Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

08.11.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с. №3-6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.11.2021р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомленням (виклику) сторін на підставі положень ч.1 ст. 274 та ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 122). В позовній заяві, позивачка посилається на те, що у неї та відповідача є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Батьківство [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2020р. у справі № 201/9037/20. Пізніше, а саме рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2021р. у справі № 201/3844/21 з відповідача щомісячно на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина до його повноліття. Між тим, цих аліментів на утримання сина позивачці не достатньо, оскільки вин хворіє на ряд захворювань, в тому числі від народження. Ліки, спеціальні пристрої для взуття, самого взуття, заняття з логопедом, з психологом, дефектологом складають значні суми, які позивачці важко нести самій. Отже, посилаючись на ст. 141 СК України, позивачка просила стягнути з відповідача вже понесені нею додаткові витрати на утримання малолітнього сина у розмірі 140 205 грн. 72 коп. (1/2 частину вже понесених нею витрат) та додаткові витрати на майбутнє у розмірі 5 000грн. щомісячно до досягнення сином 6-ти років. Відповідач позовні вимоги визнав, про що 18.03.2022р. надав суду заяву (а.с. № 137). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьківство [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2020р. у справі № 201/9037/20 (а.с. № 12-13). Рішення суду набрало законної сили 12.01.2021р. та на його підставі Соборним районним у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) видано 16.02.2021р. повторне свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , де його батьком зазначено відповідача - [PERSON] (а.с.№ 11). Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 4010 від 19.04.2021р. про реєстрацію місця проживання та склад сім,ї (а.с. № 14). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2021р. у справі № 201/3844/21 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від всіх заробітку (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття, на користь позивачки (а.с.№139-140). Як зазначає позивачка, син [PERSON] потребує додаткових витрат у зв`язку з лікуванням, оскільки страждає вальгусною деформацією стоп, колінних суглобів, на затримку мовного розвитку, на аденоїдну вегетацію, на гострий бронхіт, на баланопостит, а також в березні 2020р. отримав підвивих голівки лівої променевої кістки. Так, на підтвердження необхідності додаткових витрат на лікування, обстеження, купівлю спеціальних пристроїв для взуття, самого взуття, підтримання психологічного стану дитини, з боку [PERSON] до позову долучено консультативні висновки спеціалістів та довідки (лист КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 ДМР від 04.10.2021р., довідка КЗДО № 155 комбінованого типу ДМР від 22.09.2021р., висновок про комплексну психологічну оцінку розвитку дитини від 13.10.2020р., висновок КУ «Інклюзивно-ресурсного центру «Ін-кідс» ДМР про повторну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 28.05.2021р.), а на підтвердження сум вже понесених додаткових витрат позивачкою також до позову долучено чеки, квитанції, рахунки (а.с. № 23-117). Згідно з розрахунком позивачки, загальна сума додаткових витрат складає 280 411 грн. 44коп. Стосовно суми вже понесених матір,ю дитини додаткових витрат на лікування сина [PERSON] відповідач також заперечень не висловив, іншого розрахунку не надав. Позивачка просила стягнути з відповідача половину від вже понесених нею додаткових витрат на лікування сина у розмірі 140 205грн. 72коп., а також в подальшому щомісячно та до досягнення сином 6-ти років по 5 000грн. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі № 6-1489цс17. В постанові Верховного Суду від 05.07.2018р. у справі № 750/9883/16-ц зазначається, що стаття 185 СК України містить в собі приблизний перелік особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Так, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, вже понесені нею на лікування сина [PERSON] . Понесені позивачкою витрати є додатковими витратами на дитину у розумінні ст. 185 СК України, їх розмір підтверджений належними та допустимими доказами, не спростований відповідачем, а тому половина витрат на лікування, обстеження тощо, які вже понесені позивачкою, а саме у розмірі 140 205 грн. 72коп., підлягає стягненню з відповідача. Також, з урахуванням наведених норм СК України та висновків Верховного Суду підлягає задоволенню і та частина позовних вимог [PERSON] , яка стосується стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання хворої дитини на майбутнє, а саме у розмірі 5 000грн. щомісячно та до досягнення сином 6-ти років. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на стягнення з нього додаткових витрат на утримання сина, як вже понесених позивачкою, так і щомісячно в подальшому, до досягнення дитиною 6-ти років. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2021р. за позовними вимогами майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved