Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким: - щомісячно стягувати з відповідача, на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн; - щомісячно стягувати з відповідача, на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн. Заяву обгрунтовує тим, що з 23.01.2003 року вони з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, спільне життя у сторін не склалося, що призвело до того, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано. Діти сторін перебувають на повному утриманні позивачки, відповідач проживає окремо, участі у вихованні дітей не приймає. Старший син сторін в даний час є повнолітнім, однак навчається на другому курсі денної форми навчання факультету інформаційних технологій Київського національного торгівельно-економічного університету. В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх дітей. Вищевказані обставини і стали причиною звернення позивачки до суду з даним позовом. Дана позовна заява надійшла до суду 06.12.2021 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. 06.12.2021 року з метою уточнення місця проживання відповідача було надіслано запит, відповідь на який надійшла до суду 14.12.2021 року. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16.12.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи. 12.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , в якому останній просить в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання його дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину відмовити, посилаючись на те, що заявлений розмір аліментів на утримання дітей поставить його в скрутне становище та призведе до невиконання рішення суду у майбутньому, а тому просить задовольнити позов частково та стягувати з нього по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Судом встановлено, що сторони є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Велико-киріївської сільської ради Бершадського району Вінницької області, а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Велико-киріївської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Згідно копії рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12.04.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З довідки №898 від 01.11.2021 року вбачається, що діти сторін проживають разом з позивачкою в [ADDRESS] та перебувають на її утриманні. Зі змісту позову, а також довідки №34/339 від 02.12.2021 року вбачається, що син сторін [PERSON] , являється студентом другого курсу денної форми навчання факультету інформаційних технологій Київського національного торговельно-економічного університету. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів. Крім того, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] досяг повноліття, однак не досяг 23 років, навчається стаціонарно, потребує утримання не лише від матері, а також від батька. Відповідно достатті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, позивачка у поданій нею позовній заяві просила стягувати з відповідача аліменти на утримання їх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, проте відповідач не погоджується сплачувати аліменти у такому розмірі та просить стягувати з нього щомісячно 1500 грн на кожну дитину. Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надав, а тому суд приходить до висновку про їх не виконання та порушення права позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомог своїм дітям. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги, неможливості утримувати дітей, відомостей про незадовільний стан здоров`я суду не надав, тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Суд зважає, що відповідно до ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Однак позивачем не надано жодного доказу щодо достатності заробітку відповідача. Разом з тим, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно норм до ст. 367 ЦПК України,суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 908 грн. судового збору, оскільки при подачі даного позову позивач була звільнена від оплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial