Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. Батько заявниці [PERSON] помер [INFO] від атеросклерозної хвороби серця, а мати [PERSON] - [INFO] від церебрального атеросклерозу третьої стадії. Їх смерть настала в тимчасово окупованій території м. Донецьк, а тому відповідні свідоцтва нікчемні. Факти смерті підтверджуються медичними документами. Встановлення фактів смерті необхідні заявниці для отримання свідоцтва про смерть відповідного зразка та для оформлення спадщини. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Представник заявника просить розглядати справу без їх участі і задовольнити вимоги. Заінтересована особа належно повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду із заявами чи клопотаннями не зверталась. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] - це батьки [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.08.1979, свідоцтва про одруження [NUMBER] від 24.10.1999, паспортів громадян України [PERSON] [NUMBER] , [PERSON] [NUMBER] , [PERSON] [NUMBER] (а.с. 7-13, 18-20, 23-24). Враховуючи «намібійські винятки», беруться також до уваги медичні документи та щодо смертей невідповідного зразка. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] від атеросклерозної хвороби серця. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] від церебрального атеросклерозу третьої стадії. Обоє уродженці м. Донецьк і їх смерть настала в м. Донецьк, Україна (а.с. 14-24). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно аналізу положень ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року №545, ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", факт смерті на тимчасово окупованій території України можливо зареєструвати лише на підставі рішення суду. М. Донецьк є тимчасово окупованою територією, а будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені там всупереч законодавству України, нелегітимні (Указ Президента України від 14.11.2014. №875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях", Постанова Верховної Ради України №254-VIII від 17.03.2015 "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", Закон України №1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"). Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з висновками ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок ЄСПЛ розуміється в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Це узгоджується із судовою практикою, позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 15.04.2016, за змістом якої документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України як виняток можуть братись до уваги судом під час розгляду справ про встановлення фактів народження або смерті на таких територіях. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Дослідивши докази, суд робить висновок, що заяву необхідно задовольнити. Родинний зв`язок між заявницею та покійними батьками, які померли на тимчасово окупованій територій, з врахуванням «намібійських винятків», підтверджено. Ці факти смерті можуть бути зареєстровані лише на підставі рішення суду. Метою їх встановлення є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна. Згідно п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved