Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

10.01.2022 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] після його смерті залишилось спадкове майно у виді 1/3 частини приватизованої квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки через відсутність печатки органу приватизації в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 02.02.1994 р. неможливо встановити належність цього майна спадкодавцю. Орган приватизації в особі ВО «Селидіввугілля» перестав існувати на підставі чого не має можливості внести відповідні виправлення до свідоцтва про право власності на житло. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1994 р. №3418, видане Службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидіввугілля». Заяви та клопотання сторін. Позивач підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу в її відсутності. Представник позивача - адвокат Маруценко С.В., позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розгляд справи провести у його відсутність. Відповідач - Селидівська міська рада Покровського району Донецької області - просив розглянути справу у відсутності представника, прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи проводити у її відсутність. Процесуальні дії у справі. 12.01.2022 р. було відкрито провадження по справі та витребувані докази за клопотанням позивачки. 07.03.2022 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) [PERSON] помер [INFO] . Згідно Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 02.02.1994 р., [PERSON] та членам її родини - дружині [PERSON] , доньці [PERSON] на праві спільної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,03 кв.м. Згідно Довідки Селидівського БТІ №321 від 17.09.2021 р., згідно реєстраційних даних станом на 01.01.2013 р. квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , числиться за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі розпорядження СП в/о «Селидіввугілля» 02.02.1994 №3418, зареєстроване у Селидівському БТІ 01.03.1994 за №3344. Загальна площа кв. №10 (технічний паспорт станом на 05.04.2007) - 49,03 кв.м., в тому числі житлова - 26,5 кв.м. квартира складається з двох жилих кімнат. 10.12.2021 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шарафєєва Ю.О. із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка [PERSON] . Постановою приватного нотаріусу Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шарафєєвим Ю.О. від 10.12.2021 р. у вчиненні нотаріальних дій [PERSON] було відмовлено через відсутність в документі органу приватизації - Служби приватизації державного житлового фонду в/о «Селидіввугілля». Зазначене встановлено з доказів в матеріалах справи. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1 з ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як випливає з ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У відповідності до положень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 02.02.1994 року було передано [PERSON] , та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] у спільну сумісну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,03 кв.м. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані докази, прийшов до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги, але позбавлена можливості оформити свої спадкові права в іншому порядку, аніж в судовому. Оскільки обставини, викладені у позовній заяві, знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів по справі, то позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved