Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, у якому просить визнати за позивачем, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті позивача баби [PERSON] , що померла [INFO] , на земельну ділянку кадастровий номер 5125284200:01:001:0033, що розташована на території Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , площею 3,48 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] в с. Перехрестове Захарівського району Одеської області померла баба позивача [PERSON] . Після своєї смерті [PERSON] залишила заповіт згідно якого майно, що належало їй у вигляді земельної ділянки площею 3,48 га на території Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області, заповіла позивачу. Для оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулась до нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин, позивач позбавлена можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити повністю (а.с. 41). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позов визнають і не заперечують проти його задоволення (а.с. 42, 114). Представник відповідача Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 40). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в с. Перехрестове Захарівського району Одеської області померла баба позивача - [PERSON] , про що 15.10.2020 року складено відповідний актовий запис за № 211, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Захарівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 10). На момент смерті [PERSON] проживала в [ADDRESS] одна, що підтверджується довідкою № 638 від 08.06.2021 року виданою старостою Перехрестівського старостинського округу Затишанської селищної ради (а.с. 19). Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються: -свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 25.11.1989 року Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, актовий запис № 43 від 25 листопада 1989, де позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 11). -свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 23 березня 1991 року, де [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та отримала нове прізвище « [PERSON] » (а.с. 12). Після чого [PERSON] уклавши шлюб 01 жовтня 1976 року актовий запис № 64, що посвідчується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданого 01.10.1976 року, отримала нове прізвище « [PERSON] » (а.с. 13). -свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 28.08.1973 року Перехрестівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, актовий запис № 38 від 28 серпня 1973, мати позивача [PERSON] є [PERSON] (а.с. 94). Після своєї смерті [PERSON] залишила заповіт згідно якого майно, що належало їй у вигляді земельної ділянки площею 3,48 га на території Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, кадастровий номер 5125284200:01:001:0062, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 049508 виданого 08.11.2004 року Фрунзівською районною державною адміністрацією заповідалось позивачу - її онуку. Даний заповіт був посвідчений Лазуришак Р.О., секретарем виконкому Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області 20.01.2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1 (а.с. 14-15, 17). Згідно листа Міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 04.03.2021 року № 78/125-21 в державному акті було допущено помилку. При заповнені державного акта на право власності на земельну ділянку, а саме при його роздрукуванні була допущена технічна помилка (друкарська), в результаті якої в державному акті помилково був зазначений кадастровий номер земельної ділянки 5125284200:01:001:0062. Під час перенесення до Державного земельного кадастру відомостей із Державного реєстру земель було виявлено дублювання кадастрового номеру та внесено вірні дані а саме: кадастровий номер 5125284200:01:001:0033 (а.с. 16). Для оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулась до нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори, однак нотаріусом було винесено постанову від 15.04.2021 року № 909/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вищевказаний заповіт не відповідав вимогам законодавства (а.с. 18). Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до положень ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.\~ Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~За загальними положеннями про спадкування право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1223, 1270 ЦК). Згідно ч.1\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до\~ст.1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1235 ЦК України\~передбачає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п.10\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Норми ст. 4 ЦК України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно витребуваної судом в нотаріальній конторі належним чином завіреної копії спадкової справи № 206/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті спадкодавця (а.с. 49-113). Відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пункт 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1\~ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~ \~ \~ \~Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України в постанові № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до\~ст. 346 ЦК України, а тому згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved