Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 1991 року. Шлюб зареєстрований Слов`янським міським відділом ЗАГС Донецької області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 379. Від даного шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Однак сімейне життя з відповідачем не склалося, через те, що між ними виникли суттєві взаємні непорозуміння, вони мають різні погляди на життя. Зникли любов, щирість, повага і підтримка у відношеннях, вони перестали розуміти один одного. Зважаючи на зазначені обставини, вона втратила бажання бути поруч та проживати однією сім`єю з відповідачем. Шлюбні відносини не підтримують з квітня 2021 року. Спільне господарство ними не ведеться. В даний час кожен з них живе окремим особистим життям не переймаючись проблемами один одного. Їхня сім`я розпалася, шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо. Спору щодо поділу сумісного майна на даний не існує. Відповідач відмовляється подавати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу, тому іншого способу захисту своїх прав, окрім як звернення до суду з цією позовною заявою немає. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Просить суд розірвати шлюб, що був зареєстрований 01 червня 1991 року Слов`янським міським відділом ЗАГС Донецької області, про що складено відповідний запис про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 379, між нею, [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. В матеріалах цивільної справи міститься Заява позивача [PERSON] , в якій вона просить суд справу розглянути без її участі, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. В матеріалах цивільної справи міститься Заява відповідача [PERSON] , в якій він просить суд справу розглянути без його участі, зазначає, що не заперечує проти задоволення вимог позивача про розірвання шлюбу. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 01 червня 1991 року, який було зареєстровано Слов`янським міським відділом ЗАГС Донецької області, Актовий запис № 379, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу в них неповнолітніх дітей не має. Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved