Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він в позасудовому порядку не може оформити право власності Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо задоволення позову не надав, позовні вимоги визнає. Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив: відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, об`єкт житлової нерухомості, що в [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0.25 га, для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 6122682500:02:002:0004, що в [ADDRESS] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 012439 від 17 квітня 2009року; на земельну ділянку площею 0.265 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6122682500:02:002:0005, що в с. Годів, Тернопільського району, Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 012440 від 17 квітня 2009 року; на земельну ділянку площею 0.059 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6122682500:02:002:0006, що в с. Годів, Тернопільського району, Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 012441 від 17 квітня 2009 року. 01 березня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, обєкт житлової нерухомості, що в [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0.25 га, для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 6122682500:02:002:0004, що в [ADDRESS] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 012439 від 17 квітня 2009року; на земельну ділянку площею 0.265 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6122682500:02:002:0005, що в с. Годів, Тернопільського району, Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 012440 від 17 квітня 2009року; на земельну ділянку площею 0.059 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6122682500:02:002:0006, що в с. Годів, Тернопільського району, Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 012441 від 17 квітня 2009року. Позивачем сплачено визначену за домовленістю суму і досягнуто всіх істотних умов, позивач безперешкодно користується вказаним приміщенням. Проте нотаріально оформити зазначений договір з відповідачем виявилось неможливим. В зв`язку з цим суд вважає, що істотні умови договору виконані і його слід визнати дійсним. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.ст. 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Сторони між собою взаємно визнають право власності на майно. Як передбачено частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Враховуючи викладене,

Outcome: approved