Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із указаним позовомдо [PERSON] , Буської міської ради Золочівського району Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Просить визнати за неюправо власності на середню земельну частку (пай) після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] площею 2,48 умовно кадастрових га, з них 2,00 га рілля та 0,48 га кормові угіддя та після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] площею 1,53 умовно кадастрових га, з них 1,05 га рілля та 0,48 га кормові угіддя, що розташовані на території (колишньої Кізлівської сільської ради) Буської міської ради Золочівського району Львівської області та належали померлим на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель НААГ «Дружба». В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що [INFO] померла її матір, [PERSON] та [INFO] помер її батько, [PERSON] , після смерті яких відкрилась спадщина на належну спадкодавцям земельну частку (пай). Позивачка є спадкоємицею після смерті матері, [PERSON] за заповітом, та спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька, [PERSON] . Вказує на те, що частково прийняла спадщину на інше майно батьків про що свідчать матеріали спадкової справи та рішення суду. Зазначає, що між нею та братом [PERSON] було укладено договір від 08.03.2021 року про збільшення позовної давності. Відтак позивач вважає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті батьків на середню земельну частку (пай), але не може оформити своїх спадкових прав через втрату спадкодавцями оригіналу сертифіката на право приватної власності на спадкове майно (земельний пай), а тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи додала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи додав заяву про слухання справи у його відсутності, щодо позовних вимог заперечень не має, просить позов задоволити. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, направивши письмову заяву від 28.05.2021 за №827, у якій проти задоволення заявленого позову заперечують, оскільки позивач пропустила строк прийняття спадщини. Належних доказів того, що позивачка фактично вступила в управління спадковим майном ним не надала. Відтак просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в справі №235/5845/17 від 10.02.2020 року. Третя особа Головне управління Держгеокадастру в Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що хоча батьки позивачки померли до дати видачі сертифікату, проте своє право на землю вони набула на підставі Проекту роздержавлення і приватизації земель НААГ «Дружба» Кізлівської сільської Ради народних депутатів Буського району Львівської області Львівським філіалом Інституту землеустрою в 1994 році та затверджений рішенням районної ради від 20.09.1994 року. Із листа Відділу Держгеокадастру в Буському районі Львівської області від 02.02.2021 року вбачається, що на ім`я [PERSON] був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 5792 від 30.05.1997 р. із земель НААГ «Дружба» на підставі розпорядження голови Буської районної ради від 21.06.1996 р. № 255 загальною площею 2,78 умовно кадастрових га. Проте, беручи до уваги розпорядження голови Буської РДА 13.03.2000 р. № 123 року «Про затвердження технічної документації про внесення змін до проекту роздержавлення та приватизації земель» на спадкодавця [PERSON] розрахована частка розміром 2,48 умовних кадастрових гектари, з них 2,00 га ріллі та 0,48 га кормових угідь. Із листа Відділу Держгеокадастру в Буському районі Львівської області від 02.02.2021 року вбачається, що на ім`я [PERSON] був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 5791 від 30.05.1997 р. із земель НААГ «Дружба» на підставі розпорядження голови Буської районної ради від 21.06.1996 р. № 255 загальною площею 2,03 умовно кадастрових га. Проте, беручи до уваги розпорядження голови Буської РДА 13.03.2000 р. № 123 року «Про затвердження технічної документації про внесення змін до проекту роздержавлення та приватизації земель» на спадкодавця [PERSON] розрахована частка розміром 1,53 умовних кадастрових гектари, з них 1,05 га ріллі та 0,48 га кормових угідь. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кізлівською сільською радою Буського району Львівської області 29.08.1994 року, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кізлівською сільською радою Буського району Львівської області 31.01.1996 року, [PERSON] помер [INFO] . Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.04.1995 року в с. Кізлів Ново-Милятинського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON] , [INFO] (після одруження змінила прізвище на [PERSON] ). Згідно заповіту, посвідченого 23.03.1994 року, зареєстрованого в реєстрі № 7, секретарем Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області, [PERSON] все своє майно заповів своїй доньці, [PERSON] , [INFO] .. З копії спадкової справи № 199/1996 року 06.09.1996 року заведеної державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. убачається, що спадкоємицею до майна [PERSON] , померлого [INFO] є його донька [PERSON] . З копії спадкової справи № 244/96 заведеної державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. убачається, що спадкоємицею до майна [PERSON] , померлої [INFO] є її донька [PERSON] . Отже, факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини підтверджується відкриттям спадкової справи після смерті батьків, що слідує з вищенаведеного. Крім цього, факт прийняття спадщини підтверджується рішенням Буського районного суду Львівської області у складі (головуючий суддя Кос І.Б.) від 04 грудня 2017 року у цивільній справі № 440/1694/17 (провадження № 2/440/1255/2017) та свідоцтвами про право на спадщину, копії яких є наявні у матеріалах справи. Як вбачається, з долученого позивачкою до матеріалів справи договору про збільшення позовної давності укладеного між [PERSON] та [PERSON] 08.03.2021 року, де сторони узгодили, що з моменту підписання цього договору у строк до двох років зобов`язуються оформити спадщину на середню земельну частку (пай) загальною площею 2,48 умовно кадастрових га після смерті [PERSON] та площею 1,53 умовно кадастрових га після смерті [PERSON] . Відповідно строк протягом якого сторони узгодили прийняти спадщину триває до 08.02.2023 року, отже позовна давність станом на день звернення з даним позовом не закінчилась, та була продовжена спадкоємцями шляхом укладення спільного договору, що відповідає ст. 259 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Нормою статті 316 цього Кодексу визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Аналогічною за змістом є норма Частиною першою статті 1269 та статті 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР, яка була чинною на момент відкриття спадщини, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об`єктом спадкування. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну мастку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Отже, із матеріалів справи слідує те, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті батьків в розумінні положень пункту 1 частини першої статті 548 ЦК УРСР (яка була чинною на момент відкриття спадщини). Місцем відкриття спадщини є село Кізлів Буського району Львівської області, про що вбачається зі справи. При цьому, суд вважає заперечення відповідача в особі Буської міської ради Золочівського району Львівської області проти позову такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом, спростовуються вищенаведеними обставинами, підтвердженими належними та допустимими доказами. Частина 1 статті 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України земельні частки (паї) можуть бути передані у спадщину. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця), а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно - земельну частку (пай), яка належала померлій матері позивача в порядку спадкування за законом після її смерті. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved