Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.04.2016 р. по 01.04.2020 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , де мешкають відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі не сплачують за надані послуги, станом на 01.04.2020 року виникла заборгованість в розмірі 54441,59 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. судового збору. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою їх зареєстрованого місця проживання. Представник відповідачів -адвокат Пацалюк Р.В. надав суду заяву про визнання позовних вимог в розмірі 39268,04 грн., в межах строку позовної давності , просить розгляд справи провести за їх відсутності. Представником позивача надано письмові додаткові пояснення до позову, в яких зазначає наступне. Щодо не проживання за адресою надання послуг: згідно інформаційних даних з КП „ЦУІТ" встановлено, що станом на момент подачі позовної заяви [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою надання послуг, а тому користуються на рівні усіма житлово-комунальними послугами. Обов`язок сплати за житлово-комунальні послуги передбачений чинним законодавством (ст. 543 ЦК України , ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст.ст. 7, 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги"), а тому фактичне не проживання за адресою реєстрації не звільняє солідарних споживачів від сплати за надані послуги. Щодо договірних відносин: згідно ст. ст. 6, 627 ЦК кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, укладення договору - це, перш за все, волевиявлення сторін. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Щодо надання послуг з надання гарячого водопостачання :відповідачами надано Акт КП „Запоріжремсервіс" від 13.12.2021 р. зі змісту якого вбачається , що за адресою [ADDRESS] спостерігається видимий розрив між стояком і внутрішньо будинковим трубопроводом гарячого водопостачання. Позивачем встановлено, що за адресою надання послуг засіб обліку гарячої води - не встановлено. У зв`язку з відсутністю приладу обліку гарячої води, нарахування за надані послуги здійснювались згідно питомої норми споживання питної води у м. Запоріжжі, які затвердженого рішенням № 474 від 28.11.2014 р. Виконавчого комітету Запорізької міської ради та становлять 0,140 m3 на добу на 1 особу . У разі відсутності споживача та не відключення від послуг централізованого постачання холодної та/або гарячої води, централізованого водовідведення, не опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру та відсутності приладів обліку, здійснюються нарахування за послуги згідно зі встановленою нормою використання води з розрахунку на одного мешканця (Рішення виконавчого комітету „Про порядок плати за комунальні послуги" №306/1 від 23.07.2013).Беручи до уваги те, що система помешкання Відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи всього будинку, послуги надаються споживачам безперебійно; відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.Так, як Відповідачем не надано належних доказів відключення від мереж постачання гарячої води, відсутнє опломбування запірних вентилів, відсутні помісячні показання квартирних засобів обліку, тому вважають, що послуги з постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] надавались споживачам безперебійно та належної якості. Щодо строків позовної давності : зроблений позивачем розрахунок боргу містить в собі місяці заборгованості за період з 01.04.2016 р. - 01.04.2020 року. З позовом до суду позивач звернувся 20.08.2020 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду про захист свого цивільного права або інтересу. При подачі позову сплинув строк позовної давності відносно порушень прав позивача у періоді по липень 2017 року, але згідно п.5 Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту:"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728,786,1293 цього Кодексу , продовжуються на строк дії такого карантину. Тому враховуючи продовження строків позовної давності на період дії карантину, вважають , що строк позовної давності можливо застосувати до періоду з 01.04.2016 по лютий 2017 р. включно. Заборгованість за період з 01.03.2017 по 01.04.2020 року підлягає стягненню. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла , а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій , її збут та інше. Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі у період з 01.04.2016 по 01.04.2020 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , де мешкають відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі сплачують за надані послуги не в повному обсязі виникла заборгованість в розмірі 54441,59 грн., що підтверджено відповідним розрахунком (а.с.6,7-8). Відповідач свій контррозрахунок та доказів сплати за користування вказаними комунальними послугами суду не надав. Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому Кодексі УРСР ( ст. ст. 64, 67, 68). Концерн «Міські теплові мережі'" по відношенню до відповідача, як споживача послуг, являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. В п. 18 „ Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово- комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-кому нальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 67, 68). Відповідно до п.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення прав та обов`язків є договір. За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „Міські теплові мережі» не надходило. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил). Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить вимоги ДБН України (Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень. Тож, послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води тривають. Згідно норм діючого законодавства на відповідача покладається обов`язок по оплаті наданих йому послуг. Щодо позовної давності суд зазначає наступне. Представником відповідачів - адвокатом Пацалюк Р.В. було подано заяву про визнання позовних вимог в розмірі 39268,04 грн. , в межах строків позовної давності. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалось, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно з ч. 5 цієї норми за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях між сторонами у справі передбачено, що позивач надає послуги, а відповідач має оплачувати їх щомісячними платежами, причому здійснювати оплату за попередній місяць у наступному. З розрахунку, який не оспорював відповідач, вбачається, що платежів у періоді з квітня 2016 р. по квітень 2020р. відповідач не здійснював, а тому позивач кожного наступного місяця бачив, що оплату за попередній місяць споживач не провів. Тобто строк позовної давності за кожним щомісячним нарахуванням за надані послуги слід відраховувати з наступного місяця. З позовом до суду позивач звернувся 20.08.2020 року. При подачі позову сплинув строк позовної давності відносно порушень прав позивача у періоді по липень 2017 року, але згідно п.5 Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту:"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728,786,1293 цього Кодексу , продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи продовження строків позовної давності на період дії карантину, строк позовної давності можливо застосувати до періоду з 01.04.2016 по 28.02.2017 р. ,заборгованість за період з 01.03.2017 по 01.04.2020 року підлягає стягненню. Згідно наданої позивачем довідки розмір заборгованості відповідача за період з 01.03.2017 року по 01.04.2020 року складає 39268,04 грн. Тому до стягнення з відповідачів слід визначити суму, що вкладається в межі позовної давності у розмірі 39268,04 грн. Приймаючи судове рішення, суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлено позов з ціною у сумі 54441,59 грн., за подання якого сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. Позов задоволено частково, на суму 39268,04 грн. Тому до компенсації йому за рахунок відповідачів належить сума судового збору у розмірі 1513,44 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial