Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

13.01.2022 року позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він разом із [PERSON] у період з 2016 року по червень 2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання, відповідачка [INFO] народила дитину - доньку [PERSON] . Внаслідок неодноразових конфліктних ситуацій, між ним та [PERSON] було припинено будь-яке спілкування, а також остання обмежила йому можливість відвідувати з малолітньою [PERSON] , [INFO] . Так, попри ту обставину, що у свідоцтві про народження малолітньої доньки відповідачки відомості про батька дитини вказані на підставі ст. 135 СК України, він переконаний у тому, що саме він є біологічним батьком [PERSON] . Враховуючи наведене, просить суд визнати його батьком [PERSON] , [INFO] та у зв`язку з цим, внести до актового запису про народження дитини відповідні зміни. 18.02.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання заявлені позовні вимоги визнає, вказує, що факт батьківства позивача щодо її доньки [PERSON] нею ніколи не заперечувався (а.с. 32). 18.03.2022 року від Відділу ДРАЦС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) у відповідь на запит суду надійшов повний витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 44-45). До початку судового засідання від представника позивача надійшла на адресу суду заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також просить суд понесені позивачем судові витрати у зв`язку з розглядом даного спору залишити за останнім (а.с. 51). Представник відповідача до початку судового засідання подав до суду клопотання з проханням слухати справу за його відсутності (а.с. 39). Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) також надійшло клопотання з проханням судовий розгляд проводити без її участі, при вирішенні спору покладається на думку суду (а.с. 30). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у відповідачки [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON] , про що 21.02.2018 року Луцьким ВМ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області було складено відповідний актовий запис за № 458. Зазначене підтверджується повним витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00035253256 від 12.03.2022 року (а.с. 44-45). Із вищевказаного Витягу також вбачається, що відомості про батька [PERSON] , [INFO] були внесеними відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України; батьком дитини вказаний [PERSON] . Позивач у свої позовній заяві стверджує, що біологічним батьком [PERSON] є саме він, у зв`язку з чим просить визнати даний факт та внести до актового запису про народження дитини відповідні зміни. Частиною 2 ст. 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, - відповідно до статей 213, 215 ЦПК (1618-15) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК (1618-15), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року). Разом з тим, суд не вбачає необхідності у призначенні судової генитично-молекулярної експертизи щодо встановлення факту батьківства [PERSON] по відношенню [PERSON] , [INFO] , оскільки мати останньої - відповідач [PERSON] підтверджує ту обставину, що саме позивач є біологічним батьком народженої нею дитини. Зазначена обставина (визнання відповідачкою батьківства позивача відносно її доньки) також знайшла своє відображення й при розгляді справи № 140/1578/21, судове рішення за наслідками розгляду якої набрало законної сили (а.с. 9-14). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст. 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки, суд дійшов до висновку про наявність підстав про встановлення батьківства, підлягають задоволенню вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги положення ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачкою позову жодним чином не впливає на права та інтереси третіх осіб, а також не порушує законні інтереси малолітньої [PERSON] . За наведених обставин, суд вважає за необхідне заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства задовольнити у повному обсязі. Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України не здійснюється, оскільки представник позивача такі витрат просив залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 128, 134, 135 СК України,

Outcome: approved