Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову посилаючись на те, що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2008 накладено арешт на будинок [ADDRESS] , тоді як Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна, тоді як Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) накладено арешт на будинок [ADDRESS] . Оскільки Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) самостійно припинити обтяження не має можливості, що слідує з відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 07.12.2021, позивач звернулася до суду та просила суд зняти арешт на домоволодіння, розташоване за адресою - [ADDRESS] та припинити обтяження (тип обтяження: арешт нерухомого майна) домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 11.06.2008 за №7372530 реєстратором: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), підстава обтяження: ухвала б/н, 23.05.2008, Ленінський райсуд, заборона 128/2008. Ухвалою суду від 30 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду по суті. 30 березня 2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання позивач не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином. До суду позивачем [PERSON] надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачем Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду направлено заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, просили ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування між нею та [PERSON] , посвідченого 15.12.2007 державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №5-1931 та витягом з Державного реєстру правочинів. В рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми за договором позики, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2008 було вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Копію ухвали для виконання направлено до КП «ДМБТІ», Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та для відома [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.06.2008 вбачається арешт нерухомого майна - будинку [ADDRESS] на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2008, власник [PERSON] . Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено вище, судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2008 арешт накладено на будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , а не на будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Таким чином, наявність арешту на будинок [ADDRESS] за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача, а тому її позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ту обставину, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved