Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживала з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 05.03.2002 року у виконавчому комітеті Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №04. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , який досяг повнолітнього віку. Позивачка вважає, що їхній шлюб виявився невдалим, вони є людьми з різними характерами та поглядами на шлюб та сім`ю, мають кожен свої життєві інтереси, а тому вона дійшла до переконання про неможливість їхнього подальшого життя у шлюбі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві поданій до суду просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю також просила позов задовольнити у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила прізвище залишити « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнав та не заперечив щодо їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяв поданих сторонами про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України зі змінами та доповненнями внесеними від 10.01.2002 року, «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в шлюбі, який зареєстровано 05.03.2002 року у виконавчому комітеті Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №04. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , який досяг повнолітнього віку. На час розгляду справи в суді встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин і не бажають збереження їхнього шлюбу. Сторони в своїх письмових заявах висловили бажання про розірвання шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати.

Outcome: approved