Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що для його батька [PERSON] , [INFO] на праві спільної сумісної власності належала квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . [INFO] його батько помер, про що Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), складено актовий запис №11. 11 березня 2020 року Нетішинською державною нотаріальною конторою Хмельницької області відкрита спадкова справа за №14/2020 після смерті [INFO] [PERSON] , який був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька спадкоємцем була його дружина, мати позивача [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. [PERSON] померла [INFO] , про що Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), складено актовий запис №103. Позивач вказує, що після смерті матері він звернувся до Нетішинської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, якою14 серпня 2021 року заведено спадкову справу за №70/2021 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, в нотаріальній конторі при вирішенні питання про видачу свідоцтва про право на спадщину йому повідомили, що згідно з відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на належну його батьку частину в квартирі [ADDRESS] накладений арешт, а тому видати свідоцтво про право на спадщину на означене майно неможна. 23 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Волков С.В. звернувся до Нетішинського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області з адвокатським запитом у якому просив надати інформацію чи наявні матеріали виконавчого провадження в межах якого було накладено арешт на майно яке належало [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та повідомити чи перебувають у них на виконанні будь які інші провадження де боржником є [PERSON] 11 січня 2022 року була надана відповідь на адвокатський запит згідно якої у Нетішинському відділі Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) відсутні матеріали виконавчого провадження в межах якого 18.07.2005 року державним виконавцем Нетішинського ВДВС Кошевською І.В. було винесено постанову серії АА №693239 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] у зв`язку із закінченням трьох річного терміну зберігання всі матеріали були знищені. Станом на даний час на примусовому виконанні у Нетішинському відділі Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) жодних виконавчих проваджень де боржником є [PERSON] не перебуває. Вказує, що підстав накладення арешту на майно, що належало його батько йому невідомі, про те факт знищення матеріалів виконавчого провадження в межах якого накладено арешт свідчить про те, що таке провадження було закінчено та після закінчення виконавчого провадження минув строк зберігання відповідних матеріалів. В той же час, відсутність вище вказаних матеріалів позбавляє можливості відділ державної виконавчої служби самостійно винести постанову про зняття арешту, а тому наявність арешту на належну його батьку частку в квартирі [ADDRESS] перешкоджають йому в реалізації права на оформлення спадкових прав після смерті його батьків та відповідно здійснювати право власності на спадкове нерухоме майно, тому звернувся до суду за захистом. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Будь-яких інших заяв від учасників справи до суду не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Будь-які інші процесуальні дії судом не здійснювались. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Волкова С.В. 31 березня 2022 року до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Крім того, у вказаній заяві зазначено, що у разі визнання відповідачем позову не заперечує щодо ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні. 31 березня 2022 року від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі в ній же зазначено, що відповідач щодо задоволення позову не заперечує. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, та враховуючи наявність заяви відповідача про визнання позову, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу Ураїни передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження, виданого Нетішинським міськвиконкомом Славутського району, актовий запис № 409 від 28 вересня 1990 року, [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2020 року Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено актовий запис за № 11. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 квітня 2021 року Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено актовий запис за № 103. Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта власниками 1/3 частки квартири в [ADDRESS] є померлий [PERSON] , 1/3 частки померлої [PERSON] та 1/3 частки [PERSON] . Крім того, з вище зазначеної інформації було виявлено обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник [PERSON] . З листа Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області А.П. Мельника №13/02-14 від 15 січня 2022 року, адресованого позивачеві, вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] відкрита спадкова справа № 14/2020, та спадкова справа за №70/2021 після смерті [INFO] [PERSON] , які були зареєстровані до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] була його дружина - [PERSON] , що померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , є її син [PERSON] .. Інших спадкоємців немає. Як вбачається з матеріалів справи, у відповіді Нетішинського відділіення Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) від 11 січня 2022 року № 358, було зазначено, що: у вказаному відділі відсутні матеріали виконавчого провадження в межах якого 18.07.2005 державним виконавцем Нетішинського ВДВС Кошевською І.В. було винесено постанову серії АА №693239 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] у зв`язку із закінченням трьох річного терміну зберігання всі матеріали були знищені. Станом на даний час на примусовому виконанні у Нетішинському відділі Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) жодних виконавчих проваджень де боржником є [PERSON] не перебуває. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як роз`яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, наявність арешту майна, який накладено виконавчою службою, а також те, що виконавче провадження на даний час знищено, перешкоджає позивачу прийняти спадщину на 1/3 частку квартири за адресою [ADDRESS] після смерті його батька. Враховуючи викладене суд приходить до висновків, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved