Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

31.05.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до\~Головного управління\~Національної поліції\~в Дніпропетровській\~області,\~треті особи\~ Державна\~казначейська служба\~України та\~Головне управління\~Державної казначейської\~служби України\~у Дніпропетровській\~області про\~відшкодування моральної\~та матеріальної\~шкоди про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у якій позивач прохає стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, на його користь, на відшкодування моральної шкоди 500000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 30485 грн. 31 коп. та 2600 грн., а всього 533085 грн. 31 коп. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2016 року, за клопотанням слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Плешко Ю.П. по кримінальному провадженню № 12016040030000578 накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 28.07.2016 року. У списку вилучених речей, також був зазначений автомобіль марки «Хюндай» марки «Акцент», 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] , а також ключ від запалення. 16.04.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, арешт було частково скасовано та зобов`язано слідчого повернути [PERSON] посвідчення водія, свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Хюндай» марки «Акцент», 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] з ключами запалення та мобільний телефон. Вилучені речі вдалось повернути лише 31 травня 2018 року. Слідчий СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Плешко Ю.П. на території Соборного відділу поліції в присутності адвоката Вільямовського Ю.В. та експерта Дроздова Ю.В. передав автомобіль. Однак, відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, автомобіль та ключі до нього повинні були б бути на зберіганні на території ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа 2-а. Але фактично автомобіль знаходився на зберіганні та території ВП №5 ДРУП ГУНА в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 7, що також підтверджується протоколом огляду автомобіля від 15.11.2016 року. Оскільки автомобіль марки «Хюндай» марки «Акцент», 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] з VIN кодом [NUMBER] зберігався на території ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що є порушенням Інструкції «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженою наказом №51/401/649/741/23/125 від 27.08.2010 року. У зв`язку із чим, адвокат звернувся до судового експерта автотовароведу Дроздова Ю.В. з приводу огляду автомобіля на предмет дефектів та пошкоджень, які з`явились в результаті неналежного зберігання автомобіля, як речового доказу у рамках кримінального провадження, та у результаті огляду незалежним судовим експертом-автотовароведом дійсно будуть виявлені будь-які пошкодження кузова автомобіля, то встановити розмір суми завданої матеріальної шкоди. При отриманні автомобіля були зафіксовані чисельні ушкодження у вигляді подряпин, вм`ятин, зламаних деталей. Також на всіх дверях, капоті, багажнику були відсутні пломби опечатування автомобіля, що вказує на незаконне проникнення в автомобіль третіх осіб. 11.06.2018 року незалежним експертом було складено висновок №1406/18/18 відповідно до якого, величина матеріальних збитків завданих власнику автомобіля марки «Хюндай» марки «Акцент», 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] , пошкодженого в результаті неналежного зберігання, становить 30485 грн. 31 коп. Також позивач витратив свої кошти на експерта, а саме 2600 грн. Таким чином, [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду. Також з підстав вище наведених, позивач отримав моральні страждання у зв`язку із чим, прохає компенсувати їх також. Моральна шкода полягає у хвилюванні, тривозі, безсонні, порушенню життєвих планів та фактично зіпсовані останні три роки життя. Ухвалою суду від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 03.11.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у якому відповідач позовних вимог не визнає та прохає залишити їх без задоволення. Вважає, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. А тому заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяно шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причетного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. А тому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. У зв`язку із чим, прохає взагалі відмовити позивачу у його позовній заяві. 22.11.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ надійшли відзиви від Державної казначейської служби України та від Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. У своїх відзивах вони прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог. А саме, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суду повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дія останньої були не правомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. А тому, прохали суд прийняти до уваги той факт, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкоди. Представник позивача у судову засіданні позов підтримав, та прохав задовольнити. Представник відповідача особи у судовому засіданні заперечував про задоволення позову, пояснення надали аналогічні тексту відзиву. Представник третіх осіб у судовому засіданні заперечував про задоволення позову, пояснення надали аналогічні тексту відзивів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та про його часткове задоволення з наступних підстав. Судом було встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2016 року було накладено арешт на автомобіль марки «Хюндай» марки «Акцент», 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] , ключ від запалення, які були вилучені у [PERSON] в ході проведення огляду місця події 28.07.2016 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2018 року було скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2016 року, та зобов`язано слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути, зокрема, автомобіль «Хюндай» марки «Акцент з реєстраційним номером [NUMBER] [PERSON] . Висновком судового експерт № 1406/18/18 були зафіксовані пошкодження транспортного засобу «Хюндай» марки «Акцент» з реєстраційним номером [NUMBER] , та визначено суму завданих збитків - 30485 грн. 31 коп. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як роз`яснив у своїй постанові від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц Верховний Суд, ч. 1 ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав незалучення відповідного територіального органу ДКСУ. Таким чином, пред`явлення позову про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади до органу казначейства є безпідставним, оскільки відповідний орган казначейства не є тим органом, діями, рішеннями чи бездіяльністю якого заподіяно шкоду, а є органом, закликаним до виконання судового рішення про відшкодування шкоди. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами цивільної справи, позивачу було повернуто слідчим його автомобіль із пошкодженнями, у зв`язку із чим, позивач звернувся до експерта для отримання висновку. У висновку №1406/18/18 експерт зазначив, що пошкодження присутні та позивачу заподіяна матеріальна шкода у розмірі 30485 грн. 31 коп. Також позивачем було сплачено незалежну судову експертизу, яка коштувала 2600 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди завданої позивачу, складає 33085 грн. 31 коп. Відповідачем не надано доказів того, що транспортний засіб, який був вилучений у позивача, на час його вилучення, мав пошкодження зафіксовані у висновку експерта. Також, відповідачем не надано жодних доказів на спростування розміру матеріальної шкоди. Таким чином, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач, посилається на те, що моральна шкода полягає у хвилюванні, тривозі, безсонні, порушенню життєвих планів та фактично зіпсовані останні три роки життя. Разом з цим, позивач не подавав ніяких доказів на підтвердження своїх вимог. Позивач прохав суд визначити розмір моральної шкоди у грошовому виразі на власний розсуд та одночасно із цим вказав, що він не може бути меншим 500000 грн. Будь-якого обґрунтування ця сума у позовній заяві не містить. Позивачем не вказано співвідношення розміру завданої йому моральної шкоди залежно від характеру та обсягу його душевних страждань, характеру майнових втрат, можливості їх відновлення, тяжкість вимушених змін, часу та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстав для задоволення позову в частинні відшкодування моральної шкоди відсутні та є безпідставним та не обґрунтованими. А тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial