Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позову вказує, що 21.12.2007 між ним та ПАТ «Родовід банк» укладено кредитний договір №Ск-264+001877/12-2007, строк користування кредитом за яким закінчився в 2011 році. 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 204238, згідно з яким з позивача запропоновано стягнути на користь відповідача заборгованість в розмірі 29 223,81 грн за періоди з 04.07.2019 по 28.05.2021. Крім того, з виконавчого напису позивач дізнався, що 04.07.2019 між АТ «Родовіт банк» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 23, за яким відповідач став правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Родовід банк», зокрема за вказаним кредитним договором. З 06.10.2021 виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Кошарського О.В. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням наступних вимог закону: - вчинений на правочині, який не посвідчений нотаріально та який не передбачає звернення стягнення на майно - на кредитному договорі, проте таке право не передбачено законом; - вчинений після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги та без встановлення нотаріусом безспірності суми заборгованості, як обов`язкових умов вчинення виконавчого напису встановлених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., виданого 22.06.2021, зареєстрованого у реєстрі за номером 204238 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованості в розмірі 29 223,81 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2021 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М.,установлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі роз`яснено право подати письмові пояснення. Позивач подав клопотання, згідно з яким просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач 13.01.2022 отримав копію ухвали від 25.10.2021, копію позову з додатками. 24.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що виконавчий напис вчинено відповідно до вимог законодавства. Третя особа письмові пояснення щодо позову не подала. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 22.06.2021 вчинив виконавчий напис за № 204238 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ 2Вердикт капітал», якому ПАТ «Родовіт банк» відступлено право вимоги на підставі договору факторнгу № 23 від 04.07.2019 за кредитним договором № Ск-264-001877/12-2007 від 21.12.2007, укладеного між ПУТ «Родовіт банк» та [PERSON] . Строк платежу за кредитним договором № Ск-264-001877/12-2007 від 21.12.2007 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Вердикт капітал», стягнути з [PERSON] за періоди з 04.07.2019 по 28.05.2021 включно суму у розмірі 29 223,81, з якої: 11 310,62 грн - заборгованість за талом кредиту; 17 413,19 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; плата за вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат». Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О.В. від 06.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67048978 з виконання оспорюваного виконавчого напису, здійснюються дії щодо його примусового виконання, зокрема накладено арешт на кошти позивача, а також звернено стягнення на заробітну плату позивача. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва КошарськогоО.В. від 06.10.2021 стягнено з [PERSON] основну винагороду за виконавчим провадженням в розмірі 2 922,38 грн. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюються Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції яка діяла на день вчинення виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як зазначив позивач, стягнення заборгованості, згідно з виконавчим написом, здійснюється за період з 04.07.2019 по 28.05.2021, однак кредитний договір №Ск-264-001877/12-2007 укладено 21.12.2007 термін погашення заборгованості за яким закінчився в 2011 році. Всупереч зазначеного, нотаріус не з`ясував питання щодо строку давності перед вчиненням виконавчого напису. Відповідно до копії виконавчого напису, він виданий на підставі ст. 82 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018, відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначену постанову апеляційного суду проголошено 22.02.2017, а отже, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Отже, на час вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, тому він бути визнаний таким, не підлягає виконанню. Крім того, як зазначив Верховний Суд України в постанові від 05.07.2017 у по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості, зокрема таким документом є засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яку у цій справі стягував нотаріусу не надав. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однією з ознак безспірності вимоги, є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17, Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд установив, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість боржника перед стягувачем не була безспірною, позивач не був повідомлений про наявність такої заборгованості, виконавчий напис вчинено після спливу 3-х років з дня виникнення права вимоги. На підставі викладеного, суд дійшов висновку задовольнити позов та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач у справі поніс судові витрати на загальну суму 1 362,00 грн, а саме: - сплачено судовий збір в сумі за подачу заяви про забезпечення позову 454,00 грн.; - сплачено судовий збір в сумі за подачу позовної заяви в сумі 908,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складається з судового збору у розмірі 1 362,00 грн. Крім того, 10.01.2022 представник позивача - адвокат кушнір В.Д. подала заяву про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Представником позивача - адвокатом Кушнір В.Д. на підтвердження витрат на правничу допомогу, яка підлягає сплаті відповідачем, надала суду: - договір про надання правової допомоги № 17/18 від 18.12.2018; - додатковий договір від 11.10.2021 до договору про надання правової допомоги № 17/18 від 18.12.2018; - детальний опис правничої (правової) допомоги та розрахунок її витрат від 30.12.2021, згідно з яким розмір гонорару за надані послуги складає 10 000,00 грн; - акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 29.12.2021 до договору про надання правової допомоги №17/18 від 18.12.2018; - квитанцію № 1/21 від 14.10.2021; - квитанцію № 2/21 від 29.12.2021. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство містить критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 24.01.2022 відповідач подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки вважає заявлену представником позивача суму завищеною з урахуванням розміру середньої заробітної плати в Київській області. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач зазначив, що до заяви не надано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, зокрема відсутні документи, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 10 000,00 грн. Зважаючи на задоволення позовних вимог повністю, суд вважає, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, складності справи, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд дійшов до висновку про те, що адвокат не довів в повному обсязі суду вартість наданих послуг позивачу, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, заходи забезпечення позову відповідно до ували суду від 23.03.2021 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: approved