Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що між ним та відповідачкою 19.01.2010 року було укладено шлюб, від якого народився син [PERSON] . Стверджує, що підставою для звернення до суду із даним позовом є відсутність порозуміння та поваги. Позивач постійно перебував за кордоном, заробляв гроші. Відповідач стала зловживати алкогольними напоями. Таким способом свого життя залишила без належної материнської уваги їх спільного сина. Ця поведінка відповідачки продовжується протягом тривалого часу, вона нестерпна для позивача та приносить йому та дитині лише негативні емоції, душевні страждання та значні фінансові витрати. Збереження шлюбу суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить шлюб розірвати та залишити проживати їх спільного малолітнього сина разом із ним. Також від представника позивача надійшла заява про слухання слухання справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує на примирення не згоден. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася. Від неї надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, шлюб просить розірвати, а щодо проживання малолітнього сина разом із позивачем заперечує, просить залишити проживати дитину разом із нею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 19.01.2010 року Іваничівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.2022 року (а.с.6). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] [INFO] . Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, між подружжям відсутні почуття любові, різні погляди на життя. Сторони не мають наміру зберегти шлюб. Спільне життя у них не склалось. Відповідачка стала зловживати алкогольними напоями. Таким способом свого життя залишила без належної материнської уваги їх спільного сина. Ця поведінка відповідачки продовжується протягом тривалого часу, вона нестерпна для позивача та приносить йому та дитині лише негативні емоції, душевні страждання та значні фінансові витрати. Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, де просить залишити малолітнього сина проживати разом із ним. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). При таких обставинах, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Враховуючи, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними не можливе та суперечать інтересам сторін, суд дійшов до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, оскільки шлюб між сторонами існує формально і згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України є всі підстави для його розірвання. Що стосується вимоги про залишення проживати дитину разом із позивачем, то суд її не вирішує, оскільки із заяви відповідачки встановлено про наявність спору між сторонами з цього питання, у такому разі позов про визначення місця проживання дитини має бути подано окремо. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved