Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

08 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до НАСК «Оранта», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути зі страхової компанії 100 000 грн. матеріального збитку, завданого пошкодженням тз та 44 676 грн. моральної шкоди, а з [PERSON] стягнути 16 990 грн. матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 28.01.2018 року сталась ДТП за участю тз «Renault Kangoo РНА-4» під керуванням [PERSON] та тз «Chevrolet Aveo» під керуванням [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та не впорався з керуванням, що стало причиною ДТП. Внаслідок отриманих травм [PERSON] помер. 02.02.2018 року, позивач, який є сином [PERSON] звернувся до страхової компанії із повідомленням про настання страхового випадку, а 21.05.2021 року подав всі необхідні копії документів, зокрема і вирок суду, однак страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування. Позивач не погоджується з такими діями відповідача у зв`язку із чим змушений звернутись до суду. 09.09.2021 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 24.09.2021 року позивачем подано заяву про уточнення вимог та залучення співвідповідача. 11.10.2021 року справу призначено до судового розгляду по суті. 18.10.2021 року представником відповідача НАСК «Оранта» надано відзив на позов, проти позову заперечує, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що ні позивач ні [PERSON] не є власниками автомобіля «Renault Kangoo РНА-4», [PERSON] керував ним на підставі довіреності, а власник автомобіля, [PERSON] , із заявою про відшкодування матеріальної шкоди не звертався. Щодо відшкодування моральної шкоди, вважає що дана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки 02.02.2018 року позивачем подано повідомлення про ДТП, а лише 21.05.2021 року подано заяву про страхове відшкодування з долученням копій документів, а відповідно до п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Вважає, що відмова є правомірною, оскільки позивач пропустив трьохрічний термін для подачі заяви. 06.12.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, проти позову заперечує, вважає, що позивач є неналежним, оскільки йому не належить на праві власності пошкоджений тз, а також просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 06.12.2021 року відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задоволити із наведених підстав. В судовому засіданні представники відповідачів проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні із наведених у відзивах підстав. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.2018 року сталась ДТП за участю тз «Renault Kangoo РНА-4» під керуванням [PERSON] та тз «Chevrolet Aveo» під керуванням [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та не впорався з керуванням, що стало причиною ДТП. Внаслідок отриманих травм [PERSON] помер. Дані обставини встановлені вироком суду, копія якого долучена до матеріалів справи. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у НАСК «Оранта», поліс серії АК 2899119 від 09.03.2017 року. 02 лютого 2018 року [PERSON] подав повідомлення про ДТП, зареєстроване за № 1791 в Хмельницькій дирекції НАСК Оранта, а згодом і повідомлення про виплату страхового відшкодування за № 18-22-1793. Листом № 09-03-09/171-02 від 30.03.2018 року відповідач повідомив, що розгляд справи припиняється, оскільки заявником не було подано весь пакет документів - а саме: документи, про підтвердження витрат на поховання, копію свідоцтва про народження, заяву про виплату страхового відшкодування, копію постанови суду про притягнення винної особи до відповідальності. 21 травня 2021 року позивачем було подано до відповідача копії всіх документів, перелічених в листі № 09-03-09/171-02 від 30.03.2018 року, проте, листом № 09-02-22/1- 04/5192 від 02.06.2021 року йому було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування на підставі ст. 37.1 та 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до положень ч. 33.1.4 ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону. - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до положень ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. 35.2. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"г" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Відповідно до положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Саме на ці положення закону посилається представник відповідача у своєму відзиві. Однак суд оцінює критично такі заперечення представника відповідача НАСК «Оранта» та вважає, що в даному випадку ця норма закону не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування. Оскільки така заява була ним подана в лютому 2018 року, що підтверджується листом відповідача № 09-03-09/171-02 від 30.03.2018 року, але у зв`язку з неподанням позивачем повного пакету документів її розгляд було припинено відповідачем, а тому, після отримання всіх документів розгляд заяви мало би бути поновлено та вирішено питання про виплату [PERSON] страхового відшкодування. Також суд критично оцінює заперечення відповідача в тій частині, що позивач не є власником автомобіля, а [PERSON] керував ним на підставі довіреності, а тому [PERSON] не має права звертатись до суду із вимогою про стягнення страхового відшкодування та вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.12.2014 року № 6-183цс14. Оскільки згідно із висновком №061/21 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Renault Kangoo РНА-4», 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] станом на 29.07.2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля становить 116 990 грн., а відповідно до страхового полісу серії АК 2899119 від 09.03.2017 року, ліміт відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду становить 100 000 грн., то із НАСК «Оранта» на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн., така вимога позивача є правомірною, обґрунтованою та підлягає до задоволення. Щодо розміру страхового відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум. зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ч. 27.3 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством надень настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП, 28.01.2018 року розмір мінімальної заробітної плати становив 3723 грн., а тому з відповідача НАСК «Оранта» на користь позивача підлягає стягненню 44 676 грн. моральної шкоди (3723*12). Від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього 16 990 грн. матеріального збитку, який перевищує розмір ліміту страхового відшкодування. Суд приходить до висновку, що дана заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, на спірні правовідносини поширюється загальна позовна давність - три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання подій з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Позивач дізнався про порушення свого права в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено майно позивача 28 січня 2018 року, і саме з цього часу у нього виникло право вимоги до заподіювача шкоди. Тобто, перебіг позовної давності у даній справі почався 28 січня 2018 року та закінчився 28 січня 2021 року. Однак, до суду за захистом свого порушенного права позивач звернувся лише 24 вересня 2021 року - за межами трирічного строку позовної давності. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року за результатами розгляду справи №183/1617/16, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, права визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 № 308/3162/15-ц констатовано, що законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, с підставою для відмови у позові. Отже, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріального збитку в сумі 16 990 грн., необхідно відмовити в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved