Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

03.12.2021 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 серпня 2004 року Слобідською сільською радою Коломийського району, актовий запис №3; після розірвання шлюбу - доньку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з матір`ю. Позов мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб. У шлюбі народилася донька [PERSON] . Позивач зазначає, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, сторони сімейних відносин не підтримують, втрачено почуття любові, подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам сторін. Вказує, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, примирися не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам доньки, а збереження шлюбу є недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити. Заперечила проти надання часу на примирення, вказала, що вже тривалий час не проживає з відповідачем. Разом з тим, сторонами неодноразово вчинялися дії для примирення, пробували проживати разом, однак такі спроби мали не тривалий результат. Просить розірвати шлюб, оскільки сварки та непорозуміння у сім`ї, постійні ревнощі мають негативний вплив на доньку, яка на даний час проживає з матір`ю. Після введення воєнного стану вона разом з дочкою перейшла проживати до квартири відповідача, так як там було більш безпечно, і за те йому вдячна. Однак, в цей період вони разом з відповідачем не проживали, так як він був на роботі. Попередньо вона також зверталася з позовом про розірвання шлюбу і такий залишила без розгляду, оскільки намагалась зберегти сім`ю. Однак, таке ні до чого не призвело. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, вказав, що бажає зберегти шлюб. Зазначив, що має почуття до дружини, готовий все пробачити, для збереження сім`ї, щоб дитина росла у повноцінній сім`ї. Заслухавши сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого Слобідською сільською радою Коломийського району від 08.08.2004 серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружились 08.08.2004 про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №3. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження виданого Слобідською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області від 09.01.2008 серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №1. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Суд встановив, що сім`я між сторонами розпалася, перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Зокрема, близько пів року сторони не проживають однією сім`єю, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них виявилися різні погляди на спільне подружнє життя, через що між ними виникали непорозуміння, конфліктні ситуації та сварки, стосунки між ними поступово погіршувалися, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В оцінці доводів сторін суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 347/1988/17, провадження № 61-48116 св 18 (ЄДРСРУ № 81908511), в якому зазначено таке. Статтею 1 СК України, передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. Ніхто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому колишнє подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України,, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. З правового аналізу норм ст. 111 СК України та ч.7 ст.240 ЦПК України випливає, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До того ж, здійснення процедури примирення є можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу. Проте, як зазначила в судовому засіданні позивач, вона категорично не згідна на подальше збереження шлюбу, судом вже надавався строк для примирення, який не призвів до позитивного результату, вона не бажає спілкуватися з відповідачем, вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем не підтримує, вони спільно не проживають, шлюб існує формально і суперечить її інтересам та дитини. Суд також зазначає, що сама по собі незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови в позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини і не може бути примушений до їх збереження. Відповідач, заперечуючи проти розірвання шлюбу, не подав суду доказів того, що їхня сім`я не розпалася і збереження шлюбу є можливим. Заперечення відповідача на позов суд розцінює як намагання відтермінувати розірвання шлюбу, оскільки він не взмозі змінити ситуацію, яка склалася в стосунках з позивачем, доводи якої були переконливими про те, що сім`ю зберегти не можливо. З`ясувавши фактичні обставини справи, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, позивач категорично відмовляється перебувати в шлюбі з відповідачем, отже, подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам та їхньої дитини, сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати. Суд враховує ту обставину, що в сторін є неповнолітня дитина, проте з огляду на вищенаведені обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. Що стосується вирішення вимог, зазначених у позові про визначення місця проживання неповнолітньої доньки сторін, то при цьому суд виходить з наступних мотивів. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки дочці [PERSON] , [INFO] виповнилось 14 років, така вправі сама визначати своє місце проживання. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved