Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мама [PERSON] . До дня своєї смерті остання заповіла все своє майно, в тому числі житловий будинок за адресою [ADDRESS] , позивачу. Зазначає, що після звернення до ДНК йому було повідомлено, що він вступив у фактичне володіння та управління будинком, користуючись ним та присадибною земельною ділянкою, проте не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про успадкування будинку, так як його покійна мама не виготовила технічного паспорту на будинок і не отримала свідоцтва про право власності на такий, тому просить визнати за ним право власності на спірний житловий будинок. Сторони у судове засідання не з`явилися, Від представника позивача надійшла заява, у якій він просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 27-28). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив (а.с. 26). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.08.1962 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2018 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що Софіївським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпровській області складено відповідний актовий запис № 35 від 03.02.2018 року (а.с. 8). Як убачається з заповіту від 02.07.2012 року, зареєстрованому у реєстрі нотаріальних дій за №62/05-04, [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, взагалі все те, що буде їй належати по закону на день її смерті, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до довідки Керецьківської сільської ради №259 від 26.02.2020 року, встановлено, що на день смерті [PERSON] , у дворогосподарстві в [ADDRESS] , проживали: вона [PERSON] , 1939 р.н., син [PERSON] , 1962 р.н., син [PERSON] , 1972 р.н., невістка [PERSON] , 1970 р.н., онука [PERSON] , 1992 р.н., онук [PERSON] , 1998 р.н. (а.с. 13). Як убачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2021 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 9 (а.с. 9) Згідно технічного паспорту від 02.03.2020 року, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 83/2020, даний житловий будинок складається з : «А» - житлового будинку; «Б» - погрібу; «№1-2» - огорожі. Його вартість, відповідно до довідки №56 від 02.03.2020 року, складає 115\~302 грн. (а.с. 15-21). Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. \~ \~ \~ \~ Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном,

Outcome: approved