Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

22\~березня 2021\~року [PERSON] \~звернулась з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~Державний реєстратор\~Центру надання\~адміністративних послуг\~міста Южноукраїнська\~Миколаївської області\~Лазоренко О.В.,\~про скасування\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень,\~запису про\~право власності\~та припинення\~права власності,\~в якому\~просить скасувати\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 12627214 від 23 квітня 2014 року та запис про право власності № 13982260 від 23 квітня 2014 року, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування № 410 виданого 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В.; припинити право власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 18 квітня 2001 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір № 32 міни нерухомого майна від 18 квітня 2001 року, зареєстрований Універсальною товарною біржею «Нерухомість» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 32 від 18 квітня 2001 року та який зареєстровано Южноукраїнським бюро технічної інвентаризації в книзі № 12 за № 64 від 25 квітня 2001 року. Згідно вказаного договору та внаслідок міни [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності по 1/3 від загальної площі квартири [ADDRESS] . Істотні умови вказаного договору виконані сторонами в повному обсязі, договір не оскаржено та не визнано недійсним. Сторони звільнили приміщення обмінюваних квартир 25 квітня 2001 року. З 25 квітня 2001 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] правомірно володіють, користуються квартирою [ADDRESS] , несуть витрати на її утримання, та зареєстровані в ній. Про порушення своїх прав в частині того, що позивач не може належним чином розпоряджатися своєю власністю дізналась 15 березня 2021 року, оскільки державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська, Миколаївська обл., [PERSON] своїм рішенням від 15 березня 2021 року № 57075313 відмовила в державній реєстрації права власності, спільної часткової власності на вказану квартиру. Підставою для відмови є те, що 23 квітня 2014 року державним реєстратором Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 12627214 від 23 квітня 2014 року та зареєстровано право власності на 1/3 частини квартири за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування № 410 виданого 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. Жодного договору дарування між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не укладалось, на ім`я [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не дарували, та будь-яким іншим способом не відчужували. Позивач надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву із проханням розглядати справу без його участі, позов визнав. Зазначив, що рішенням суду було визнано дійсним договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстрував та 09 лютого 2022 року продав квартиру. Третя особа Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Миколаївської області в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання із проханням розглядати справу без участі представника Центру, проти задоволення заяви не заперечує. Розгляд справи проведено без участі сторін та третьої особи з урахуванням положень ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 18 квітня 2001 року член Універсальної товарної біржі «Нерухомість» [PERSON] , яка представляла також інтереси члена своєї сім`ї неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] , яка представляла також інтереси членів своєї сім`ї [PERSON] і неповнолітньої [PERSON] уклали договір\~міни квартири\~ [ADDRESS] на\~квартиру [ADDRESS] . Договір\~зареєстрований Універсальною\~товарною біржею\~«Нерухомість» у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» № 32 від 18 квітня 2001 року /а.с. 5/. Згідно довідки про технічний стан від 10 вересня 2021 року та копії витягу з Реєстру будівельної діяльності /а.с. 43, 44-45,88-89/ квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці за кожним. Технічний паспорт на вказану квартиру 10 вересня 2021 року виготовлений на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 86-87/. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 90/ право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване\~за [PERSON] \~1/3\~частка на\~підставі договору\~дарування від\~03\~квітня 2014\~року.\~Підстава внесення\~запису:\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 12627214 від 23 квітня 2014 року. Підстава для державної реєстрації: дублікат договору дарування, серія та номер: 410, виданий 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. В матеріалах справи є копія договору дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] вказану частку квартири /а.с. 55/. Рішенням від 15 березня 2021 року № 57075313 Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська, Миколаївська області [PERSON] відмовила в державній реєстрації права власності, спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] /а.с. 8/. Ріщенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 грудня 2021 року /а.с. 91-92/ визнано дійсним договір міни нерухомого майна квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , укладений між членом Біржі Миренко Л.П., яка представляла також інтереси члена своєї сім`ї неповнолітнього [PERSON] , 1986 року народження (виписка з рішення Оргагну опіки та піклування Виконавчого комітету Южноукраїнської міської Ради народних депутатів Миколаївської області №78 від 05 квітня 2001 року) та членом біржі [PERSON] , яка також представляла на Біржі інтереси членів своєї сім`ї [PERSON] і неповнолітньої [PERSON] , 1996 року народження (виписка з рішення Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Южноукраїнської міської Ради народних депутатів Миколаївської області №76 від 05 квітня 2001 року, зареєстрований Універсальною товарною біржею «Нерухомість» у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 32 від 18 квітня 2001 року та 31 грудня 2012 року зроблено відповідний запис в реєстрову книгу комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Южноукраїнськ Миколаївської області №20 кн. 19. Вказане рішення суду набрало законної сили 05 січня 2022 року /а.с. 91-92/. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. За статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити у суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Вирішуючи питання обґрунтованості вимог позивача, суд вважає, що порушене право позивача, яка є одним із власниів квартири, щодо якої просить визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 грудня 2021 року визнано дійсним договір міни нерухомого майна квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позов в частині припинення права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності, суд приходить до такого. Положеннями ст. 51 ЦПК України лише позивачу надано право визначати коло відповідачів. Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Миколаївської області Лазоренко О.В. у справі виступає третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Суд зазначає, що не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Виходячи із викладеного, судове рішення, яким буде припинено право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] стане підставою для скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial