Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] ,посилаючись на те, що вона на підставі договору найму житла від 06 травня 2021 року є наймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 14,3 кв.м. Позивачка зазначала, що на даний час у квартирі [ADDRESS] , зареєстрована, але не проживає [PERSON] , [INFO] , відповідачка у справі. Стверджувала, що відповідачка у квартирі з 2009 року не проживає, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачувала і не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей в квартирі не тримає. При цьому ніхто перешкод відповідачці в користуванні спірною квартирою, ніколи не чинив. Вказувала, що реєстрація відповідачки в квартирі [ADDRESS] , здійснює для неї перешкоди у користуванні квартирою та нести додаткові фінансові витрати на оплату комунальних послуг за неіснуючих мешканців. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 липня 2021 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 23-24). Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року по справі підготовче провадження було закрито та справа призначена до судового розгляду (а.с. 52-53). Позивачка та її представник, діюча за дорученням №418 від 30 березня 2021 року в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу без їх участі, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 18, 19, 37-38). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 56, 61). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 28 липня 1989 року зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , житловою площею 14,3 кв.м. Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , крім позивачки з 17 вересня 1997 року зареєстрована але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відомостями №Б1-51450-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку (а.с. 13). 23 квітня 2019 року на підставі розпорядження голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №176/01-06 від 15 квітня 2019 року було запропоновано начальнику дільниці №1 ЖКС «Хмельницький» відкрити особовий рахунок на ім`я [PERSON] на займану нею житлову площу, яка складається із одної кімнати, площею 14,3 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Крім того факт [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 13 липня 2021 року (а.с. 22). Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом від 15 березня 2021 року, яка підписана сусідами (а.с. 11). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правовідносини між сторонами врегульовані житловим кодексом України як такі, що виникли з підстав надання ордеру на жиле приміщення в державному та/або комунальному житловому фонді, і з фактичного договір найму житлового приміщення державного та/або комунального житлового фонду, і на них не поширюються положення, що регулюють житлові правовідносини у жилих приміщеннях приватного фонду. Статтею 9 ЖК України встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Статтею 63 ЖК України визначено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Згідно ст.72 ЖКУ визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк, збереження права користування ним, поважних причин не проживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано. Відповідно до встановленого ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачки з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] є такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , а реєстрація відповідачки у вищевказаному житловому приміщенні порушує законні права та інтереси позивачки, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідачка по справі своїм правом бути присутнім у судових засіданнях розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 908,00 грн., які позивачкою не сплачені, оскільки вона є інвалідом 2 групи і від сплати судового збору звільнена (а.с. 12).

Outcome: approved