Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду та відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 01.07.2015 в провадженні СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходилося кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015040030000543, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.191 КК України. 02.10.2015 за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2015 по справі № 200/19951/15-к, було проведено обшук, під час якого були вилучені належні позивачу речі та документи. 12.02.2016 постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Кривдюка С.В. виділено з кримінального провадження №12015040030000543 в окреме провадження № 12016040030000090 матеріали досудового розслідування в копіях у відношенні службових осіб ТОВ «МД ІСТЕЙТ» за фактом неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, якщо вони спричинили тяжкі наслідки юридичній особі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. 22.02.2016 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12016040030000090 від 12.02.2016, [PERSON] , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України щодо неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумліне ставлення до них, якщо вони спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам юридичної особи. 29.02.2016 прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Кривдюком С.В. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016040030000090 від 12.02.2016 за звинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та направлено справу до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 07.02.2020 вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/1310/16-к (1-кп/202/14/2020) [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку з недоведеністю у її діях складу кримінального правопорушення та виправдано. 21.09.2020 ухвалою Дніпровського апеляційного суду по справі №202/1310/16-к (провадження №11-кп/803/1303/20) вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2020 щодо [PERSON] залишено без змін. 22.04.2021 постановою Верховного суду по справі №202/1310/16-к (провадження №51-5918 км20) вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2020 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2020 щодо [PERSON] залишено без змін. Таким чином, безпідставне кримінальне переслідування, як зазначає позивач, тривало з 22.02.2016 по 21.09.2020, тобто протягом 53 місяців 28 днів, що завдало їй моральної та матеріальної шкоди. Внаслідок майже п`ятирічного кримінального переслідування позивач втратила нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї, втратила здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих правоохоронними органами, а також погіршенням стану здоров`я, постійне перебування в стресі, пов`язаному із слідчими діями і численними судовими засіданнями, яких в суді першої інстанції відбулось більше 50, призвело до синусової тахікардії, хронічного циститу, стресового тримання сечі, язви шлунку, що підтверджується відповідними медичними документами. Крім того, у зв`язку із обвинуваченням позивача, у її матері [PERSON] різко погіршився стан здоров`я, підвищився артеріальний тиск. В червні та жовтні 2016 року вона була госпіталізована з діагнозом ішемічний інсульт, а після перенесеного інфаркту померла [INFO] , не дочекавшись виправдання доньки судом. За таких обставин, позивач [PERSON] просила суд - стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 500\~000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 81000,00 грн. на відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] судові витрати (а.с.1-5). Ухвалою суду від 21 липня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.72). Протокольною ухвалою суду від 19 січня 2022 року за клопотанням позивача [PERSON] залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Дніпропетровську обласну прокуратуру, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (а.с.93). Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду (а.с.103). 06 квітня 2022 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, до суду не з`явився, надавши відзив на позов, в якому просив відмовити [PERSON] у позові в повному обсязі, зазначивши наступне. Так, слідчим відділом Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016040030000090 за ч.2 ст.397 КК України, за фактом службової недбалості начальника складського господарства ТОВ «МД Істейт» [PERSON] , що виразилось у незабезпеченні збереження ввіреного їй майна, внаслідок чого товариству заподіяно збитку на суму понад 1 мільйон грн. Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва забезпечувався Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 1. На підставі зібраних доказів 22.02.2016 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. За результатом досудового розслідування 29.02.2016 обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні інкримінованого злочину направлено до суду. Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07.02.2020 [PERSON] визнано невинуватою у зв`язку з недоведеністю у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 КК України. Так, суд першої інстанції, оцінивши показання [PERSON] та свідків, встановив, що обвинувачена не мала відношення до складського та бухгалтерського обліку металопродукції, яка належала ТОВ «ТД Данапріс». Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2020 вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2020 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 22.04.2021 вирок Індустріального районного суду м Дніпропетровська від 07.02.2020 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2020 залишено без змін. На даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. Водночас, питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерством юстиції України викладено у власних Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди». В основному 6-й розділ таких рекомендацій повторює положення ст. 23 Цивільного кодексу України і роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами та доповненнями). Таким чином, на думку прокуратури, у зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Так, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімальною розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, суд повинен враховувати вимоги ч.ч. 5, 6 ст. 4 та ст. 13 Закону та п. 9 Постанови Пленуму №4 в частині визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Таким чином, вимоги [PERSON] про стягнення заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 500000 грн. є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах законодавства, а тому задоволенню не підлягають у повному обсязі. Відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, свого представника до суду не направив, своїм правом надання відзиву на позов не скористався. Представник Державної казначейської служби України надав до суду заяву щодо розгляду справи за їх відсутності, у задоволенні позову просив відмовити з урахуванням наданого відзиву на позов. У відзиві зокрема зазначивши, що згідно ст.176 ЦК України юридичні особи, створені Державою не відповідають за зобов`язаннями держави. Крім того, згідно чинного законодавства розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати і суд при визначенні розміру моральної шкоди повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, встановивши і перевіривши всі обставини заподіяння такої шкоди та докази, якими підтверджено заподіяння такої шкоди (а.с.82-85). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Кривдюка С.В. від 12 лютого 2016 року «Про виділення матеріалів досудового розслідування» виділено з кримінального провадження №12015040030000543 в окреме провадження матеріали досудового розслідування в копіях у відношенні службових осіб ТОВ МД «Істейт» за фактом неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, якщо вони спричинили тяжкі наслідки юридичній особі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 УКК України (а.с.38). 22.02.2016 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12016040030000090 від 12.02.2016, [PERSON] , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України щодо неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумліне ставлення до них, якщо вони спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам юридичної особи. 29.02.2016 прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області Кривдюком С.В. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016040030000090 від 12.02.2016 за звинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та направлено справу до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с.39-41). Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року (справа №202/1310/16-к, провадження №1-кп/202/14/2020) ухвалено [PERSON] визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку з недоведеністю у її діях складу кримінального правопорушення та виправдати її (а.с.42-50). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року залишено без змін (а.с.51-56). Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 22 квітня 2021 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2020 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2020 залишено без змін (а.с.57-62). Таким чином, позивач [PERSON] незаконно перебувала під кримінальним переслідуванням з 22.02.2016 по 21.09.2020 (53 місяців 28 днів). Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно вимог статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження №14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження №61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 6500 грн., позивач перебував під кримінальним переслідуванням з 22 лютого 2016 року по 21 вересня 2020 року, що становить 53 місяців 28 днів. Суд погоджується з визначенням позивачем саме такого періоду перебування під слідством та судом, виходячи з такого. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Таким чином розмір моральної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» складає 187\~520,64 грн. (6500 грн. (мінімальна заробітна плата) х 53 місяців (перебування під слідством та судом) = 178\~704 грн.; 28 днів х 8 годин = 224 х 39,36 грн. (мінімальна погодинна заробітна плата) = 8\~816,64 грн. Всього 178\~704 грн. + 8\~816,64 грн.) Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, а також враховуючи характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач [PERSON] зазнала у зв`язку із пред`явленням обвинувачення у скоєнні злочину щодо якого вину не доведено, перебуванням під слідством і судом, погіршення стану здоров`я, що підтверджується наданими медичними документами, погіршенням здоров`я матері [PERSON] і в подальшому її смерті, необхідністю докладати значних додаткових зусиль для відновлення та організації життя та здоров`я, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди на користь позивача слід визначити 200 000 грн., а позовні вимоги в цій частині задовольнити частково. Посилання представника Дніпропетровської обласної прокуратури у відзиві на позовну заяву на те, що позивач [PERSON] не довела факту спричинення їй моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки\~ Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Щодо позовних вимог про відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог п.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема постановлення виправдувального вироку суду. Згідно п.4 ч.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. З досліджених в судовому засіданні доказів, а саме Договору про надання правових послуг в кримінальному провадженні від 04.07.2016, укладеного між [PERSON] та адвокатом Шокуровим Д.Г., додатком №1 від 04.07.2016 до вищезазначеного Договору, яким погоджено між сторонами розмір та порядок оплати адвокатських послуг (гонорару), квитанцією №21/05-1 від 21 травня 2021 року про отримання грошових коштів за Договором про надання правових послуг адвоката в кримінальному провадженні від 04.07.2016 з додатком №1 від 04.07.2016, встановлено факт понесення позивачем [PERSON] витрат на правову допомогу у зв`язку із кримінальним провадженням відносно неї в сумі 81\~000 грн., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі (а.с.28, 29, 30, 31,32,33,34,68). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України\~витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, між [PERSON] та адвокатом Шокуровим Д.Г. 12 липня 2021 року укладено Договір про надання правничої допомоги. Згідно розділу 4 зазначеного Договору, сторони погодили вартість правничих послуг (гонорару) за цим договором, зокрема: - підготовка позовної заяви в суд про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] грошових коштів на відшкодування завданої моральної шкоди та на відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги - 13500 грн., в тому числі: аналіз наявних доказів, збір інформації - 2400 грн. (1200 грн. х 2 год. = 2400 грн.), де: 1200 грн. - вартість 1 години роботи адвоката з аналізу та збору інформації; 2 год. - кількість годин, необхідних для аналізу наявних доказів та збору інформації); опрацювання законодавчої бази, аналіз судової практики, формування та узгодження правової позиції - 3600 грн. (1200 грн. х 3 год. = 3600 грн.), де: 1200 грн. - вартість 1 години роботи адвоката з опрацювання законодавчої бази, аналізу судової практики, формування та узгодження правової позиції; 3 год. - кількість годин, необхідних для аналізу законодавчої бази, аналізу судової практики, формування та узгодження правової позиції; підготовка проекту позовної заяви та розрахунків позовних вимог - 7200 грн. (1200 грн. х 6 од. = 7200 грн.), де: 1200 грн. - вартість 1 години роботи адвоката зі складання проекту позовної заяви; 6 год. - кількість годин, необхідних для підготовки проекту позовної заяви; оформлення додатків до позовної заяви, виготовлення копій - 300 грн. (600 грн. х 0,5 год. = 00 грн.), де: 600 грн. - вартість 1 години роботи адвоката з оформлення додатків до позовної аяви, виготовлення копій, 0,5 год. - кількість годин, необхідних для оформлення додатків до позовної заяви, виготовлення копій (п.4.1.1 Договору). Послуги по пункту 4.1.1. сплачуються клієнтом протягом 3-х робочих днів з моменту подання/надіслання позовної заяви клієнта до суду. Розглядаючи вимоги щодо стягнення правничої допомоги, суд враховує, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідачів не надходило, обставини щодо несмпівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілку за результатами розгляду справи не залежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). За таких обставин на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на надання правничої ждлпосмоги в розмірі 13\~000 грн. З урахуванням результату справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial