Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

У листопаді 2021 року заявник звернулась до суду з вище вказаною заявою в обґрунтування якої посилалась на те, що її брат [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю другої групи з дитинства та внаслідок свого захворювання він не здатен піклуватись про себе, оскільки обмежений у самообслуговуванні, здатності до орієнтації та контролю своєї поведінки. Зазначала, що її брат не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та контролю, при цьому він також не може самостійно реалізовувати і захищати свої права та інтереси. Наведені обставини стали підставою для її звернення до суду з даною заявою з метою подальшого оформлення опікунства. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатним. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити, при цьому зазначила, що за станом свого здоров`я [PERSON] не може приймати участь в судовому засіданні. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, не заперечувала проти задоволення заяви. [PERSON] щодо якого вирішується питання про визнання його недієздатним за станом здоров`я в судове засідання не з`явився. Судова колегія, заслухавши пояснення заявників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наслідками розгляду справи встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та згідно наявних в матеріалах справи доказів останній є рідним братом [PERSON] , яка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » внаслідок реєстрації шлюбу, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.02.2003 року. Наведені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження заявниці та [PERSON] , а також копією рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.02.2003 року та довідкою міського відділу реєстрації актів громадянського стану від 05.03.2003 року №325 (а/с 3,4). Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи з дитинства та за станом свого здоров`я він обмежений в самообслуговуванні, в здатності до орієнтації та контролю своєї поведінки (а/с 7,8). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта №61 від 08.02.2022 року [PERSON] на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості з порушенням поведінки та емоцій. За своїм психічним станом в силу наявного у нього хронічного психічного захворювання, [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а/с 24-25). Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 28.03.1972 року в резолютивній частині рішення слід зазначати лише висновок суду про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним або про відмову в задоволенні заявлених про це вимог. Вирішення інших питань (наприклад, про призначення опікуна або піклувальника) до компетенції суду не входить. Після набрання рішенням законної сили суд повинен надіслати копію його органові опіки та піклування для призначення опікуна або піклувальника. Разом з тим, ч. 1 ст. 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Так, у зв`язку з тим, що [PERSON] підлягає визнанню недієздатним над ним слід встановити опіку, проте, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутнє відповідне подання органу опіки та піклування, вирішення питання про призначення опікуна слід здійснювати в іншому судовому провадженні. Згідно ч. 5, 6 ст. 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved