Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] в порядку ст.317 ЦПК України звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області із заявою про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заяви зазначив, що з 07 лютого 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , та є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що діти народилися в Автономній Республіці Крим, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією України. Враховуючи, що документи (свідоцтва про народження), які підтверджують факт народження дітей на території України є недійсними і не створюють правових наслідків, оскільки видані органами, які створені у порядку не передбаченому законом України, заявник звернувся до Бобринецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) для державної реєстрації народження дітей. Отримав відмову у проведенні вказаної дії на підставі ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у зв`язку з відсутністю медичного свідоцтва про народження, яке є підставою для державної реєстрації народження дитини. Враховуючи, що заявник не має можливості зареєструвати та отримати свідоцтво про народження дітей державного зразка в інший спосіб, тому вимушений звернутися до суду для встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31.03.2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання заявника про виклик свідків в судове засідання. Заявник в судовому засіданні пояснив, що з 2013 року перебував на заробітках та, уклавши шлюб в 2015 році з [PERSON] , залишився проживати в Автономній Республіці Крим. Після спільного рішення він разом з дружиною та трьома синам вирішили переїхати на постійне місце проживання на територію України та з грудня 2021 року проживають в селі Чарівне Кіровоградської області. Враховуючи, що їхні діти народилися на тимчасово окупованій території України і отримані свідоцтва про народження відповідно до законодавства України є недійсними, просив подану заяву про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2002 року проживала в місті Севастополі Автономної Республіки Крим. В 2015 році одружилася з [PERSON] , який є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти народилися на тимчасово окупованій території України та є громадянами Російської Федерації згідно записів у свідоцтвах про народження. Вказала, що вони з чоловіком є громадянами України та громадянство Російської Федерації не приймали, при цьому зазначила, що паспорт громадянина Російської Федерації вона отримала після окупації Автономної Республіки Крим. У свідоцтвах про народження дітей вона записана як громадянка Російської Федерації. З грудня 2021 року всією сім`єю проживають в селі Чарівне, Кропивницького району, Кіровоградської області. Не заперечила у задоволенні заяви [PERSON] та встановленні факту народження дітей на тимчасово окупованій території України. Представник заінтересованої особи - Бобринецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у заяві від 31.03.2022 року просила розгляд справи провести за її відсутності. В задоволенні заявлених вимог не заперечила. (а.с.20) Суд, дослідивши докази, надані заявником на обґрунтування заяви, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 07.02.2015 року громадянин України [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з громадянкою Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , про що 07.02.2015 року відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району Управління записів актів цивільного стану Правління Севастополя складено актовий запис №30, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07.02.2015 року. Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . (а.с.7) 03.02.2015 року відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району Управління записів актів цивільного стану Правління Севастополя складено актовий запис №9 про встановлення батьківства. Згідно даного свідоцтва [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , який народився [INFO] в місті Севастополі Російської Федерації у матері [PERSON] , [INFO] , громадянки Російської Федерації та присвоєно прізвище дитині [PERSON] . (а.с.34) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.02.2015 року відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району Управління записів актів цивільного стану Правління Севастополя заявник зазначений батьком дитини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . (а.с.8) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.10.2018 року в місті Севастополі Російської Федерації народився [PERSON] , [INFO] , про що відділом запису актів громадянського стану Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя складено актовий запис про народження №1101899200004266001. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с.9) Крім цього [INFO] в місті Севастополі Російської Федерації народився [PERSON] , про що 29.12.2020 року відділом запису актів громадянського стану Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя складено актовий запис про народження №110209920000100745000. Батьками дитини вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Вказана інформація підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 27.01.2021 року. Заявник вказує, що свідоцтва про народження дітей видані на тимчасово окупованій території України, а тому відповідно до законодавства України є недійсними. Бобринецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 12.01.2022 року [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дітей у зв`язку з відсутністю медичних свідоцтв про народження, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. (а.с.11-13) Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Встановлення факту народження провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт народження з підстав, що відсутні документи, які свідчать про народження особи. Для встановлення факту народження необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт народження. Підставою для встановлення факту народження є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження громадянина у певний час за певних обставин. Відповідно до ст. 134 Конституції України та статей 1, 3, 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя являється тимчасово окупованою територією, яка є невід`ємною частиною території України і на яку поширюється дія Конституції та законів України. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. Даючи оцінку допустимості таких доказів, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно до ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд під час розгляду справи не приймає до уваги документи, що підтверджують факт народження дітей як належний доказ у відповідності до вимог ст.77 ЦПК України, оскільки свідоцтва про народження серії [NUMBER] (про народження [PERSON] ), серії [NUMBER] (про народження [PERSON] ), серії [NUMBER] (про народження [PERSON] ), та інші свідоцтва не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства та є недійсними. Разом з цим, надані документи оцінюються судом в сукупності з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Так, факт народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на тимчасово окупованій території України, підтверджений показаннями свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, що знає [PERSON] з дитинства, оскільки він проживав в селі Чарівне Бобринецького району Кіровоградської області, потім поїхав до міста Севастополя, звідки повернувся у 2021 році з дружиною [PERSON] та трьома дітьми. З родиною заявника часто спілкується та ходить у гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що знає [PERSON] з дитинства. Вказала, що він одружився в Криму та має трьох дітей 2015, 2018 та 2020 року народження. Родина повернулася до України в грудні 2021 року та проживає в селі Чарівне. На підставі викладеного, у сукупності з поясненнями свідків суд приймає до уваги письмову інформацію, яка викладена у свідоцтвах про народження дітей, а саме, що [PERSON] (після одруження [PERSON] ), [INFO] , громадянка Російської Федерації, народила дітей чоловічої статі [INFO] , [INFO] та [INFO] на тимчасово окупованій території України у місті Севастополі Автономної Республіки Крим, оскільки вказана інформація містить підтверджені дані щодо факту народження дітей. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Встановлення факту народження дітей, про який просить заявник, має юридичне значення, оскільки надає право заявнику для проведення державної реєстрації народження на території України, яка контролюється державними органами і отримання свідоцтва про народження дітей встановленого зразку для подальшого його використання згідно діючого законодавства України. Згідно з п.3.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5 судове рішення є підставою для реєстрації факту народження, яка проводиться за місцем проживання заявника (ст. 257 ЦПК України) в державних органах запису актів цивільного стану. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дітей у заявника є об`єктивні перешкоди, а тому з метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є заявник, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дітей, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтва про народження його дітей, видані державним органом України. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні заяви в частині присвоєння дітям прізвища, імені та по батькові слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст.144 Сімейного кодексу України, реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Відповідно до ч.1 ст.145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Відповідно до ч.1 ст.146 СК України, ім`я дитини визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст.147 Сімейного кодексу України, по батькові дитини визначається за іменем батька. Таким чином, рішення суду про встановлення факту народження дитини є підставою для проведення державної реєстрації акта про народження за відсутності відповідного документа закладу охорони здоров`я. Питання про присвоєння дитині імені вирішується в позасудовому, встановленому законом порядку, шляхом подання відповідних заяв батьками. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Отже, з метою захисту прав і свобод батьків та новонароджених дітей, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви та встановлення факту народження [PERSON] [INFO] , [INFO] , [INFO] дітей чоловічої статі. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного та

Outcome: partial