Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

04 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, відповідно до якого просить встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1993 року на кв. [ADDRESS] , яке видано Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської Радою народних депутатів згідно розпорядження від 14.06.1993р. за №10269, яке зареєстроване у МБТІ та записано в реєстровій книзі під №505 стр.46 книж27 пр 13.08.1993р. та встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] свідоцтва про право власності на житло від 14 .06.1993 року на кв. [ADDRESS] , яке видано Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської Радою народних депутатів згідно розпорядження від 14.06.1993р. за №10269, яке зареєстроване у МБТІ та записано в реєстровій книзі під №505 стр.46 книж27 пр 13.08.1993р. В обґрунтування\~заяви вказує,\~що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1993р., яке видано Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської Радою народних депутатів згідно розпорядження від 14.06.1993р. за №10269 на праві спільної сумісної власності разом з його батьком [PERSON] , який помер [INFO] , належить кв. [ADDRESS] . Однак в зазначеному документі дані заявника вказані невірно, а саме помилково вказано прізвище [PERSON] замість вірного [PERSON] , а також вказано по - батькові заявника [PERSON] замість вірного [PERSON] , внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську. Внаслідок такої помилки, у нього виникла невідповідність між документом, що посвідчує особу та правовстановлюючими документами, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду із даною заявою. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року заяву залишено без руху. 18 жовтня 2021 року від заявника до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору, чим і усунуто зазначені в ухвалі суду від 06 жовтня 2021 року недоліки. Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено відкрите судове засідання на 24 листопада 2021 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник заявника звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі та зазначила, що вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі; прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1993 року, виданого Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 14.06.1993 року за №10269 [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається у вищевказаному свідоцтві, зареєстрованому і записаному у реєстрову книгу за №8-881 14.06.1993 року, про право власності на житло прізвища власників зазначено як « [PERSON] » та « [PERSON] », а також по батькові заявника зазначено як [PERSON] « [PERSON] », що не співпадає з їх іншими документами де їх прізвища зазначено як « [PERSON] », а по батькові заявника [PERSON] зазначено як « [PERSON] ». З свідоцтва про народження Серії [NUMBER] року вбачається, що [INFO] народився [PERSON] у батьків [PERSON] та [PERSON] . З паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Приморським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 09 червня 2015 року на ім`я [PERSON] вбачається, що його прізвище зазначено як « [PERSON] », а по батькові зазначено як « [PERSON] ». Згідно паспорта № [NUMBER] , виданого 13.07.2002 року органом 1501 на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його прізвище зазначено як « [PERSON] ». З свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 28.01.2004 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , та у вказаному свідоцтві його прізвище зазначено як « [PERSON] ». Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, суд дійсно вбачає розбіжності в зазначенні прізвища [PERSON] та в прізвищі та по батькові [PERSON] в правовстановлюючих документах, а саме у свідоцтві про право власності на житло від 14.06.1993р., виданого Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 14.06.1993р. за №10269, зареєстрованому і записаному у реєстрову книгу за №8-881 14.06.1993 року. З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, що надасть заявнику можливість вчиняти будь-які юридичні дії щодо вказаного майна. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved