Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 14.04.2008 року між ВАТ АБ "УКРГАЗБАНК"(правонаступником якого є ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК") та [PERSON] було укладено кредитний договір №81/08, відповідно до якого остання отримала кредит на задоволення споживчих потреб у сумі 50 000 доларів США на строк по 13.04.2028 рік, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами - 13,3 %. Вказує, що 14.04.2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ВАТ АБ "УКРГАЗБАНК"(правонаступником якого є ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК") та [PERSON] було укладено договір іпотеки ( без оформлення заставної) № 81/08-01, згідно умов якого іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 35, 55 кв. м, житловою площею 18, 8 кв. м., яка в цілому складається з однієї кімнати та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. від 14.03.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1324. Крім цього в забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №81/08 між банком та фізичною особою [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки «№81/08-02 від 14.04.2008 року. Відповідно до змісту позову свої зобов`язання за кредитним договором № 81/08 від 14.04.2008 року позивач виконав повністю. Так згідно заяви на видачу готівки № 97_20 та меморіального валютного ордеру № TR.1485.1.119 від 14.04.2008 року відповідачу [PERSON] був наданий кредит у сумі 50000 доларів США. 22.03.2010 року у зв`язку невиконанням відповідачами умов кредитного договору Банк скористався своїм правом та звернувся до суду з позовною заявою про дострокове стягнення кредитної заборгованості в розмірі 48 744, 08 дол. США, що було еквівалентно 388 816, 90 грн. та 23 100, 01 грн., розрахованої станом на 18.03. 2010 рік. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі № 2ц-4427/10 позов АБ "УКРГАЗБАНК"задоволено вимоги банку в повному обсязі. Вказане рішення набуло законної сили 12.04.2011 року. Позивач вказує, рішення суду було частково виконане відповідачами в межах виконавчого провадження Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.05.2012 року погашення залишку заборгованості за вищевказаним рішенням суду у розмірі 131 644, 06 грн. було розстрочено. Позивач вказує, що на час звернення до суду з даним позовом строкова заборгованість за кредитом не погашена та складає 9 391, 08 доларів США. Звертає увагу на те, що згідно п. 6.3, п. 6.4 кредитного договору, такий набув юридично сили з моменту підписання сторонами і діє по 13.04.2029 рік. Також сторона позивача вважає, що в силу ст. 1048 ЦК України допускається нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. Таким чином станом на 17.09.2019 рік згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає - 4 134, 92 долари США та 457 207,27 грн., в тому числі 57, 99 дол. США - поточна заборгованість по процентах; 4076, 93 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 457 207, 27 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності за період з 18.09.2016 року по 17.09.2019 року. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість за кредитним договором № 81/08 від 14.04.2008 року та в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 81/08-01 від 14.04.2008 року, а саме: нерухоме майно - квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 35, 55 кв. м, житловою площею 18, 8 кв. м., яка в цілому складається з однієї кімнати та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. від 14.03.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1324, реалізацію вказаного предмета іпотеки провести шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»; стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 8394, 53 грн. по 2798,18 грн. з кожного. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 10.09.2020 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених у змісті відзиву. Так свою правову позицію сторона відповідача обґрунтовує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі № 2ц-4427/10 позов АБ "УКРГАЗБАНК" задоволено вимоги банку в повному обсязі. Вказане рішення набуло законної сили 12.04.2011 року. Таким чином на думку представника відповідача, починаючи з 11.10.2010 року позивач втратив право нараховувати відсотки відповідачам в силу положень ст. ст. 598, 1050 ЦК України, а тому вимогу позову про стягнення 3700 доларів США вважать безпідставною. Також просять врахувати, що відповідачами сплачено у повному обсязі заборгованість у розмірі 131 644 грн. на виконання вимог ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 04.05.2012 року у справі № 2ц-4427/11, якою розстрочене виконання рішення суду від 11.10.2010 року в частині невиплачної суми в розмірі 131 644,06 грн. на 96 щомісячних платежів на протязі 8 років, по 1371, 29 грн. кожна. З цих підстав вимогу позову про стягнення 415 228.29 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів вважать також такою, що не ґрунтується на вимогах закону. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.2022 року замінено у цивільній справі за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості відповідачку [PERSON] на її правонаступників - [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Суд констатує, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] також подав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, відзиву на позов, надавши оцінку доказам, що містяться в матеріалах даної справи суд встановив на ступні обставини та правовідносини. На підставі письмових доказів встановлено, що 14.04.2008 року між ВАТ АБ "УКРГАЗБАНК"(правонаступником якого є ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК") та [PERSON] було укладено кредитний договір №81/08, відповідно до якого остання отримала кредит на задоволення споживчих потреб у сумі 50 000 доларів США на строк по 13.04.2028 рік, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами - 13,3 %. Відповідно до ст.627ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов`язковим для виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ч.2 ст.509ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов`язань. 14.04.2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ВАТ АБ "УКРГАЗБАНК"(правонаступником якого є ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК") та [PERSON] було укладено договір іпотеки ( без оформлення заставної) № 81/08-01, згідно умов якого іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 35, 55 кв. м, житловою площею 18, 8 кв. м., яка в цілому складається з однієї кімнати та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. від 14.03.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1324. Крім цього в забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №81/08 між банком та фізичною особою [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки №81/08-02 від 14.04.2008 року. Свої зобов`язання за кредитним договором № 81/08 від 14.04.2008 року позивач виконав повністю. Так згідно заяви на видачу готівки № 97_20 та меморіального валютного ордеру № TR.1485.1.119 від 14.04.2008 року відповідачу [PERSON] був наданий кредит у сумі 50000 доларів США (а.с. 22-23). 22.03.2010 року у зв`язку невиконанням відповідачами умов кредитного договору Банк звернувся до суду з позовною заявою про дострокове стягнення кредитної заборгованості в розмірі 48 744, 08 дол. США, що було еквівалентно 388 816, 90 грн. та 23 100, 01 грн., розрахованої станом на 18.03. 2010 рік. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі № 2ц-4427/10 позов АБ "УКРГАЗБАНК"задоволено вимоги банку в повному обсязі. Вказане рішення набуло законної сили 12.04.2011 року ( а.с. 28- 29). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.05.2012 року розстрочено виконання рішення суду від 11.10.2010 року в частині невиплаченої суми в розмірі 131 644,06 грн. щомісячно рівними частками протягом 8 років. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.05.2012 року погашення залишку заборгованості за вищевказаним рішенням суду у розмірі 131 644, 06 грн. було розстрочено. Позивач стверджує, що на час звернення до суду з даним позовом строкова заборгованість за кредитом не погашена та складає 9 391, 08 доларів США. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що згідно п. 6.3, п. 6.4 кредитного договору, такий набув юридично сили з моменту підписання сторонами і діє по 13.04.2029 рік. Таким чином позивач вважає, що в силу ст. 1048 ЦК України допускається нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. Позивач надав суду розрахунок боргу станом на 17.09.2019 рік, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає - 4 134, 92 долари США та 457 207,27 грн., в тому числі 57, 99 дол. США - поточна заборгованість по процентах; 4076, 93 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 457 207, 27 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності за період з 18.09.2016 року по 17.09.2019 року. Вказану заборгованість позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, а також в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 81/08-01 від 14.04.2008 року. Таким чином, проаналізувавши обґрунтування сторони позивача, суд встановив, що такий вважає правомірним нарахування відсотків за кредитним договором після ухвалення судового рішення до фактичного погашення кредитної заборгованості. Надавши правову оцінку доказам позивача суд вважає за необхідне в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України звернутися до практики Верховного суду. В цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Так, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів. Узагальнюючи вищезазначене, суд приймає до уваги, що в даному конкретному випадку позивач пред`явив до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що підтверджується копією наявного у справі судового рішення. Суд звертає увагу позивача на те, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Крім того суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18), в якій зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився ……… У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Крім того судом встановлено, що постановами державного виконавця від 02.12. 2020 року (ВП № 31802099), 02.12. 2020 року ( ВП № 31801065), від 03.12. 2020 року (ВП № 31802637) закінчено виконавче провадження з виконання виконавчих листів № 2п-4427/10 у зв`язку з погашенням сум боргу. Доказів оскарження чи скасування вказаних постанов стороною позивача не надано. Вказаними доказами сторона відповідача доводить, що станом на сьогоднішній день у відповідачів відсутня заборгованість за кредитним договором №81/08 від 14.04.2008 року. Згідно з частинами 1, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного вище суд приходить до переконання, що вимоги позову про стягнення з відповідачів 57, 99 дол. США поточної заборгованості по процентах, 4076, 93 дол. США - простроченої заборгованісті по процентах, 457 207, 27 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 18.09.2016 року по 17.09.2019 року та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 81/08-01 від 14.04.2008 року є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Також суд констатує, що у своїй заяві представник відповідача ставить питання про застосування строків позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц вказано, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість, застосування наслідків спливу позовної давності в розглядуваному випадку є недоцільним. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За ч.ч. 1-2 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ст.253, 258, 261, 266, 253, 258, 261, 266, 267, 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed