Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про розірвання її шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона з 22.02.2003 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя має дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між подружжям фактично припинилися з грудня 2019 р., вони не проживають однією сім`єю. Причиною розпаду сім`ї є те, що сторони мають різного складу характери, їх погляди на життя не співпадають. Подальше збереження шлюбу неможливе. Проти надання строку на примирення категорично заперечує. Позивачка просить розірвати їх шлюб з відповідачем та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але скерувала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, шлюб просить розірвати. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] від 28.12.2021 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.02.2003 р. у виконавчому комітеті Крупської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за актовим записом №1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, разом не проживають, як сім`я. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 454,00 грн.

Outcome: approved