Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

08 грудня 2021 року позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно ухвали Луцького міського суду Волинської області від 16 січня 2001 року у справі №2-745/2001, було затверджено мирову угоду між сторонами, за якою позивач визнана власницею незавершеного будівництва по [ADDRESS] . В подальшому нумерацію цього будинку було змінено на [ADDRESS]. Позивач дізналася, що незважаючи на судове рішення, у 2007 році відповідач оформив введення в експлуатацію вказаного будинку на своє ім`я та наразі він зареєстрований на праві власності за ним. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та посилаючись на приписи ст.387 ЦК України позивач просить суд витребувати із незаконного володіння позивача спірний будинок та визнати її власницею цього будинку. Відповідач у письмовому відзиві, не заперечуючи фактичні обставини справи стосовно укладення мирової угоди та зміни нумерації будинку, позов заперечив з тих підстав, що не вважає себе володільцем будинку, а лише «формальним власником». У судове засідання сторони не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно ухвали Луцького міського суду Волинської області від 16 січня 2001 року у справі №2-745/2001, було затверджено мирову угоду між сторонами, за якою позивач визнана власницею незавершеного будівництва по [ADDRESS] (а.с.11). В подальшому нумерацію цього будинку було змінено на [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖКП №5 від 31 липня 2006 року №130 та сторонами не заперечується (а.с.8). На підставі акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта садибної забудови від 16 червня 2007 року вищенаведений будинок введений в експлуатацію, як побудований відповідачем (а.с.12-13). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 26 липня 2007 року №491-1 вирішено оформити право власності на цей будинок за відповідачем (а.с.14). 31 липня 2007 року видане відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.15). Наразі, згідно відомостей Реєстру права власності на нерухоме майно, вказаний будинок із реєстраційним номером 19762894 зареєстрований за відповідачем (а.с.16). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В даному випадку, на думку суду, відповідач без відповідної правової підстави незаконно заволодів житловим будинком, при цьому достовірно знав, що він (на стадії будівництва) у встановленому порядку визнаний власністю позивача. Отже відповідач є недобросовісним набувачем цього будинку, а такий об`єкт нерухомості підлягає витребуванню від відповідача на користь позивача на підставі ст.387 ЦК України. Доводи відповідача про те, що він не є володільцем будинку, а є його «формальним власником», зводяться до вільного тлумачення положень цивільного законодавства та не спростовують факт державної реєстрації права власності на будинок саме за ним, від якого він, у встановленого порядку, не відмовився, або безоплатно, у досудовому поряду, не передав право власності на будинок позивачу. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння слід задовольнити. Стосовно позовних вимог про визнання права власності на будинок, суд зазначає що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17). Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності з одночасним застосуванням приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (недоцільним). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. З огляду на вищевикладене, позовна вимога про визнання права власності на будинок є зайвою, адже рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є достатньою підставою для здійснення відповідних реєстраційних дій на користь позивача. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. У зв`язку із фактичним задоволенням майнових вимог позивача, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 11 350,00 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: partial