Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

15 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що 08 травня 2008 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 03. Від даного шлюбу вони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2013 року у справі № 183/708/13-ц шлюб між нею та відповідачем розірваний. У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2013 року у справі № 183/3637/13-ц, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач вказує, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів по теперішній час відповідач [PERSON] розвитком дітей не цікавиться, повністю усунувся від виховання синів та їх матеріальним забезпеченням. Станом на 01 вересня 2021 року за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 166 883,92 грн. У зв`язку з тим, що батько дітей самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання, позивач [PERSON] просила суд: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи - Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дітей - [PERSON] , актовий запис про народження № 25, складений 12 грудня 2006 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 грудня 2006 року) та [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 26, складений 16 грудня 2011 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 грудня 2011 року). У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2013 року у справі № 183/3637/13-ц, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Встановлено, що відповідач [PERSON] станом на 01 вересня 2021 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 166 883,92 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості проведеного державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гулак А.С. Заборгованість державним виконавцем нарахована за період з січня 2018 року по серпень 2021 року. За вказаний період відповідачем жодного разу не здійснено сплату аліментів на дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю [PERSON] та знаходяться на її повному утриманню. Позивач наголошує на тому, що відповідач [PERSON] з 2013 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, у останнього рахується заборгованість зі сплати аліментів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] з 2013 року самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання синів не надає, не спілкується з ними та не відвідує їх. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки діти проживають разом з матір`ю, тобто позивачем [PERSON] , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства відносно батька дітей. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. З висновку Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 370 від 03 березня 2021 року встановлено, що поспілкувавшись з батьками дітей, [PERSON] і [PERSON] службою у справах дітей було з`ясовано, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Матір`ю створено належні умови для проживання та розвитку дітей: у дітей наявні місця для навчання, відпочинку та окремі спальні місця. Діти забезпечені шкільним приладдям, одягом та взуттям відповідно до сезону. Батько дітей, [PERSON] , проживає окремо з лютого 2013 року, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 15 квітня 2013 року у справі № 183/708/13-ц шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Відповідно до виконавчого листа по справі № 183/3637/13-ц від 12 серпня 2013 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час у [PERSON] відповідно до розрахунків державного виконавця існує заборгованість в розмірі більш ніж 132 000,00 грн., тим самим, ухиляючись від виконання батьківських обов`язків. За період проживання окремо від дітей, останній не цікавився досягненнями дітей у школі, не турбувався та не цікавився про стан здоров`я своїх дітей. В своєму висновку Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, а саме з 2013 року, не цікавився долею дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, повністю обірвав з ними зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved