Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2022 року у цій справі позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2020 року по 09 червня 2021 року включно в сумі 29 968,40 грн. (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 40 копійок); стягнуто з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь [PERSON] в рахунок компенсації витрат по сплаті судового збору 908 грн. 16.02.2022 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено, що позивачем разом з позовною заявою було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс, а також, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, докази понесення судових витрат будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення відповідного рішення. Додатками до вказаної заяви долучив копію Договору №03 про надання правової допомоги від 05.01.2021 року, що укладено між [PERSON] та адвокатом Савченко І.А. з додатком №1, акт №3 приймання-передачі наданої правової допомоги від 14.02.2022 року, довідку від 14.02.2022 року про оплату [PERSON] послуг адвоката на суму 5 050 гривень, а також звіт про виконану роботу від 14.02.2022 року, згідно якого адвокатом були надані наступні послуги: проведено зустріч з замовником, ознайомлення з матеріалами справи, підготування позовної заяви, підготування відповіді на відзив, надання супроводу та консультування замовника щодо процесуальних питань, роз`яснення прав і обов`язків сторін під час судового процесу. При ухваленні рішення у справі матеріали справи не містили наведених вище (перерахованих) документів (доказів), а тому суд був позбавлений можливості об`єктивно оцінити понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити з цього приводу рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки станом на час ухвалення рішення вони (витрати) перед судом були недоведені. Відповідно до ст.270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Суд вважає за можливе розглянути заяву без виклику учасників справи, оскільки, справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та як встановлено судом заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення з відповідними додатками відповідач у справі отримав 18.02.2022 року. (штрих кодовий ідентифікатор «Укрпошти» - 2105022891603) Суд, розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Як встановлено ч. ч. 1 - 3 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 05.01.2021 між адвокатом Савченко І.А. та позивачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 03, предметом якого є надання адвокатом Савченко І.А. правничої допомоги у всіх судових установах з питань захисту прав та інтересів [PERSON] . Додатком № 1 до вказаного договору встановлено розцінки послуг адвоката Савченко І.А. Відповідно до акту виконаних робіт від 14.02.2022, що підписано між адвокатом Савченко І.А. та позивачем [PERSON] на виконання умов Договору про надання правової допомоги від 05.01.2021 адвокатом надано клієнту правову допомогу у виді підготовки позовної заяви, складення відповіді на відзив, заяв до відповідача про надання документів, клопотання про витребування доказів та складення попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, загалом на суму 5050 грн. Відповідно до довідки адвоката Савченко І.А. від 14.02.2022 б/н на користь адвоката Савченко І.А. позивачем [PERSON] сплачено 5050 грн. без ПДВ. Вказану оплату позивачем [PERSON] проведено на виконання умов договору про надання правової допомоги № 3 від 05.01.2021. Суд констатує, що понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в наведеному розмірі підтверджується належними та допустимими (описаними вище) доказами. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача суд зважає на наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно з пунктом 4 частини першої "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 наведеного Закону. Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу є лише частково обгрунтованими. Так суд враховує, що написання позивачем на адресу відповідача заяви від 05.07.2021 про необхідність виконання відповідачем попередніх рішень судів у справах, які розглянуті судами різних інстанцій в інших справах позивача, за написання якої позивач просить стягнути на його користь 300 грн., не повязана з розглядом справи № 127/26757/21, так само не повязані з розглядом цієї справи і заяви позивача від 04.10.2021 (дві заяви), що надіслані останнім відповідачу, в яких він просив надати певні документи або повідомити про певні обставини (заробітну плату, розміри відрахувань, тощо), оскільки такі обставини та документи не стосуються предмету спору, свої доводи та розрахунки позивач базував виключно на попередніх рішеннях суду про стягнення зарплати та інших компенсаційних виплат з відповідача), окрім наведеного, ці дві заяви позивач дублював в клопотанні до суду про витребування доказів. Таким чином ці дві заяви (від 04.10.2021), за підготовку яких позивач просить стягнути з відповідача 300 грн., розцінюються судом як створеними з метою штучного нагромадження більшої кількості процесуальних документів для збільшення витрат позивача на правову допомогу. Те ж саме стосується і заяви позивача до відповідача від 11.08.2021, за написання якої позивач також просить стягнути з відповідача 300 грн. Окрім наведеного суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача коштів за написання заяви з попереднім орієнтовним розрахунком витрат на професійну правничу допомогу (150 грн.), також не грунтується на вимогах процесуального закону, оскільки написання цієї заяви є вимогою процесуального закону до позовної заяви (ст. 134 ЦПК України), за написання якої суд стягнує з відповідача на користь позивача 2000 грн. Таким чином перед судом є доведеними витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 4000 грн. (5050 - 300 - 150 - 300 - 150 - 150 = 4000 грн.), а тому саме ці витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N 755/9215/15-ц провадження N 14-382цс19). Враховуючи викладене суд вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення. З огляду на викладене,

Outcome: partial