянути у його відсутності. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2014 року, [NUMBER] від 17 грудня 2012 року. Згідно рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/523/21 від 09 грудня 2021 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 березня 2012 року в Малолуцькій сільській раді Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 3, -розірвано. У відповідності до довідки № 17, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради 13 січня 2022 року, та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н, проте за даною адресою не проживають з 17 листопада 2021 року. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~статтею 180 СК України\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений\~ рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»\~ встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01\~січня 2022\~року ?\~ 2618,00 грн. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, стану здоров`я відповідача, їх неповнолітніх дітей, тієї обставини, що обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьках, вважає, що зменшені позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення. При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітніх дітей, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно. За вказаних обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 26\~січня 2022\~року до\~досягнення дитиною\~повноліття, що відповідатиме вимогам закону, інтересам дітей і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави слід стягнути 992,40 гривень судового збору.

Outcome: approved