Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

17.01.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 19.05.1993 року комітетом по найму комунальної власності м. Луцька видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] (далі - квартира), належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] (дружині), [PERSON] (дочці) та [PERSON] (онуці). 10.12.2001 року [PERSON] заповів її належну йому частку в квартирі та у той же день помер. У передбачений законом строк вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви за № 1309 від 17.12.2021 року про прийняття спадщини за заповітом, однак до цього часу своє право власності на частку у вказаній вище квартирі не зареєструвала. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.08.2016 року у справі № 161/7121/16-ц встановлено факт втрати оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993 року на квартиру, а також за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було визнано право на 1/4 частку у квартирі за кожною. У свою чергу, вона звернувшись до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку в квартирі отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Враховуючи наведене, просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частку в квартирі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2022 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами. 20.01.2022 року відповідачу Луцькій міській радібуло вручено ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами. Станом на дату розгляду справи від відповідача Луцької міської ради відзив на позовну заяву, клопотання про продовження строків подання відповідних процесуальних документів та доказів на адресу суду не надходили. Третій особі без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, проте поштове відправлення повернулося на адресу суд без вручення адресату, датою повернення відправлення оператором поштового зв`язку зазначено «24.01.2022 року». Станом на дату розгляду справи від третьої особи [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву, клопотання, заяви не надходили. 22.02.2022 року від представника третьої особи без смостійних вимог щодо предмету спорі на стороні відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких остання заперечень щодо задоволення позову не має. У письмових поясненнях представник третьої особи зазначає, що заявлені позовні вимоги відповідають частці позивачки у праві власності на квартиру (а.с. 38-40). Враховуючи строки подання відзиву на позовну заяву, які наразі сплинули, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі доказами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини "Кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Нормами ст. 8 ЦК та ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановчого документу на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам. Оскільки правовстановлюючий документ позивачами втрачений, то вони мають право на визнання свого права власності відповідно до ст. 392 ЦК України. У правовій позиції від 18.02.2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. У п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993 року вбачається, що комітетом по майну комунальної власності посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво видане згідно розпорядженням (наказом) від 19.05.1993 № 14-р і зареєстроване у комітеті по майну комунальної власності під № 14-р/0 (а.с. 9). 10.12.2001 року [PERSON] заповів належну йому частку квартири [ADDRESS] , своїй доньці - [PERSON] (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.12.2001 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 11.12.2001 р. зроблено запис за № 2022 (а.с. 8). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.08.2016 року в цивільній справі №161/7121/16-ц було встановлено факт втрати оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1993 року на квартиру [ADDRESS] ; визнано по 1/4 частці квартири [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У свою чергу, в передбачений законом строк [PERSON] прийняла спадщину у вигляді іншої 1/4 частки у квартирі [ADDRESS] , шляхом подачі заяви за № 1309 від 17.12.2021 року про прийняття спадщини за заповітом, однак до цього часу своє право власності на частку у вказаній вище квартирі не зареєструвала. Звернувшись до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за ст. ст. 1235, 1261 ЦК України на частку квартири [ADDRESS] , [PERSON] отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 11). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вказані факти знайшли своє підтвердження, тому відповідно до ст. 392 ЦК України необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку кв. [ADDRESS] , право власності на 3/4 якої (по 1/4 частці) було визнано за іншими співвласниками даного майна. На підставі ст.ст. 368, 372, 392 ЦК України,

Outcome: approved