Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась через свого представника - адвоката Горбаєнко А.С. до суду із указаним позовом, у якому просить стягнути із відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 170028,00 грн., 18031,29 грн. пені; 3925,54 грн. трьох процентів річних, а також 12615,45 грн. інфляційного збільшення. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.05.2020 року о 23:40 год. у місті Львові на проспекті В. Чорновола настала дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «AUDI A7» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , у результаті чого водій і пасажир вказаного автомобіля [PERSON] загинули на місці пригоди. Вказані обставини підтверджені постановою заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області А. Бігун від 18.08.2020 року, якою було закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю особи ( [PERSON] ), яка підлягає притягненню до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому, вищевказана ДТП мала місце з вини водія автомобіля «AUDI A7» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу ОСЦПВ № 5944136, що був чинним на момент настання пригоди, в результаті котрої [PERSON] загинув. У відповідності до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №5944136 та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує потерпілому спричинену шкоду у межах ліміту. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, за полісом №5944136, встановлений у розмірі 260 000,00 грн. Позивачка вважає, що має право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю її сина в силу того, що перебувала на його утриманні, допомога якого була постійним та основним джерелом її доходу. У зв`язку із описаним позивачка отримала матеріальну та моральну шкоду в зв`язку зі смертю її сина [PERSON] , оскільки вона перебувала на його утриманні, будучи в скрутному матеріальному становищі, а відмова відповідача у частині виплати позивачці страхового відшкодування є, на її думку, неправомірною, а тому просила заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Ухвалою судді від 27.09.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання позивачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Відповідно до ухвали суду від 25.11.2021 року закрито підготовче провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а її представник - адвокат Горбаєнко А.С. в судовому засіданні заявлений позов її довірительки підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, виходячи із вищенаведених мотивів. Відповідач ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» явку свого повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а у поданому суду відзиві на позовну заяву заявлені позовні вимоги заперечив повністю, покликаючись на те, оскільки ліміт відповідальності страховика за заподіяну життю шкоду не може перевищувати 260000,00 грн. на одного потерпілого, яким у цій справі є загиблий [PERSON] , який проживав не разом зі своєю матір`ю (позивачкою), а разом із дружиною у м. Львові. Натомість, до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування звернулись мати (позивачка) і дружина загиблого, внаслідок чого відповідачем 16.11.2020 року їм було проведено виплату моральної шкоди та компенсацію витрат на поховання у розмірі 28338,00 грн. для матері померлого (позивачка) та 43368,00 грн. для його дружини. В подальшому до відповідача зверталась позивачка з вимогою провести їй виплату по втраті годувальника, однак така вимога суперечить законодавству, оскільки позивачкою не надано доказів того, що померлий син мав фінансову спроможність її утримувати, особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, зважаючи на те, що вона отримує пенсію, а також те, що позивачка має також ще одного сина, який проживає разом із нею. Оскільки позивачкою не надано доказів того, що допомога загиблого сина була основним і постійним джерелом її доходу, останній мав фінансову спроможність утримувати свою матір, що другий син позивачки не приймав і не приймає участі в утриманні своєї непрацездатної матері, позивачкою не надано довідки про склад сім`ї загиблого сина, а тому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. заслухавши доводи представника позивачки, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 травня 2020 року приблизно о 23 годині 40 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «AUDI A7», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним по проспекту В`ячеслава Чорновола в напрямку вулиці Липинського у м. Львові, неподалік будівлі №14, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5 Розділу 12 п.п. 12.1, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати автомобілем, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги та зіткнувся із перешкодою у вигляді дерева. Внаслідок виїзду за межі проїзної частини дороги та зіткненням із перешкодою у вигляді дерева, транспортний засіб - автомобіль марки «AUDI A7», реєстраційний номер [NUMBER] отримав технічні пошкодження, а його водій [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події. Внаслідок порушення водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху пасажир вказаного автомобіля [PERSON] отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді множинних переломів кісток з ушкодженням внутрішніх органів, що призвела до внутрішньої кровотечі та гострої крововтрати, внаслідок яких останній помер. Таким чином, [PERSON] , будучи особою, яка керує механічним транспортним засобом, своїми вищевказаними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] , тобто підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вищевказані обставини підтверджуються постановою заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області А. Бігун від 18.08.2020 року, якою було закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю особи ( [PERSON] ), яка підлягає притягненню до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В силу приписів частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). При цьому, як встановлено судом, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «AUDI A7», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АО/5944136 від 16.04.2020, що був чинним на момент настання пригоди, в результаті котрої [PERSON] загинув (а.с. 26). У відповідності до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5944136 від 16.04.2020 року та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує потерпілому спричинену шкоду у межах ліміту. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, за вищевказаним страховим полісом №АО/5944136 від 16.04.2020 року встановлений у розмірі 260 000,00 грн. Згідно статті 27.2 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно (п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України). Відповідно до статей 27.3, 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, та 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку в якості витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Як убачається із матеріалів справи, що відповідач виконав свій обов`язок щодо компенсації моральної шкоди матері та дружині загиблого, а також здійснив виплату в частині компенсації витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого його утриманцю в розмірі, що не може бути меншим 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, та, разом із іншими виплатами в межах виконання 27 статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не може перевищувати ліміту страхового відшкодування, що у відповідності до полісу ОСЦПВ №АО/5944136 від 16.04.2020 становить 260 000,00 грн. Зокрема, як услідує зі Страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № Як убачається зі Страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5944136 від 16.04.2020 року строком дії із 17 квітня 2020 року до 16 квітня 2021 року, що цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу - автомобіля марки «AUDI A7», реєстраційний номер [NUMBER] застрахована у відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант», де ліміт страхової суми, за заподіяну життю і здоров`ю шкоду становить - 260 000,00 грн. Потерпіла [PERSON] (позивачка) із метою отримання страхового відшкодування звернулася до відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» із відповідною заявою про страхове відшкодування від 26.05.2020 року, про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 21). Відповідно до Страхового акту № ЦВ/20/6136/1 від 16.11.2020 року (а.с. 81) страховиком (відповідачем) ТзДВ СК «Альфа-Гарант» розрахована сума страхового відшкодування у розмірі 28 338,00 грн., яка є виплатою моральної шкоди та компенсацією витрат на поховання загиблого [PERSON] , чого сторонами не заперечується. Однак, суд вважає, що позивачка має право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю свого сина в силу того, що вона перебувала на його утриманні, проживала із ним, а допомога її сина була постійним та основним джерелом її доходу, що підтверджується наявними в справі довідками Милятинської сільської ради Буського району Львівської області №499, №658 від 14.08.2020 року (а.с. 24-25), довідкою ТзОВ «Асканія-Флора» №19 ВІД 13.08.2020 року, якою підтверджено середньомісячний дохід загиблого сина позивачки [PERSON] близько 6500,00 грн. (а.с. 102). Натомість, позивачка [PERSON] є непрацездатною особою, отримує пенсію, розмір якої на момент загибелі її сина становив 1749,99 грн., тобто у межах прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, чого відповідачем не спростовано, про що слідує із поданого ним відзиву на позовну заяву від 30.12.2021 року (а.с. 72). При цьому, в поданому відзиві на позовну заяву від 30.12.2021 року представник відповідача, як на підставу заперечення позовних вимог, покликався на відсутність доказів того, що допомога загиблого [PERSON] була основним і постійним джерелом доходу позивачки та його фінансова спроможність утримувати свою матір (позивачку). Однак такі доводи спростовуються вищевказаними фактичними обставинами. Крім того, представник відповідача покликався на те, що позивачкою не доведено і те, що другий її син [PERSON] не приймав і не приймає участі в утриманні своєї непрацездатної матері (позивачки). Однак вказані доводи сторони відповідача повністю спростовані наявними в справі Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 25.01.2022 року, із яких вбачається, що [PERSON] протягом 2013 - 2020 років будь-яких доходів не отримував (а.с. 111). Також безпідставними суд вважає доводи представника відповідача щодо ненадання позивачкою довідки про склад сім`ї загиблого [PERSON] , оскільки спростовуються довідкою Милятинської сільської ради Буського району Львівської області №499 від 14.08.2020 року (а.с. 24), відповідно до якої склад сім`ї [PERSON] , який помер [INFO] , на момент його смерті був наступний: [PERSON] (мати померлого) і [PERSON] (брат померлого). Таким чином, ураховуючи вищенаведене, положення статті 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено обов`язок страховика здійснити відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, позивачці, як утриманцю померлого у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на день настання страхового випадку (30.05.2020) становила 4723 гривні, а відтак сума страхового відшкодування позивачці повинна становити 170 028,00 грн. (4723х36). В силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Оскільки заяву позивачки про виплату їй страхового відшкодування та її повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідач отримав 26.08.2020 року (а.с. 22-23), а в силу приписів статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто в цьому випадку не пізніше 24.11.2020 року, чого відповідачем не виконано. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Крім того, відповідно до статті 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. А тому з урахуванням вищенаведеного суд погоджується також із нарахованими представником позивачки вимогами щодо стягнення з відповідача на користь позивачки суму боргу (170 028,00 грн.) із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 12615,45 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3925,54 грн., а також пені в сумі 18 031,29 грн., що підтверджується обгрунтованим розрахунком представника позивача у позовній заяві від 01.09.2021 року (а.с. 6-8). Окрім того, згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В позовній заяві від 01.09.2021 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Горбаєнко А.С. було подано попередній розрахунок судових витрат у зв`язку із розглядом судом даної цивільної справи на суму 20000,00 грн., що є витратами на правову допомогу (а.с. 8). В підтвердження заявлених вимог представником позивачки до вищевказаної позовної заяви від 01.09.2021 року долучено Договір про надання правничої допомоги №24/21 від 29.03.2021 року, в силу якого позивачка зобов`язується сплатити Адвокатському бюро «Анни Горбаєнко» за надання правової допомоги у справі щодо отримання страхового відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ №АО/5944136 від ТДВ СК «Альфа Гарант» гонорар у розмірі 20 000,00 грн., що складається із авансового платежу в сумі 3000 грн. та гонорар успіху в розмірі 17000 грн. У поданому до суду клопотанні про долучення документів, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу (надійшло до суду 04.04.2022), яке подане із дотриманням приписів частини восьмої статті 141 ЦПК України, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., долучено Акт №24/21/02/01 приймання передачі наданих послуг від 29.03.2022, а також двох прибуткових касових ордерів №7 від 29.03.2021 року і №10 від 29 березня 2022 року, якими підтверджено сплату позивачкою на користь АБ «Анни Горбаєнко» - 3000,00 грн. і 17000,00 грн. відповідно. Відтак, суд вважає, що позивачкою доведено понесення нею витрат за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 20 000,00 грн., а тому розмір таких витрат підлягає до задоволення у повному обсязі, що підтверджено вищевказаними доказами, які є належними та допустимими. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до суми задоволених вимог, що становить 2 046,00 гривень. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved