Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

19.10.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Миргородська міська рада Полтавської області, як орган опіки та піклування. Позовна заява обґрунтована тим, що 04 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2018 року шлюб між ними розірвано. З 2016 року позивачка з дітьми проживає в Миргороді у своїх батьків. З того часу відповідач з дітьми не проживає, до них не з`являється та участі у їх вихованні не приймає, ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх навчанням, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Тому [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх дітей та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 19.10.2021 до досягнення дітьми повноліття, однак не менше ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством України на момент проведення стягнення. Ухвалою судді від 25.10.2021 відкрито провадження в цивільній справі (а.с.20). 01.12.2022 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.30). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивачки, адвокат Долженко О.М. просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою останнього відомого місця реєстрації, у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України (а.с. 22, 26,). Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи Кириченко Ю.С. в судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування не може надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки його місцезнаходження не відоме, причини не виконання батьківських обов`язків встановити не має можливості. Як і не можливо з`ясувати його ставлення до даного питання. Суд, заслухавши позивачку, представника позивачки, представника третьої особи, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2018 року у справі № 541/705/18, яке набрало законної сили 12 липня 2018 року, розірвано шлюб укладений 04 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , дошлюбне прізвище « [PERSON] », зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 373. Після розірвання шлюбу [PERSON] , за її заявою, поновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.12). [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] . 23 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1582, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 23 червня 2015 року; [PERSON] , [INFO] , 13 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №71, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13 січня 2012 року (а.с.10, 11). За змістом ст.ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1,2,3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради 04.11.2021, вивчені документи, подані [PERSON] та з`ясовано, що діти разом з матір`ю, бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання добрі, є всі необхідні умови для повноцінного життя та розвитку дітей. [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та здоров`ю дітей. З`ясувати думку батька дітей [PERSON] не виявилось за можливе, оскільки місце його фактичного проживання невідоме. На останню відому адресу проживання: [ADDRESS] , рекомендованим листом направлено лист з проханням з`явитися до відділу, або надіслати письмові пояснення з приводу позбавлення його батьківських прав відносно його дітей. Відповідь від нього не надійшла, сам він не з`явився на виклик, що підтверджується висновком від 22.11.2021 № 4699/01-35 (а.с.28). Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положенням ст. 164 СК України, встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.180, 181, 182 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дітей, вимоги позивачки про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Участі у їх вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про їх здоров`я, взагалі не спілкується з ними, місце проживання дітей їй відоме. Фінансової допомоги для виховання та утримання дітей не надає, не виявляє у відношенні до дітей батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 19.10.2021 до досягнення дітьми повноліття, однак не менше ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством України на момент проведення стягнення, є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дітей та підлягає задоволенню. Згідно з положенням ч. 1,6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а позивачка за позовну вимогу про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому за цю вимогу судовий збір в розмір 908 грн необхідно стягнути із відповідача на користь держави. Судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав слід стягнути з відповідача на користь позивачки в розмірі 908 грн.

Outcome: approved