Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину в порядку визначення частки зі спільної сумісної власності, на ј частину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , 5/24 частин після смерті [INFO] [PERSON] , за [PERSON] визнати право власності на 5/24 частин - на земельну ділянку з визначеними межами площею 0,1 га за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. [INFO] помер її син [PERSON] . Після смерті чоловіка та сина залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,1 га в тому числі під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських споруд 0,0128 га, за земельними угіддями 0,0872 га, яка розташована на території Криворізької міської ради у Саксаганському районі Дніпропетровської області за адресою: [ADDRESS] . Станом на час оформлення права спільної сумісної власності на земельну ділянку 16.10.2001 року їм на праві спільної сумісної власності належало 3/5 частин будинку та дворових побудов за адресою [ADDRESS] . Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка та сина шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Спадщину після смерті сина [PERSON] прийняла його дочка, відповідачка по справі [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Заповіту не складали. Державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та сина, оскільки частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені, тож встановити обсяг спадкового майна є неможливим. Таким чином позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків. 22 вересня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 04 лютого 2022 року до суду найшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій просить суд визнати за [PERSON] право власності на 5/24 частин земельної ділянки з визначеними межами площею 0,1 га, кадастровий номер 1211000000:06:143:0010, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 5/12 частин земельної ділянки загальною площею 0,1 га, в тому числі під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських споруд 0,0128 га, із земельними угіддями 0,0872 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками зазначеної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності крім її батька [PERSON] також є бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , який помер [INFO] . Остання звернулася до державного нотаріуса Сьомої Криворізької міської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . Зважаючи на те, що в позасудовому порядку отримати спадщину неможливо, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. 11.03.2022 року позивач [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву, у якій зазначила, що в первісному позові була допущена арифметична помилка. Судом прийнято уточнені вимоги позивача [PERSON] до розгляду. Від позивача за уточненим позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] поза межами судового засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, уточнений позов просила задовольнити з підстав зазначених у ньому, не заперечувала щодо задоволення зустрічного позову. Від відповідача за уточненим позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] поза межами судового засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення уточненого позову, зустрічний позов просила задовольнити з підстав зазначених у ньому Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог уточненої позовної заяви та часткове задоволення позовних вимог зустрічної позовної заяви за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, ст.82 ЦПК України визначено підстави для звільнення від доказування. Так, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,1 га в тому числі під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських споруд 0,0128 га, за земельними угіддями 0,0872 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі Державного акту на право приватної власності на землю за №15675 серії IV-ДП №049474 оформлено на ім`я [PERSON] . Співвласниками вказаної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є померлий чоловік [PERSON] та померлий син [PERSON] (а.с.12). Право спільної сумісної власності на земельну ділянку підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державна реєстрація земельної ділянки відбулася 16.10.2001 року з присвоєнням кадастрового номеру 121100000:06:143:0010 ( а.с.15-17). На підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.12.1999 року 3/5 частини будинку та дворових побудов за адресою: [ADDRESS] належало на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] , [PERSON] та померлому [PERSON] (а.с.20). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] та померлому [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями на праві приватної сумісної власності (а.с.19). Відповідно до Витягу на нерухоме майно [PERSON] та померлому [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями на праві приватної сумісної власності (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про шлюб, 10.08.1962 року між позивачем за уточненим позовом [PERSON] і померлим [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] (а.с.10). Після смерті сина [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частин на користь позивача та 1/4 частин земельної ділянки має його донька [PERSON] . Державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори постановою від 24.05.2021 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та сина, оскільки частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені, тож встановити обсяг спадкового майна є неможливим (а.с.25). Державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори постановою від 24.05.2021 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені, тож встановити обсяг спадкового майна є неможливим (а.с.82). В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, роз`яснено, що, - У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності . Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, а відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної власності співвласником може здійснюватися самостійно. Таким чином, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Аналогічно, щоб оформити перехід права власності до спадкоємця, частка спадкодавця має бути визначена. Згідно зі ст. 370 ЦК України, частки кожного з співвласників в праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Крім того, згідно з п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок, будівлю, споруду. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Зі змісту статті 89 Земельного Кодексу України, спільна сумісна власність є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно до ч. 5 ст. 89 Земельного Кодексу України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи вище визначені приписи, кожна частка із співвласників у праві спільної сумісної власності на ділянку є рівними та становить 1/3 частини за кожним. Після смерті [PERSON] спадкоємцями є дружина [PERSON] та син [PERSON] на 1/6 частину від загальної площі ділянки за кожним 1/3 частки спадкодавця. Що стосується зустрічного позову, то вимоги [PERSON] щодо визнання за нею право власності на 5/24 частин земельної ділянки з визначеними межами площею 0,1 га, кадастровий номер 1211000000:06:143:0010 визначено не вірно. З огляду на зазначені норми законодавства, [PERSON] на праві власності належала 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:06:143:0010. Так і після його смерті є два спадкоємці, його донька [PERSON] та мати [PERSON] . Тобто [PERSON] має право успадкувати 1/4 частину від Ѕ зазначеної земельної ділянки, в порядку спадкування за законом. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналізуючи викладене, виходячи з фактичних обставин справи та норм законодавства, що регулюють виниклі правовідносини, враховуючи, що між співвласниками не існувало інших домовленостей з приводу поділу спільного майна та виходячи із рівності їх часток, беручи до уваги, що у зв`язку зі смертю одного з співвласників частка у спільній сумісній власності якого не визначена, спадкоємець позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину, суд доходить висновку про необхідність задоволення уточненого позову та часткового задоволення зустрічного позову. За таких обставин, позивачі за уточненим та зустрічним позовом не мають іншої можливості захистити своє право, тому суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право останніх підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ними права власності на відповідні частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат, то суд прийшов до наступних висновків. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Беручи до уваги, що вимоги, як за уточненим позовом, так і за зустрічним позовом про визнання права власності на 1/4 частини земельної ділянки були задоволені, суд приходить до висновку, що у даній справі слід звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній витрати, які обидві сторони понесли при сплаті судового збору.

Outcome: partial