Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з інвалідністю, повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та аліментів на утримання матері, яка проживає з дитиною з інвалідністю, що не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується нею. В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.02.2002 року. Від шлюбу мають дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка навчається у Березнівському вищому професійному училищі на денній формі навчання та неповнолітного сина - [PERSON] , [INFO] , який є дитиною з інвалідністю зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду від матері. Жодного матеріального утримання для дітей відповідач не надає, хоч він офіційно не працевлаштований, однак отримує дохід від тимчасових заробітків, є працездатним, інших утриманців не має. Відповідач [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не дбає про добробут сім`ї, влаштовує регулярні сімейні сварки, тому на сьогоднішній день шлюбні стосунки фактично припиненні. Враховуючи, що син [PERSON] є дитиною з інвалідністю, і потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною, а мати такої дитини має право на утримання. Єдиним джерелом доходів позивача є соціальні виплати, які не можуть належним чином забезпечити елементарні потреби. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] ,у розмірі 3000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття; а також аліменти на утримання матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю - син [PERSON] , у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 02.09.2021 року і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом; аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 02.09.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. Клопотання, процесуальні дії у справі. 07.09.2021 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась; представник позивача адвокат Щур О.В. згідно письмової заяви підтримав позовні вимоги повністю, просить провести розгляд справи у його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яким особі було надіслано судову повістку (поштове відправлення №3460800068209, отримано 15.02.2022 року). Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку. На підставі вказаного положення ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Із свідоцтва про одруження встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 22.02.2002 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23.12.2005 року, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно корінця медичного висновку №95 про дитину інваліда віком до 18 років від 17.07.2014 року, [PERSON] дитина інвалід підгрупи «А» F03. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.01.2003 року, [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Із довідки ДПТНЗ «Березнівське вище професійне училище» №191 від 26.08.2021 року вбачається, що [PERSON] навчається на ІІ ступені ДПТНЗ «Березнівське вище професійне училище» за професією «Перукар (перукар модельєр», манікюрник з 01.09.2020 року по 25.02.2022 року на денній формі навчання і знаходиться на неповному державному забезпеченні. Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію\~ратифіковано Законом\~№475/97-ВР\~від 17.07.1997\~року) передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину, а тому з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка має право на утримання від своїх батьків, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги наступні обставини. Відповідно до положень ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. З урахуванням стан здоров"я неповнолітньої дитини [PERSON] , його потреб для забезпечення належного рівня життєдіяльності, суд визначає розмір аліментів - 3000 грн. щоміячно, до досягнення дитиною повноліття. Зі змісту ст.199 СК України вбачається, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення ними повноліття виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим в матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати так допомогу. Відповідно до Закону Україна «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005р. N 2961-ІУ (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її - життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Згідно ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також: наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. За вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із представлених стороною позивача доказів вбачається, що повнолітня [PERSON] навчається на денній формі навчання, а тому особа обмежена у можливості працевлаштування, у зв`язку з чим суд вважає, що повнолітня донька потребує матеріальної допомоги. Крім того, з позивачем проживає та перебуває на її утриманні дитина інвалід, яка потребує стороннього догляду утримання матері дитини, тому підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, не висловив своє відношення до заявлених позовних вимог шляхом подання письмової заяви, не з`явився в судове засідання і представив суду будь-яких доказів на спростування обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку утримувати свох дітей та дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю, зокрема, у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судові витрати у справі відповідно до положень ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved