Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

[PERSON] подала до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, у сторін під час перебування у шлюбі народилося двоє дітей. Батько, відповідач по справі, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо дітей, фактично самоусунувся від їхнього виховання, з ними зовсім не спілкується, не цікавиться станом здоров`я, їхнім фізичним та духовним розвитком, навчанням та підготовкою до самостійного життя, не проявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає жодної матеріальної допомоги. У зв`язку з наведеним позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її адвокат Лесюк А.В. подав заяву, в якій позов підтримав повністю та просив його задовольнити, а розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час проведення судового засідання був повідомлений наледжним чином за допомогою судової повідстки. Будь-яких клопотань суду не подав. Представник Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Ліска Н.В. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того подала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 30.05.2016 року. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки-розрахунку, яка видана Кіцманським РДВС, у [PERSON] станом на 01.10.2021 року існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 115 458 грн 34 коп. У висновку органу опіки та піклування Мамаївської сільської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 59/2 від 23.02.2022 року зазначено, що рішенням комісії з питань дитини при Кіцманській РДА від 21.12.2018 року визначено [PERSON] порядок побачення з малолітніми дітьми. 09.02.2021 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Мамаївській сільській раді [PERSON] зазначив, що жодного разу до дітей (згідно даного рішення) не приходив, оскільки вважав, що [PERSON] буде йому в цьому перешкоджати. У зв`язку з тим, що [PERSON] не створив належних умов для виховання, не забезпечує життя та здоров`я малолітніх дітей, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із своєю матір`ю за адресою [ADDRESS] , яка займається вихованням дітей, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний і достатній рівень життя для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, у висновку органу піки та піклування містяться посилання на пояснення сусідів [PERSON] та [PERSON] від 17.01.2022 року, які вказують, що [PERSON] дітей не відвідує та не приймає участі у їхньому вихованні. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] виконує свої обов`язки щодо сина та дочки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998року №16, складання письмових висновків органів опіки і піклування та їхню участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. Органом опіки та піклування Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області винесено висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 59/2 від 23.02.2022 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батька, приділяючи особливу увагу інтересам [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей, оскільки [PERSON] не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а ще не забезпечує належне спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до них.

Outcome: approved