Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

10.11.2021 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] в позашлюбних відносинах від різних чоловіків народила четверо дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує обов`язків, передбачених ст. 150 СК України протягом останніх 5 років, а саме: не бере участі в їх вихованні та матеріальному забезпеченні, тривалий час не працює, не відвідує загальноосвітню школу І-ІІ ступенів с. Медівка, Оратівської селищної ради Вінницької області та дитячого садка тощо. З 2016 року діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. Виховання дітей та їх матеріальним забезпеченням займається позивач. Між [PERSON] та дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей. Вищевикладені обставини, які свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, стали підставою для звернення до суду з даним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 30.12.2021 року відкрито провадження у справі № 141/816/21, призначено підготовче судове засідання на 27.01.2022 року, а також до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Оратівської селищної ради Вінницької області. Зобов`язано орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Оратівської селищної ради подати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Підготовче судове засідання, призначене на 27.01.2022 року, було відкладено на 24.02.2022 року за клопотанням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Оратівської селищної ради Вінницької області. В підготовче судове засідання, призначене на 24.12.2022 року, позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася. При цьому, 24.02.2022 року надала суду заяву (Вх. № 450/22-Вх) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання, призначене на 24.02.2022 року не з`явилася. При цьому, 24.01.2022 року надала суду заяву (Вх. № 100/22-Вх) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Оратівської селищної ради Вінницької області, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце судового засідання, призначеного на 24.02.2022 року не з`явилася. Натомість 24.02.2022 року надала суду заяву № 89/01-25 про розгляд справи без її участі, при вирішенні даного позову покладається на розсуд суду. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи. [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.04.2003 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.06.2015 року, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.05.2008 року, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.08.2005 року, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.2005 року, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки-характеристики № 153 від 27.07.2021 року, виданої Медівським старостинським округом Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] . За період проживання на території старостинського округу зарекомендувала себе з негативної сторони. Згідно довідки № 215 від 28.10.2021 року, виданої Медівським старостинським округом Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] перебувають на утриманні [PERSON] . Як вбачається з довідки № 14 від 30.08.2021 року, виданої директором загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Медівка Оратівської селищної ради Вінницької області Г. Заріцькою, мама [PERSON] , [INFO] , учня 7 класу, [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та не цікавиться навчанням сина. Згідно довідки № 21 від 30.08.2021 року, виданої завідувачем Медівського закладу дошкільної освіти (дитячий садок) «Колобок» Оратівської селищної ради Вінницької області, [PERSON] , 2015 року народження, відвідувала Медівський заклад дошкільної освіти «Колобок» з 2018 року по 2021 рік. Дитиною опікується бабуся [PERSON] . [PERSON] дитячий садок не відвідувала, участі в батьківських зборах, святах чи інших заходах, які відбувалися в дитячому садку не приймала. Як вбачається з характеристики учениці Вінницького вищого професійного училища сфери послуг [PERSON] № 211 від 17.05.2021 року, [PERSON] навчається в училищі з 01.09.2020 року за професією «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення». Учениця має середній і достатній рівень знань з предметів шкільного і спеціального циклу. Зацікавлена обраною професією, володіє комп`ютерною технікою та програмним забезпеченням. Юлія виховується бабусею [PERSON] з 3 класу, яка є для неї авторитетом. Мати учениці має статус одинокої матері, довгий час проживає окремо, життям і навчанням дитини не цікавиться. [PERSON] підтримує зв`язок з майстром та класним керівником, відвідує батьківські збори. З акту про відвідування дитини від 30.08.2021 року комісії Ситковецької спеціальної школи, вбачається, що [PERSON] не цікавиться навчанням [PERSON] , [INFO] . На канікули додому мати доньку не забирала, зі слів дівчинки вона перебувала у бабусі [PERSON] . Бабуся частково забезпечувала онуку одягом та взуттям. Згідно повідомлення № 260 від 02.09.2021 року комунального закладу «Оратівський селищний центр соціальних служб», [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Центру, як сім`я, що опинилася в складних життєвих обставинах з 08.06.2010 року по даний час, з 14.06.2021 року перебуває під соціальним супроводом фахівців із соціальної роботи. Відповідно до заяви [PERSON] від 24.02.2022 року, остання не проти проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки вона не виконує батьківських обов`язків. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Оратівської селищної ради № 16 від 07.02.2022 року, щодо доцільністі позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет на основі дослідження матеріалів справи встановив, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, переклавши свої батьківські обов`язки на свою матір [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти. Доказом доцільності позбавлення батьківських прав відносно дітей є письмова заява [PERSON] , в якій написано, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. З метою забезпечення захисту прав дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Оратівської селищної ради 24.01.2022 року, прийняте рішення рекомендувати виконавчому комітету Оратівської селищної ради звернутися до Оратівського районного суду із пропозицією щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене, виконавчий комітет селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, оскільки відповідач фактично усунулася від виконання батьківських обов`язків, ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Такий захід впливу повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Матеріалами даної цивільної справи підтверджується, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню і утриманню дітей, а саме не цікавиться їх життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі і не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання ними освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням дітей, не задумується про долю дітей та їх майбутнє. Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вони з нею не проживають протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері з дітьми, за наявності у неї такого бажання. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між нею та дітьми. Додатково суд враховує, що на даний час правовий статус дітей чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дітям визначити їх правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вони на даний час з вини матері позбавлені. У правовідносинах, що склались між сторонами, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, діючи свідомо. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, зважаючи на те, що відповідач не здійснювала жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дітей; після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявила уваги до дітей, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх виховання, тобто продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню до дітей, надала суду заяву, якою визнала позовні вимоги, відзив на позов та заперечення до суду не подала, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. З урахуванням положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, де передбачено, що у разі позбавлення батьківських прав, мати, батько дитини не позбавлені права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей, суд враховує розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, той факт, що відповідач працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідачем не надано суду належних доказів неможливості сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З урахуванням встановлених судом обставин, наданих доказів, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна (піклувальника) чи установи під опікою яких будуть перебувати діти, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, згідно з квитанції, що містяться у матеріалах справи. Враховуючи той факт, що відповідач надала суду заяву від 24.01.2022 року про визнання позову, суд прийшов переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 454,00 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 454,00 грн. На підставі ст.ст. 150, 155, 164-166, 180-183 СК України,

Outcome: approved