Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

17 лютого 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 17 лютого 2021року надійшла вищезазначена позовна заява, яка була 19 січня 2022 року розподілена для розгляду судді Цитульському В.І. та яким 19 січня 2022 року вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Стислий виклад позиції позивача зазначеної в позовній заяві. Рішенням суду від 29 травня 2007 року з нього стягнуто аліменти на утримання [PERSON] [INFO] . В травні 2019 року позивачу стало відомо про те, що КЗО «Дитячий будинок «Світанок» ДОР припинив свою діяльність, а неповнолітній [PERSON] - усиновлений, проте аліменти на його утримання продовжують стягуватися. Позивач вважає, що у зв`язку з усиновленням 12.11.2010 р. неповнолітнього [PERSON] відпала правова підстава для стягнення з нього аліменти на користь відповідача, що є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати аліменти та повернення йому безпідставно стягнутих з нього грошових коштів. Представником позивача надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з`явився, про причину не явки не повідомив, відзиву не надав. Третя особа будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи не з`явилася, про причину не явки не повідомила, пояснень щодо повної заяви не надала. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківсьтва серії [NUMBER] від 04 лютого 2003 року [PERSON] визнано батьком [PERSON] [INFO] . (а.с.12) Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2007 року ухвалено стягнути з [PERSON] 1955 року народження, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини від заробітку (доходу), починаючи стягнення з 23 січня 2007 року до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягувати на користь дитячого закладу, де буде знаходитись дитина. Постановою державного виконавця від 26.11.2009 р. відкрито виконавче провадження та постановою від 23.03.2018 р. звернено стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника. З відповіді заступника директора Департаменту соціальної політики ДМР №Л-966/1 від 05.06.2019встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2010 року [PERSON] , [INFO] усиновлено. Дитину передано з дитячого будинку у сім`ю усиновлювачів 24.11.2010. Норми права, що застосував суд. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК Українипри вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Висновки суду. Враховуючи те, що [PERSON] [INFO] на час звернення позивача із позовом до суду вже став повнолітнім, а отже і обов`язок сплати аліментів припинився,а тому вимога про звільнення його від обов`язку їх сплати задоволенню не підлягає. Грошові кошти у розмірі 19989,93 грн. були набуті як аліменти на утримання дитини на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2007 у справі 2-1608/2007, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття їх відсутні правові підстави для стягнення їх на користь позивача як безпідставно набутих. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19). Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі ст.1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, позивачем не доведено та судом не встановлено. За п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача у разі відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed