Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 29 листопада 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22039000235928, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошовій кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався сплачувати заборгованість за кредитом щомісяця рівними платежами і повернути наданий кредит до 29 листопада 2022 року, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі. Згідно умов Кредитного договору встановлені щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 5 % від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, а на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних. АТ «Банк Кредит Дніпро» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором і надало відповідачу кредитні кошти в повному обсязі. Кредит був виданий шляхом зарахування коштів на рахунок відповідачу та надання відповідачу банківської карти, як способу доступу до кредитних коштів. Проте відповідач з квітня 2020 року перестав сплачувати заборгованість за кредитом, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором. Згідно розрахунку, станом на 13 вересня 2021 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 75 726,13 грн., яка складається з: Залишок строкового кредиту: 31 614.43 грн. Залишок простроченого кредиту: 16 911.21 грн. Залишок прострочених відсотків: 0.49 грн. Залишок прострочених комісій: 27 200.00 грн. 11.08.2021 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про усунення порушення, в якій було зазначено про факт порушення зобов`язань по кредитному договору та викладена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Проте дана вимога була залишена відповідачем без задоволення. Відповіді на неї позивач не отримував. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Кредитним договором, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ «Банк Кредит Дніпро». У зустрічній позовній заяві [PERSON] визнати п. 1.2 та п 4 (щодо встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування) кредитного договору № 22039000235928 від 29.11.2019 року недійсним посилаючись на те, що 29.11.2019 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 22039000235928, відповідно до якого банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 54400,01 грн. із строком повернення до 29.11.2022 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Всього [PERSON] було сплачено кошти на фінансовий інструмент(комісію)у розмірі 21760 грн.(взяті дані з розрахунків наданих банком) з 29.11.2019 - 28.09.2020 - 5% від суми виданого кредиту, з 29.09.2020 - 28.06.2021 - 4 % від суми кредиту, з 29.06.2021-28.03.2022 - 3 % від суми кредиту, з 29.03.2022-29.11.2022 - 1,95 % від суми кредиту. Період сплати, за час дії Кредитного договору, зазначеного в графіку, що пунктом 4 кредитного договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту - платежі за додаткові та супутні послуги - розрахунково-касове обслуговування щомісяця у період сплати у розмірі передбаченому п 1.4 від суми виданого кредиту, однак у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги за вказану винагороду надаються споживачу. Відповідач розрахункове-касове обслуговування, який значиться в п.4. Кредитного договору ототожнив з Комісією та відсотками. [PERSON] вважає, що Відповідачем незаконно отримано суму у розмірі 21760 грн. Також, що оскільки в Кредитному договорі з 29.11.2019 - 28.09.2020 - 5% від суми виданого кредиту, з 29.09.2020 - 28.06.2021 - 4 % від суми кредиту, з 29.06.2021 - 28.03.2022 - 3 % від суми кредиту, з 29.03.2022-29.11.2022 - 1,95 % від суми кредиту визначені в процентах від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків тобто є змінною величиною, то такі умови суперечать положенням ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Не справедливими положеннями п.1.2 та п.4. кредитного договору щодо сплати позичальником комісії чи то розрахунково-касове обслуговування даного договору є підставою для визнання такого положення недійсним. АТ «Банк Кредит Дніпро» не врахував порушення ним норм Закону України «Про захист прав споживачів», а саме за положеннями частини п`ятої статті ІХ частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Положеннями частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки (пункт 3). Відповідно до частин першої, другої, п`ятої та сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що не справедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачі в» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи викладене, вважаю, що умови кредитного договору викладені в п. 1.2, п. 4 є несправедливим, оскільки є такими, що підлягають сплаті на користь банку за дії, які він вчиняє на свою користь, а саме надання кредиту, ведення справи, укладення договору та інше. Також [PERSON] не був повідомлений належним чином за 30 днів про заборгованість та необхідність її погашення. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суму боргу [PERSON] не визнає та не погоджується. У судове засідання представник Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» не з`явився надавши суду заяву з проханням розглядати дану справу у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема поштовими повідомленнями, особистого отримання повістки та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22039000235928 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошовій кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався сплачувати заборгованість за кредитом щомісяця рівними платежами і повернути наданий кредит до 29 листопада 2022 року, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі. Згідно умов Кредитного Договору встановлені щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 5 % від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, а на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних. У відповідності до п.1.1. вказаного Договору, за цим договором банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за цим Договором у повному обсязі. Пунктом 1.2. кредитного Договору передбачено, що сума кредиту складає 54400,01 грн., строк кредитування - 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 29.11.2022. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає з 29.11.2019 - 28.09.2020 - 5% від суми виданого кредиту, з 29.09.2020 - 28.06.2021 - 4 % від суми кредиту, з 29.06.2021 - 28.03.2022 - 3 % від суми кредиту, з 29.03.2022-29.11.2022 - 1,95 % від суми кредиту. Крім того, встановлено процентну ставку за користування кредитом. Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки. Сума страхового платежу - 11565,36 грн. У відповідності до графіку платежів - п. 4 кредитного договору, передбачено оплату банку за розрахунково-касове обслуговування, що відноситься до додаткових та супутніх послуг. У відповідності до паспорту споживчого кредиту, підписаного позивачем, сума кредиту складає 54400,01 грн., встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту за відповідні періоди у відповідних розмірах, плата за страхування - 11 565,36 грн., загальні витрати за кредитом - 79865,57 грн., орієнтовна загальна вартість за весь строк користування кредитом складає 122700,22 грн., реальна річна процентна ставка - 133,72 %. Факт укладання договору та ознайомлення з його умовами сторонами не заперечується. Ознайомившись з умовами кредитування та вважаючи їх прийнятними для себе, [PERSON] підписав кредитний договір, не надавши відповідних зауважень або виправлень, чим висловив своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору. АТ «Банк Кредит Дніпро» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором і надало відповідачу кредитні кошти в повному обсязі. Кредит був виданий шляхом зарахування коштів на рахунок відповідачу та надання відповідачу банківської карти, як способу доступу до кредитних коштів. Проте [PERSON] з квітня 2020 року перестав сплачувати заборгованість за кредитом, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором. Згідно розрахунку, станом на 13 вересня 2021 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 75 726,13 грн., яка складається з: Залишок строкового кредиту: 31 614.43 грн. Залишок простроченого кредиту: 16 911.21 грн. Залишок прострочених відсотків: 0.49 грн. Залишок прострочених комісій: 27 200.00 грн. 11.08.2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» на адресу [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення, в якій було зазначено про факт порушення зобов`язань по кредитному договору та викладена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Проте дана вимога була залишена [PERSON] без задоволення. Відповіді на неї АТ «Банк Кредит Дніпро» не отримував. Згідно п. 2.1. УДБО АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснює публічну пропозицію (оферту) для фізичних осіб, (резидентів та нерезидентів України), у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України, укласти УДБО на зазначених в ньому умовах. Згідно п. 2.2. УДБО Клієнт приєднується до УДБО, шляхом подання заяви про надання банківських продукту/послуги або підписанням Комплексного договору про надання банківських послуг встановленої Банком форми, яка свідчить про згоду на прийняття пропозиції Банка на умовах зазначених в УДБО безумовно та в повному обсязі. В межах дії Договору про надання банківських послуг Банком здійснено кредитування поточного рахунку Клієнта, надавши останньому можливість використовувати кредитні кошти у сумі визначеній Договором надання банківських послуг, що підтверджується випискою по рахунку (додається до позову), які Клієнтом своєчасно повернуті не були. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 1, 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та постановою НБУ № 49 від 8 червня 2017 року, передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування (абзац частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону № 122-IX від 20.09.2019, набрання чинності 19.10.2019), юридичне оформлення тощо), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит. Статті 47 та 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», закріплюють право банку самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Отже, чинним законодавством України передбачено право кредитодавця у договорі споживчого кредиту встановлювати оплату за обслуговування кредиту у вигляді комісії та плати за розрахунково-касове обслуговування. До того ж Постанова НБУ №49 передбачає лише надання розпису складових вартості кредиту за таблитизованою формою без деталізованого опису складу/переліку послуг за комісію по обслуговуванню заборгованості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Банк Кредит Дніпро» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позов АТ«Банк Кредит Дніпро» підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] суд зазначає наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). За положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно положень Цивільного кодексу України, зокрема ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Приписами ч. 1 статті 215 ЦК України регламентовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. З 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка набрала чинності на момент укладення оспорюваного кредитного договору), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, на момент укладення АТ «Банк Кредит Дніпро» вище вказаного кредитного договору набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів, зокрема, плати за розрахунково-касове обслуговування, за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Приймаючи до уваги наведене, отримання банком плати за обслуговування кредитів - комісії за надання фінансового інструменту, платежів з розрахункового-касового обслуговування, не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим підстави для визнання недійсним окремих пунктів оспорюваного [PERSON] договору кредиту у вказаній частині відсутні. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача за первісним позовом, згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved