Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 19883,34 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, 9969,54 грн. компенсації за невикористану відпустку з урахуванням обов`язкових податків та зборів та середнього заробітку за час затримки розрахунку з часу звільнення - 21.07.2021 року по день ухвалення рішення суду. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 17.10.2012 року перебувала у трудових відносинах із Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА» /ДП ЛДЗ «Лорта»/, а 21.07.2021 року була звільнена з роботи з посади начальника виробничо-диспетчерського бюро механічного цеху 001 за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України згідно із наказом № 179-к від 21.07.2021 року. У день звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, зокрема не виплатив їй заробітну плату за березень-липень 2021 року у сумі 19883,34 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів; компенсацію за 38 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та 4 дні щорічної додаткової відпустки у сумі 9969,54 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Також, на підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути з Державного підприємства«Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь середній заробіток у зв`язку із затримкою проведення розрахунку при звільненні за період з 22.07.2021 року по день ухвалення судом рішення виходячи із того, що розмір її середньоденного заробітку без врахування обов`язкових податків та зборів становив 407,07 грн. Просила позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.12.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник відповідача, отримавши вказану ухвалу суду разом із позовною заявою 12.01.2022 року, відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно із ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, позивачка з 17.10.2012 року перебувала у трудових відносинах із Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА» /ДП ЛДЗ «Лорта»/, а 21.07.2021 року була звільнена з роботи з посади начальника виробничо-диспетчерського бюро механічного цеху (001) за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України згідно із наказом № 179-к від 21.07.2021 року. Також, вказаним наказом наказано виплатити їй компенсацію за 38 календарних дні невикористаної відпустки. /а.с. 7-9, 15/. З копії розрахункових листків ДП ЛДЗ «Лорта» за березень-липень 2021 року /а.с. 13-14/ вбачається, що [PERSON] у вказаний період нараховано 31487,72 грн. заробітної плати без урахування податків та інших обов`язкових платежів (з яких 3284,28 грн. - виплати з щорічної додаткової відпустки за червень-липень 2021), а також 9020,06 грн. компенсації за 38 днів невикористаної щорічної відпустки без урахування податків та інших обов`язкових платежів, а всього 40507,78 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів. До виплати [PERSON] підлягали /з вирахуванням податків і обов`язкових платежів/ кошти у загальному розмірі 32608,78 грн. З виписки із банківського рахунку [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 04.11.2021 року /а.с. 10-12/ вбачається, що 04.06.2021 року позивачці виплачено заробітну плату у розмірі 2763,93 грн. та 1500,59 грн., 15.06.2021 року 3084,18 грн. та 1225,48 грн., а всього виплачено 8574,18 грн. Таким чином, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачкою за період з березня по липень 2021 року становить 24034,60 грн. з вирахуванням податків та обов`язкових платежів або 29852,88 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно із п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не провів із позивачкою розрахунку при звільненні, жодних доказів відсутності вини підприємства у невиплаті вказаних коштів суду не надав, а тому із нього на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас, згідно п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. При визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд виходить із того, що заробітна плата позивача 2 останні місяці роботи, що передували звільненню, зокрема за травень 2021 року становила 7662,56 грн. (відпрацьовано 18 робочих днів) та за червень 2021 року - 5363,79 грн. (відпрацьовано 14 робочих днів). Таким чином середньоденна заробітна плата позивача без утримання податків й інших обов`язкових платежів становить 407,07 грн. (7662,56 грн. + 5363,79 грн./32). Згідно із відомостями із Листа №3501-06/219 від 12.08.2020 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів у період з 22.07.2021 року по 31.01.2021 року становить 113 робочих днів, а згідно із відомостями з Листа № 47-03/520 від 12.08.2021 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» кількість робочих днів за період з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року /день ухвалення рішення суду/ складає 36 робочих днів, а всього 149 днів. Виходячи із наведеного сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.07.2021 року по 23.02.2022 року становить 60653,43 грн. /із розрахунку 149 день х 407,07 грн. - середньоденна заробітна плата/. Разом з тим, з урахуванням висновків Великої палати Верховного суду, викладених в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі, проте це не виключає відповідальність відповідача за своєчасну виплату заробітку, суд вважає доцільним стягнути розмір середнього заробітку у сумі 17000 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які понесла позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги позивача підставні частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 908 гривень сплаченого судового збору. Крім цього, із відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов підлягає в цій частині задоволенню.

Outcome: dismissed