Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточнивши який до [PERSON] , просять : визнати за нею - [PERSON] право власності на автомобіль марки ВАЗ 211010, кузов [NUMBER] , колір - зелений, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2007, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначила наступне. Вона, [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого 05.03.1987 року. Її батько, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27.01.2021 року, виданого Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). За життя її батькові належало рухоме та нерухоме майно, у зв`язку з чим вона, як рідна донька спадкодавця, звернулась до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом, оскільки за життя її батько [PERSON] заповіт не складав. Так, у її батька було дві доньки, а саме - [PERSON] та [PERSON] , котрі на даний час є єдиними спадкоємцями. Вказані обставини підтверджуються спадковою справою. При цьому, її батькові - [PERSON] , за життя належав, зокрема, автомобіль ВАЗ 211010, зеленого кольору, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 09 березня 2010 року. Факт реєстрації вказаного транспортного засобу, за [PERSON] підтверджується копією довідки, виданої Територіальним сервісним центром МВС № 1243 Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) від 06.10.2021 року. Однак, документ, що підтверджує право власності її батька [PERSON] на вищезазначений транспортний засіб було втрачено, через що 11 жовтня 2021 року постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька, оскільки спадкоємицею, тобто нею, не надано правовстановлюючий документ на автомобіль, а саме: свідоцтво про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] від 09 березня 2010 року. Окрім того, державним нотаріусом було запропоновано їй звернутися до суду для визнання у судовому порядку права власності на зазначений автомобіль в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . У зв`язку з викладеним, вимушена звернутись до суду з даним позовом, з метою реалізації свого права на володіння, користування та розпорядження спадковим майном. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справх про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право н спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особі може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В нотаріальній конторі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів ні спадкове майно. Разом з тим правовстановлюючі документи на спадщину втрачено. Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику і справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частиш першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнанні його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також j разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, колі наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок йоге смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є успадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371 (1371- 2009-п ), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, в тому числі, свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Відповідно до п.11 цього Порядку, Державна реєстрація конфіскованих транспортних засобів або транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво п реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності). Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законі підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Відповідно до змісту ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності на май необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнав права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі що індивідуально визначеного майна. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення претендування на належне власнику майно допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватися встановленому судом під час розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів. Отже, у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів а претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Згідно зет. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з щ людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільств на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Спадеа і Скалабріно проти Італії», «Іммобільяре Саффі» проти Італії», «Максименко та Герасименко проти України», «Новоселецький проти України» тощо, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах; а також таке втручання передбачає «справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основи свобод людини ( протокол ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини самостійно оцінює визначення терміну «майна», при цьому воно відрізняється від того, яке зазвичай застосовується у внутрішньому (національному ) праві. Відповідно до прецедентної практики суду поняття «майно» включає в себе «фактичне майно», так і майнові цінності, в тому числі боргові вимоги. Питання про майно?виникає тільки тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право. Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст.1 Першого Протоколу, таке право буде конкретним і належним чином визначеним у заявах, які подаються до ЄСПЛ. У справі «Копеський проти Словаччини» ЄСПЛ зазначає, що «майном» може бути як майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні » за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія, та гуртуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, наприклад судовому вердикті. Аналіз змісту норми ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в частині словосполучення «кожна фізична чи юридична особа має право на мирне володіння майном» дає підстави стверджувати про закріплення принципу рівності у здійсненні, а також у захисті власності. За Конституцією України принцип рівності здійснення прав і свобод і є однією з юридичних гарантій набуття, реалізації і захисту суб`єктивних прав, а на транспортний засіб. За вищевикладених обставин, вона просить суд задовольнити її позовні вимоги. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутністю. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, проти обставин викладених у позові не заперечує, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Outcome: approved