Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягувати з відповідача [PERSON] а на її користь аліменти на її утримання, у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що з 23 січня 2021 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час проживання у шлюбі, у них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально її не забезпечує. Вона несе всі витрати на харчування, одяг, матеріальне забезпечення їхньої дитини. Однак коштів на все не вистачає. Відповідач інших утриманців немає, за віком та за станом здоров`я є працездатним. Крім того, у зв`язку із необхідністю додаткових витрат для виховання та догляду дитини, вона теж потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Богельський І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задоволити з вказаних підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не оспорив свого обов`язку брати участь у вихованні та утриманні їхньої малолітньої дитини разом із позивачкою, тому і не заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Разом з тим, не погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, оскільки вирішальним при вирішення даного питання є його можливість надавати матеріальну допомогу. Тому зазначив, що на даний час він не працює та не отримує жодного доходу. Відтак, рахує, що його матеріальне становище недостатнє для того, щоб забезпечити дружину. Тому в цій частині позовних вимог просить відмовити. Обґрунтування свої заперечень на позов відповідачем викладено у відзиві на позовну заяву, який поданий до суду у встановлені судом строки (а.с.18-20) Вислухавши сторони, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 23 січня 2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.09.2021 року вбачається, що батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] (а.с.8). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.4) вбачається, що дитина: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] вона сама виховує та доглядає доньку. Допомоги від чоловіка [PERSON] не отримує. Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з вищевказаного акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.4), довідки про склад сім`ї №2/136 від 26.01.2022 року (а.с.5) дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України). Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як встановлено в ході судового розгляду та не спростовано відповідачем, останній інших утриманців не має, за віком та станом здоров`я є працездатним, що, у свою чергу, не позбавляє його можливості працевлаштуватися для покращення свого матеріального становища. Посилання відповідача, що він на даний час не працює та не отримує жодного доходу, є підставою лише для зменшення розміру аліментів на утримання дружини. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, а дружина має право на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини з урахуванням зазначеної вище обставини, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково та призначити відповідачу аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, оскільки такі розміри аліментів будуть відповідати інтересам як дитини, так і дружини, обставинам справи і вимогам Закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч. 1 ст. 191 та ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову до суду є 27 січня 2022 року. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову.

Outcome: approved