Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди в зв`язку із ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача з 09 січня 1997 року по 24 травня 2000 року, з 05 лютого 2003 року по 07 серпня 2005 року, з 11 листопада 2013 року по 25 жовтня 2021 року та був задіяний у роботах з повним робочим днем під землею. Внаслідок роботи на підприємствах вугільної промисловості він отримав професійне захворювання, в зв`язку із чим йому встановлено 65% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. Причиною професійного захворювання стало систематичне виконання робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу. У зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через неможливість застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливість механізації та автоматизації певних видів робіт, що б унеможливило або зводило до мінімуму важку ручну працю, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування), у зв`язку із недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту він виконував роботи в умовах вимушеної робочої пози і значних важких фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри, в умовах впливу виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому завдано моральної шкоди, яка виражається в тому, що він став особою з інвалідністю, постійно перебуває на лікуванні, все це призводить до дратівливості, відчуття фізичного болю, переживанням, погіршенням взаємин з близькими, порушенням звичного укладу життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 230\~000,00 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 230\~000,00 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, згідно з якою позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі. Зазначив, що доказів на підтвердження моральних страждань позивачем не надано. Крім того, вказав, що сума, зазначена в позові, не відповідає пропорційності тим стражданням, які переживає позивач. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач також працював на інших підприємствах вугільної промисловості, стаж на яких сприяв розвитку професійного захворювання. Просить в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 09 січня 1997 року по 24 травня 2000 року, з 05 лютого 2003 року по 07 серпня 2005 року, з 11 листопада 2013 року по 25 жовтня 2021 року. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 106411 від 03 лютого 2022 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді [PERSON] встановлено 65 % втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, встановлено третю групу інвалідності безстроково. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові зазначив, що в результаті отримання ним ушкодження здоров`я він частково (65 %) втратив професійну працездатність та відчуває фізичний біль. Крім того, моральну шкоду він пов`язує, з тим, що позивач протягом тривалого часу перебуває у хворобливому стані, повинен проходити курси лікування. Профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів. Безстроковість втрати профпрацездатності свідчить, що здоров`я позивача не може бути відновлене. Позивач втратив роботу, право на труд та джерело доходу, що забезпечувало належний рівень життя, роботодавець звільнив його з роботи за станом здоров`я, змінився звичайний уклад його життя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 230\~000,00 грн. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання позивачем професійного захворювання, пов`язаних із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 % (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що вищевказані причини зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя, і таким чином, позивачеві завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини отримання професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. Крім того, змінилися умови життя позивача , що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, реабілітаційних і адаптаційних заходів, змінився звичайний уклад його життя, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 65 000 грн. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивач судовий збір не сплачував у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням зазначеної ціни позову 230\~000,00 грн., дати подання позову, та приймаючи до уваги вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання даного позову, становила би 2 300,00 грн. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, на 28%, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий пропорційно задоволеним позовним вимогам, 28% від 2\~300,00 грн. становить 644 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial