Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивач звернувся в лютому 2022р. в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.12.2020р. по червень 2021р. включно в розмірі 73480грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач по 17.09.2021р. працював у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді слюсаря-ремонтника. Починаючи з грудня 2020р. відповідач припинив виплату заробітної плати посилаючись на відсутність фінансової можливості, заборгувавши за оплатою праці по штатному розписі позивачу за період з грудня місяця 2020р. по червень місяць 2021р. включно, нараховану зарплату в сумі 73480грн. Зокрема, у серпні місяці керівництво та бухгалтер просто зникли, на зв`язок не виходять, роботу підприємства не забезпечили, довідку про невиплачену заробітну плату та наявність боргу за підписом керівника та бухгалтера не видають. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву за змістом якої просив розгляд справи проводити без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечив та просив дорахувати заборгованість із заробітної плати по день звільнення. Відповідач в судові засідання про які належно повідомлявся повторно не з`явився, відзив на позов не подавав. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] з 1989 року по 17.09.2021р. працював у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді слюсаря-ремонтника, з оплатою праці згідно штатного розпису, що не спростовано відповідачем (а.с.6). Позивачу, як він доводив перед судом, з грудня 2020р. відповідач припинив виплату заробітної плати, посилаючись на відсутність фінансової можливості, заборгувавши за оплатою праці по штатному розписі позивачу за період з грудня 2020р. по червень місяць 2021р. включно нараховану зарплату в сумі 73480грн. (без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати), з яких утримання (прибутковий податок та військовий збір) становить 19.5% відсотків. Позивач зазначив, що розмір заробітної плати, підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (а.с.3-5). Водночас, дані щодо розміру заробітної плати позивача вказані у цьому доказі є наявними за частину спірного періоду, а саме з грудня 2020р. по червень місяць 2021р. включно, даних починаючи з липня місяця 2021р. по день подачі позовної заяви (чи ухвалення рішення суду) в матеріалах справи - відсутні. З врахуванням цього, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині заборгованості з 01.12.2020р. по 01.07.2021р. на суму 73480грн. (без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати), з яких утримання (прибутковий податок та військовий збір) становить 19.5%, оскільки інших даних які б надавали можливість встановити заробітну плату у справі відсутні. Довідку позивачу про наявність заборгованості за підписом керівника та бухгалтера відповідач не видає, що останнім не спростовано та підтверджується матеріалами цивільної справи. Причиною невиплати заробітної плати є, як зазначає позивач, те що у серпні місяці 2021р. керівництво та бухгалтер просто зникли, на зв`язок не виходять, роботу підприємства не забезпечили, видавати довідку про заборгованість виплати заробітної плати працівнику немає кому через відсутність керівництва та бухгалтера на робочому місці. Водночас, згідно ст.80, 96 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно отриманих судом публічних даних з ЄДР інформації про припинення діяльності відповідача, його ліквідацію, банкрутство чи інші будь які додаткові відомості - відсутні. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Водночас, позивач позбавлений можливості отримати довідку про заборгованість нарахованої, однак не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач в свою чергу не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, не неодноразовий виклик до суду не з`являється. За вимогами ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Визначення поняття заробітної плати врегульоване ст. 94 цього ж кодексу, а саме що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Так, згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. За період з 01.07.2021р. по день звільнення 17.09.2021р. заборгованість по зарплаті складає ще 23775.09грн., виходячи з офіційних даних за останні два місяці (травень та червень 2021р.), без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати), з яких утримання (прибутковий податок та військовий збір) становить 19.5%, оскільки інших даних які б надавали можливість встановити заробітну плату у справі відсутні. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем на день звільнення становить 97255.09грн. Право на звернення до суду передбачене ст.233 КЗпП України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець в свою чергу має спростувати факт порушення прав працівника, в т.ч. щодо невиплати заробітної плати. Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді 31 травня 2021 року справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі. Разом з тим, з врахуванням правової позиції ВС, відомості Пенсійного фонду України без оцінки таких у сукупності з іншими даними, не є тим належним доказом, що визначає саме заборгованість по заробітній платі позивача, однак позивач надав записи по заробітній платі щомісячно, які звірялися з даними бухгалтерії хоча такі й без підпису, але повністю відповідають відомостям Пенсійного фонду України, а іншим способом він не може довести порушене своє право, але завданням цивільного судочинства за ст.2,4 ЦПК України є вирішення цивільних справ з метою саме ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Виходячи із положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно ч.2 ст.430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. На підставі наведеного, відповідно до ст.116, 94, 233 КЗпП України,

Outcome: approved