Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №1704, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, відповідачка [PERSON] зареєстрована у будинку позивача. Відповідачка не проживає за місцем реєстрації з 2013 року, будь-яких витрат по комунальних платежах та утриманню будинку не несе та не використовує житлову площу за належністю, але залишається бути зареєстрованою у будинку позивача, чим порушується право останнього на власність, а саме у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, оформлення субсидії, реєстрація відповідачки та її право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні позивачкою відчуження будинку. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщення у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги з зазначених у позові підстав, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка у справі, місце реєстрації якої за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи 04 листопада 2021 року, 24 листопада 2021 року, 02 лютого 2022 року і 24 лютого 2022 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду, а про явку в судове засідання 24 лютого 2022 року - шляхом отримання судової повістки 08 лютого 2022 року особисто, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, відзив на позов не подала. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідачки за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 і ст.280 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає останніх 25 років у [ADDRESS] . Він добре знає позивача у справі і його родину. Йому, свідку, відомо, що [PERSON] , відповідачка у справі, є онукою позивача, яка у дитинстві жила у позивача у будинку. Після того, як [PERSON] вийшла заміж, вона виїхала з будинку позивача, залишившись при цьому зареєстрованою у цьому будинку. Зі слів позивача свідку відомо, що [PERSON] просив [PERSON] знятися з реєстрації без судового рішення, але вона цього не зробила. [PERSON] не живе в [ADDRESS] приблизно останніх 10 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 1982 року постійно проживає в [ADDRESS] , є сусідкою [PERSON] і його дружини «городами», тому дуже добре знає позивача, його дружину і всю їх родину. Свідку відомо, що відповідачка [PERSON] , яка є онукою позивача, до того, як вийти заміж, жила у [PERSON] . Приблизно у 2013 році [PERSON] вийшла заміж і поїхала від [PERSON] жити до свого чоловіка. З того часу [PERSON] у будинку позивача не проживає. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] судом встановлено, що він зареєстрований у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] . З копії договору купівлі-продажу від 03 листопада 1999 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», реєстраційний номер ПН-238, встановлено, що [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку зареєстрований ДКП «Імпульс» 10 листопада 1999 року за реєстровим номером 3669. З копії технічного паспорту на жилий дім особистого житлового фонду, виданого ДКП «Імпульс» 18 жовтня 1999 року, судом встановлено, що власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . З копії домової книги прописаних громадян у будинку [ADDRESS] , судом встановлено, що в цьому будинку [PERSON] зареєстрована 09 червня 2011 року. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 червня 2013 року виконавчим комітетом Стовпівської сільської ради Сакського району Автономної Республіки Крим, судом встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєструвала шлюб 15 червня 2013 року з [PERSON] [INFO] , дружині і чоловіку присвоєно прізвище [PERSON] . З акту, складеного та підписаного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що цим актом підтверджено, що громадянка [PERSON] [INFO] дійсно зареєстрована у будинку [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою. З копії довідки №1704 про склад сім`ї, виданої 09 липня 2021 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, судом встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і має склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З довідки квартального комітету №4 від 23 лютого 2022 року судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані дружина [PERSON] 1949 року народження і [PERSON] 1994 року народження, яка не проживає за зазначеною адресою з 2013 року. З матеріалів справи і свідчень свідків судом встановлено, що відповідачка, будучи зареєстрованою у будинку позивача, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживає в ньому з 2013 року у зв`язку з вибуттям на нове місце проживання. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ними, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідачка не є власником (співвласником) будинку, не є членом сім`ї позивача, не проживає в будинку позивача без поважних причин, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідачки у належному позивачу будинку порушує право останнього як власника будинку. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які поніс позивач, в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved