Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23.12.2021р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.12.2021р. позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. № 22). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що відповідач [PERSON] - це її колишній чоловік, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1997р. Шлюб між ними було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2014р. у справі № 201/11147/14-ц. ЇЇ колишній чоловік після розірвання шлюбу, а саме з січня 2015р. в квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, не проживає, не приймає участі в оплаті комунальних платежів, після повернення з АТО став зловживати спритними напоями, оформлював кредити, до неї стали постійно телефонувати з кредитних спілок, оскільки адресою реєстрації її колишнього чоловіка є саме ця квартира. Відповідач самостійно з реєстраційного обліку не знімається, а тому іншого, окрім судового, порядку вирішити питання про зняття відповідача з реєстрації немає. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання її колишнього чоловіка таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України було проведено 24.02.2022р. з призначенням справи до судового розгляду, під час якого було задоволено клопотання позивачки про допит свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.№ 35). Позивачка в судовому засіданні 05.04.2022р. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, а також висловила свою незгоду на ухвалення заочного рішення суду, оскільки відповідач обізнаний про подачу нею позову до суду. Відповідач [PERSON] в підготовче та судове засідання по справі, які були призначені на 24.02.2022р. та 05.04.2022р. (відповідно), не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач кожного разу повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, що підтверджується відповіддю ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 10.01.2022р. (а.с.№ 24), у справі наявні поштові повідомлення про отримання судових повісток сином [PERSON] для передачі батькові (зі слів позивачки) (а.с. № 28, 41). Крім того, про судове засідання, яке було призначено на 05.04.2022р., відповідач також був повідомлений шляхом направлення sms-повідомлення на свій номер, яке він отримав, та розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 42, 43). Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР в підготовче та судове засідання по справі, які були призначені на 24.02.2022р. та 05.04.2022р., не з`явився, про дати розгляду справи судом повідомлявся належним чином (а.с. № 29, 40). Листом від 14.01.2022р. в.о. директора департаменту Ручка В. просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. № 30-31). З урахуванням положень ст.ст. 128-131, 223 ЦПК України та з огляду на належне повідомлення відповідача та третьої особи про дату судового засідання, ухвалою суду від 05.04.2022р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи (а.с. № 50). Також, ухвалою суду від 05.04.2022р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) прийнято відмову позивачки від допиту свідка [PERSON] , яка виїхала за кордон. Відповідно до положень ч.1 ст.247 ЦПК України під час судового розгляду справи 05.04.2022р. судом здійснене повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме позивачка в судовому засіданні 05.04.2022р. не дала згоду на заочний розгляд справи, оскільки відповідач обізнаний про наявність справи в суді. Суд, вислухав пояснення позивачки, допитавши свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду. Матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1997р., втім шлюб між ними було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2014р. у справі № 201/11147/14-ц (а.с. № 11, 14). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] станом на 05.04.2022р. належить на праві власності (одноособово) тільки позивачці за договором купівлі-продажу від 25.10.2001р. (а.с. № 15). Оскільки квартира була придбана в період шлюбу з відповідачем, перед розірванням шлюбу в суді сторони уклали нотаріальний договір від 22.08.2014р. про поділ майна подружжя, за умовами якого сторони визнали, що № [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] (а.с. № 13). З 02.08.2005р. в даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача (а.с. №10), який самостійно з реєстраційного обліку не знімається, втім в квартирі не проживає без поважних причин з січня 2015р. Факт непроживання відповідача [PERSON] за вказаною адресою на протязі останніх семи років підтверджується актом про непроживання особи від 27.11.2021р., складеного за участю сусідів позивачки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 44). Також, обставини тривалої відсутності відповідача без поважних причин за місцем реєстрації були підтверджені в судовому засіданні 05.04.2022р. поясненнями свідка [PERSON] (а.с. № 47-49). Свідок суду дала свідчення про те, що знає позивачку з 2001р., вони є сусідами, свідок проживає в кв. [ADDRESS] цього ж будинку. Свідок знає і двох синів позивачки і її колишнього чоловіка, який з 2015р. в квартирі не проживає. Свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] розлучилися, відповідач після повернення з АТО, став проживати в с. Новоспаське Дніпровського району Дніпропетровської області (колишній Магдалинівський район) у різних родичів, з грудня 2021р. взагалі фактично створив нову родину з жінкою на ім`я [PERSON] та вони проживають в с. Нововасилівка того ж району. Ці обставини їй відомі і від родичів [PERSON] і від її чоловіка [PERSON] , який товаришує з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз доказів у справі та зазначених норм цивільного законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», дає підстави суду вважати позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного та з огляду на те, що відповідач [PERSON] з січня 2015р. (тобто більше семи років) не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] , самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 908грн. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved