Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивач \~АТ «Альфа-Банк» звернулось до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором №500831001 від 26.05.2020 року станом на 14.09.2021 року у загальному розмірі 119769 гривень 12 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 105795,35 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 13973,77 грн з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2021 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач при подачі позову просив розглядати справу без участі предстанвика позивача за наявними доказами, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотнє рекомендоване повідомлення про отримання поштового відправлення 21.12.2021 року, відзив до суду не подавав. 24.03.2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, в якій останній позовні вимоги не визнає у зв`язку з пандемією, війною та тим, що АТ «Альфа-Банк» належить до банків, підконтрольні країні-агресору та попадає під санкції України. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, на підставі наявних документів в матеріалах справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов\~АТ «Альфа-Банк»\~про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.05.2020 року\~АТ «Альфа-Банк»\~та [PERSON] уклали угоду про надання кредиту №500831001, шляхом підписання відповідачем оферти, якою останній підтвердив укладення між ним та\~АТ «Альфа-Банк»\~\~цієї угоди та договору на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua (а.с.30,33). Відповідно до умов договору, які були підписані відповідачем, відповідач отримав кредит у розмірі 107964,44 грн., зі сплатою 23% річних строком на 84 місяців (а.с.30). Відповідача також було повідомлено про графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупніх послуг, про що свідчить підпис [PERSON] (а.с.30 зворотня сорона-31). Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту, про умови кредиту відповідач був повідомлений (а.с.32). З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 14.09.2021 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №500831001 від 26.05.2020 року становить у загальному розмірі 119769,12 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 105795,35 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 13973,77 грн. Разом з тим, судом приймається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність . Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2021 року по справі №278/2177/15-ц . Представником позивача надано до суду виписку по особовим рахункам відповідача за період з 26.05.2020 року по 14.09.2021 року, що підтверджує наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором №500831001 від 26.05.2020 року у вищевказаному розмірі. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному договору щодо своєчасного погашення кредиту, зумовило звернення\~АТ «Альфа-Банк» до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, наданих до суду документів, судом встановлено, що банком виконані умови кредитного договору №500831001 від 26.05.2020 року з надання [PERSON] кредитних коштів. Доказів на підтвердження погашення відповідачем зазначеної заборгованості до суду не надано. З наданого до суду розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається погашення відповідачем заборгованості, за наслідком чого відповідач своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин. Викладені [PERSON] заперечення в своїй заяві судом не приймаються до уваги, оскільки нічим не підтверджені, та сприймаються судом як намагання ухилитися від взятих на себе зобов`язань. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги\~АТ «Альфа-Банк»\~\~є обґрунтованими, підлягають задоволенню, стягненню з відповідача, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №500831001 від 26.05.2020 року, підлягає на користь АТ «Альфа-Банк»\~\~заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 119769,12 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2270,00 грн. На підставі вищевикладена

Outcome: approved