Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обгрунтування доводів посилається на те, що позивач є власником вказаного будинку, який належить йому на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради від 21.08.2012 року та виданого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2012 року. Вказує, що у вказаному будинку зареєстровані його дочка та онука (відповідачі), однак протягом тривалого часу (більше 10 років) не проживають в ньому, що стверджується свідченнями сусідів, актом обстеження та довідкою старости с.Кушниця. Вимоги мотивує тим, що позивач сплачує всі комунальні платежі, що прописка відповідачів є перешкодою у користуванні та розпорядженні житлом, оскільки у зв`язку з реєстрацією відповідачів, позивач втрачає право на отримання субсидії. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 01.11.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач подав до суду заяву (вх.№7820) про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Повідомлені про відкриття провадження. Поштові відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній» (п.5 ч. 6 ст.272 ЦПК України), повідомлені про виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України 01.11.2021 року (ч. 11 ст. 128 ЦПК України). Відповідачам роз`яснено, що в разі ненадання ними відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалам. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.280 ЦПК України - у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Суд проводитьзаочний розгляд справи за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, щозгідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2012 року, виданого виконавчим комітетом Кушницької сільської ради на підставі рішення виконкому Кушницької сільської ради від 21.08.2012 року за №136, копії витягу 36156459 про державну реєстрацію прав від 07.11.2012 року, виданого комунальним підприємством "Іршавське бюро технічної інвентаризації" - [PERSON] (позивачу) на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (на даний час Хустського району), Закарпатської області, Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до інформації, наданої на судовий запит старостою с.Кушниця щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів, згідно господарської книги [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . З доданого до позову акту обстеження факту проживання від 25.08.2021 року, складеного комісією Керецьківської сільської ради в присутності свідка-сусіда [PERSON] встановлено, що [PERSON] , 1977 року народження та [PERSON] , 2001 року народження в будинку " [ADDRESS] не проживають з 2000 року. Згідно довідок, наданих старостою с.Кушниця від 22.09.2021 року №614, від 24.09.2021 року№617 - громадянки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживають більше 10 (десяти) років. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При розгляді справи, суд бере до уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення (суд ураховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.10.2018 року, справа № 31-37646св18). Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживають більше десяти років. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (суд ураховує правову позицію ВС у постанові від 16.01.2021: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою"). Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. З огляду на вищенаведене, суд встановив, що відповідачі без поважних причин не проживають у будинку [ADDRESS] більше одного року, ні разу не з`явилися в ньому протягом 10 років, не несуть витрат по утриманню житлового приміщення, порушили порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла, а тому вважає, що позовна вимога позивача є обгрунтованою, яку слід задовольнити. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Закон № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved