Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, а саме: на житловий будинок загальною площею 38,9 кв.м, житловою площею 14,8 кв.м. та підсобною площею 24,1 кв.м із господарськими будівлями та спорудами: літня кухня площею - 30,4 кв.м., погріб - 20,0 кв.м., сарай - 47,6 кв.м., та на земельну ділянку з кадастровим номером 6825883000:01:002:0013, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належали батьку [PERSON] , який помер [INFO] . При житті [PERSON] склав заповіт, посвідчений Жилинецькою сільською радою 21.12.2010 р., згідно якого все майно на день смерті спадкодавця переходить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Позивач 12.07.2021 та 30.09.2021 звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння та на вказану земельну ділянку. А тому, щоб захистити свої майнові права позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача - Ярмолинецької селищної ради, до суду подав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника та на вирішення даної справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. У відповідності до ст. 123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. В силу вимог ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Судом встановлено, що [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом майна після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . За життя батько позивача [PERSON] був власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 6825883000:01:002:0013, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наведене вище нерухоме майно належало померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконкому Ярмолинецької районної ради народних депутатів №224 від 24.11.1988 року та зареєстроване 08.09.1989 року, Хмельницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого являвся померлий та записано в реєстрову книгу №1 під реєстровим №275, свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер:23482838 від 25.06.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2014 індексний номер:23483195. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.12.2021 року, в якому в графі батько вказано [PERSON] ; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 14.07.2017 року. Згідно довідки Жилинецької сільської ради № 360 від 30.05.2017 року в [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року в житловому будинку були зареєстровані і проживали: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] - [INFO] . Головою колгоспного типу двору був [PERSON] , його членом були [PERSON] та [PERSON] , то відповідно їм кожному належало по 1/3 частині даного колгоспного типу двору. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії і- [NUMBER] від 04.04.2003 року; [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.04.2003 року. Відповідно до архівної довідки Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №3589/01-18 від 10.12.2021, встановлено, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №39-98 від 27.01.1998 року. Спадкоємцям: чоловікові [PERSON] - видано свідоцтво про право на спадщину за законом: 27.01.1998 року за р.№252 на право на земельну частку (пай) розміром 2,46 в умовах кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП "Жилинці" Ярмолинецького району; 27.01.1998 року за р. №253 на грошові вклади з процентами та компенсаціями, що зберігаються у філії №3224/014 Ощадбанку с. Жилинці Ярмолинецького району. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529- 531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. У пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За наведених обставин, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.16, 328, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved