Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 21.09.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223180501:01:003:0074 загальною площею 0,2500 га, що зареєстрований в реєстрі за № 20384, таким що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивував тим, що з інформації, яка була розміщена на інтернет сайті ДП «СЕТАМ», дізнався про те, що зазначена вище ділянка позивача виставлена на торги. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 56165661, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В., встановив, що воно відкрито на підставі оскаржуваного виконавчого напису № 20384, згідно з яким вказане нерухоме майно на підставі Іпотечного договору № MRTG-000000005364/S-2 від 17 липня 2007 року було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по Договору про Іпотечний кредит № MRTG-000000005364 від 17 липня 2007 року, кредитором є ПАТ «Укрсоцбанк». Вважає, що виконавчий напис було вчинено з грубими порушеннями діючого законодавства, а саме ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, приватним нотаріусом не було перевірено безспірність заявлених вимог, оскільки на день вчинення оспорюваного виконавчого напису між Банком і позивачем був наявний спір щодо заборгованості, що підтверджується наявністю у провадженні Печерського районного суду м. Києва справи № 757/62499/16-ц, та той факт, що з дня виникнення права вимоги у ПАТ «Укрсоцбанк» минуло більше трьох років. 10 липня 2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позовної заяви задовольнити. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 20384, в межах зведеного виконавчого провадження № 56321856, яке знаходиться у приватного виконавця Шмідт К.В. Заборонено проведення ДП «СЕТАМ» - електронних торгів у межах реалізації майна, яке належить [PERSON] на праві власності, а саме земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 82). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню направлено для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 129). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2019 року справа № 752/33381/18 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. Ухвалою від 6 березня 2020 року справу прийнято до провадження і постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.10.2020 року (а.с. 138). У підготовчому засіданні сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 08.02.2021 року учасники справи відсутні. До суду надійшла заява АТ «Альфа-Банк» про заміну відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» у справі на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання. Представник позивача подав до суду клопотання про відсутність заперечень щодо зміни залученого відповідача на його наступника, а також просив закрити підготовче провадження. Ухвалою від 8 лютого 2021 року заяву АТ «Альфа-Банк» задоволено. Постановлено замінити у справі № 752/33381/18-ц відповідача публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника акціонерне товариство «Альфа-Банк» та закрити підготовче провадження (а.с. 158-160). Справа неодноразово відкладалась. Відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву на позов. Треті особи пояснень на позов на адресу суду не направили, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи 17 липня 2007 року між ТзОВ УніКредит, правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» і [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит № MRTG-000000005364, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит у сумі 167 692 євро 00 центів, строком до 17 липня 2022 року за процентною ставкою 11,00% річних (а.с. 24-26). Того ж дня, з метою забезпечення виконання Договору про іпотечний кредит № MRTG-000000005364 між сторонами укладено іпотечний Договір № MRTG-000000005364/S-2. 21 вересня 2017 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 20384 про звернення стягнення на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223180501:01:003:0074 загальною площею 0,2500 га. Власником предмета іпотеки є [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 524906, виданий 10 березня 2006 року Обухівським районним відділом земельних ресурсів на підставі рішення ХХІІ сесії ІV скликання Великодмитровицької ради від 19 січня 2006 року, зареєстрований 10 березня 2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі №0686. Зазначене нерухоме майно на підставі Іпотечного договору № MRTG-000000005364/S-2, посвідченого 17.07.2007 приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. за реєстровим № 2904 було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по Договору про Іпотечний кредит № MRTG-000000005364 від 17 липня 2007 року, кредитором є ПАТ «Укрсоцбанк». Боржником по кредиту є [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропонував задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання /неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 26 червня 2016 року по 26 червня 2017 року, а саме: строкова заборгованість - 89 488,06 Євро; прострочена заборгованість - 34004,95 Євро; строкова заборгованість по нарахованих відсоткам - 272,61 Євро; прострочена заборгованість по нарахованих % - 40 247,28 Євро. Загальна сума заборгованості становить 162 012,90 Євро та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с. 19). Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. 12.04.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56165661 про примусове виконання виконавчого напису № 20384 виданого 21.09.2017 про звернення стягнення на земельну ділянку, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 15-18). Позивач вказує, що зазначений виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог закону та наявні підстави для визнання його таким, що не Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. У позовній заяві представник позивача [PERSON] зазначив, що нотаріус не отримав від відповідача докази, які б підтверджували безспірність заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи і на це вказує позивач, 29 грудня 2016 року суддею Печерського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № MRTG-000000005364 від 17.07.2007 року. Предметом спору є неналежне виконання [PERSON] умов цього договору (а.с. 21). 2 листопада 2017 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду (а.с. 27). За таких обставин судом встановлено, що на день вчинення оспорюваного виконавчого напису між сторонами існував та невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Також представник позивача звертає увагу на те, що нотаріус вчинив виконавчий напис після спливу трирічного строку позовної давності з дня виникнення права вимоги. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2018 року у справі № 757/62155/17-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] на підставі іпотечного кредиту № MRTG-000000005364 від 17.07.2007 року встановлено, що право на позов виникло у ПАТ «Укрсоцбанк» в лютому 2014 року (а.с. 97). Положеннями ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки право на стягнення заборгованості у стягувача виникло в лютому 2014 році , звернення до приватного нотаріуса могло відбутися не пізніше лютого 2017 року. Відтак, виконавчий напис від 21 вересня 2017 року приватний нотаріус Чуловський В.А. вчинив з пропуском трирічного строку. Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 20384 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку при зверненні за вчиненням виконавчого напису, і твердження позивача в цій частині ним не спростовані. В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. Яким чином та виходячи з чого відповідачем нарахована заборгованість, з матеріалів справи не вбачається і таких доказів відповідач суду не надав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, а відтак задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з АТ «Альфа-Банк» необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Outcome: approved