Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україні в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015110100000611 від 20.03.2015 року по обвинуваченню його, [INFO] , неповнолітнього на момент затримання - 26.03.2015 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, п.п. 3,6,12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України. З 26.03.2015 року по 15.01.2020 року [PERSON] знаходився під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор». 15.01.2020 року колегією судді Київського апеляційного суду ухвалено рішення, згідно з яким [PERSON] звільнено з-під варти в залі суду у зв`язку із скасуванням ухвали про продовження строку тримання під вартою від 25.11.2019 року, постановленої незаконним складом суду. Таким чином, Позивач перебував під вартою 4 роки 10 місяців, з них 2 року 2 місяці 7 днів у зв`язку з помилкою системи державного органу судової влади, які повністю відкинуті та судовий розгляд за обвинуваченням Позивача розпочато спочатку новим головуючим суддею. Виявилося, що справу розглядає незаконний склад суду, а саме, колегія суддів Броварського міськрайонного суду Київської області у складі Батюка В.В. під головуванням Телепенька А.Д. , присяжних Ігнатенка В.М., Матвієнко С.О., Мироненка В.Л., запасного присяжного Луценко О.В., яка не уповноважена розглядати кримінальне провадження відносно неповнолітніх, оскільки головуючий судді не уповноважений відповідним рішенням зборів суддів розглядати справи відносно неповнолітніх(п.14 ст. 31 КПК України). Позивач зазначає,що працівниками державного органу в особі судової системи допущено протиправні дії (бездіяльність), якими порушено його права, свободи та інтереси щодо захисту його прав у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. У зв`язку з чим просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 260 000 грн моральної шкоди. Вважає, що шкода завдана йому незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, та шкода завдана незаконним триманням його під вартою, підлягають самостійному обрахунку та відшкодуванню, тому моральну шкоду за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності слід розраховувати , виходячи з розміру однієї мінімальної зарплати за кожен місяць, а за незаконне тримання під вартою - з розміру двох мінімальних заробітних плати за кожен місяць тримання під вартою. Ухвалою судді від 12.10.2020 р. у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження. Повідомленням суду від 12.10.2020 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заява про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, при цьому позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015110100000611 від 20.03.2015 року по обвинуваченню [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього на момент затримання - 26.03.2015 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, п.п. 3,6,12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України. З 26.03.2015 року по 15.01.2020 року [PERSON] знаходився під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор». 15.01.2020 року колегією суддів Київського апеляційного суду скасовано ухвалу Броварського міська районного суду Київської області про продовження строку тримання під вартою від 25.11.2019 року у зв`язку із не розглядом заяви обвинуваченого про відвід головуючого по справі та ухвалено рішення, згідно з яким [PERSON] звільнено з-під варти в залі суду. Позивач перебував під вартою 4 року 10 місяців, з них 2 року 2 місяці 7 днів у зв`язку із розглядом справи не уповноваженим складом суду, судовий розгляд за обвинуваченням Позивача розпочато спочатку новим головуючим суддею. Справу розглядала колегія суддів Броварського міськрайонного суду Київської області у складі Батюка В.В. під головуванням Телепенька А.Д. , присяжних Ігнатенка В.М., Матвієнко С.О., Мироненка В.Л., запасного присяжного Луценко О.В., яка не уповноважена розглядати кримінальне провадження відносно неповнолітніх, оскільки головуючий судді не уповноважений відповідним рішенням зборів суддів розглядати справи відносно неповнолітніх (п.14 ст. КПК України). Стаття 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ передбачає, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.У випадках, визначених законом, а також за рішенням зборів суддів відповідного суду може запроваджуватися спеціалізація суддів з розгляду конкретних категорій справ. У місцевих загальних судах та апеляційних судах діє спеціалізація суддів із здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх. Судді (суддя), уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами суддів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь-якого судді цього суду, якщо пропозиція голови суду не була підтримана, на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно. Кількість суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, визначається окремо для кожного суду зборами суддів цього суду.. Суддею, уповноваженим здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, може бути обрано суддю зі стажем роботи суддею не менше десяти років, досвідом здійснення кримінального провадження в суді і високими морально-діловими та професійними якостями. У разі відсутності в суді суддів з необхідним стажем роботи суддя, уповноважений здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обирається з числа суддів, які мають найбільший стаж роботи на посаді судді. У інформаційному листі від 16.01.2017 року № 223-66/0/4-17 до голів апеляційних судів областей, м. Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» роз`яснив, що «Під час здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне застосування чинного законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України (КК),Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК), положеннями інших нормативно-правових актів України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема,Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року ("Пекінські правила"), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).Кримінальне провадження щодо неповнолітніх здійснюється у загальному порядку з урахуванням особливостей, передбаченихглавою 38 КПК, та із дотриманням принципу забезпечення реалізації неповнолітніми особами права користуватися додатковими гарантіями, встановленими національним законодавством та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо нормиКПКсуперечать такому міжнародному договору, застосуванню підлягають згідно із ч. 4 ст. 9 КПК положення відповідного договору. Недотримання судом міжнародних принципів здійснення кримінальних проваджень щодо неповнолітніх може призвести до порушення права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1999 року у справі "Т. проти Великобританії"). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2017 року, у зв`язку із відстороненням від посади судді [PERSON] , визначено склад колегії суддів у кримінальному провадженні № 361/6848/15-к за обвинуваченням [PERSON] у складі головуючого судді Телепенька А.Д. У судовому засідання 09.08.2019 року стороною захисту було заявлено клопотання про підтвердження повноважень суду (в порядку ст.ст. 21, 31 КПК України) та надання витягу протоколу зборів суддів, де визначено кількісний та персональний склад суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх на підтвердження наявності у колегії судді повноважень на здійснення правосуддя у даному кримінальному провадженні. В задоволенні зазначеного клопотання судом відмовлено. У цьому ж судовому засідання, тобто 09.08.2019 року, колегією суддів, під головуванням судді Телепенька А.Д. продовжено строк тримання під вартою [PERSON] . Згідно відповіді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.08.2019 року Рішенням зборів суддів Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.60.2017 року № 11, за участі, в тому числі судді Телепенька А.Д., вирішено, що суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Телепенько А.Д. рішеннями зборів суддів даного суду не визначався таким, що має право розгляд справ відносно неповнолітніх. 13.09.2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, за підписом в тому числі судді Телепенько А.Д., визнано відсутність у даного судді повноважень щодо неповнолітніх та задоволенні вимоги сторони захисту, прокурора про відвід головуючого судді. Згідно ч.1 ст. 319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35цього Кодексу.Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено "Кожен... при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий судовий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом...". Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах Білуха проти України від 09.11.2006 року, Салов проти України від 06.09.2005 року, Мироненко проти України від 18.02.2010 року, Фельдман проти України від 08.04.2010 року) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив судді достатності гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу. Склад суду у кожному кримінальному провадженні на всіх його стадіях має бути законним, тобто відповідати вимогам Конституції України та іншим законам України. Законність складу суду передбачає, крім іншого, наявність у ньому визначеної законом кількості професійних суддів, присяжних; відсутність обставин, які виключають їх участь у кримінальному провадженні (ст.ст. 75, 76 КПК України). У рішеннях по справі Посохов проти Росії від 04.03.2003 року та по справі Федотова проти Росії від 13.04.2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані. У пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд повторює, що як було раніше визначено, фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотриманням таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Згідно ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтею 1176 ЦК України передбачено шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно ч.1 ст.130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Згідно з п. 1 ст. 1, п.5 ст. 3 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З врахуванням наведеного, беручи до уваги особу позивача, того, що внаслідок незаконних дій позивачу було завдано моральної шкоди,яка проявилась у його душевних стражданнях, у нього погіршились нормальні життєві зв`язки, що негативно вплинуло на стан його здоров`я, протягом 2 років 2 повних місяців він перебував під вартою у зв`язку з розглядом справи не уповноваженим складом суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Відповідно до ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов`язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Тобто Державна казначейська служба України тільки виконує зобов`язання держави в деліктних правовідносинах, а тому вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial