Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

[PERSON] 25.01.2022 року звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 90507 від 15.07.2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною про стягнення на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» з боржника [PERSON] заборгованості, яка виникла на підставі Кредитного договору № 2001407482901 від 18.09.2019 року на загальну суму 63 679,25грн., яка включає в себе плату за вчинення виконавчого напису - 500,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що вищевказаним виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грисюк О.В. реєстраційний номер № 90507 від 15.07.2021 року, з нього на користь АТ «Перший український міжнародний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2001407482901 від 18.09.2019 року на загальну суму 63 679,25грн. 11.08.2021 року на підставі вказаного вище виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрито виконавче провадження № 66464425. Позивач вважає, що у приватного нотаріуса не було жодних законних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за кредитним договором, який не був нотаріально посвідчений. Виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Відтак, просить визнати вищевказаний виконавчий напис, таким, що не підлягає виконанню. Провадження у справі відкрито ухвалою від 26.01.2022 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник відповідача 21.02.2022 року скерував на адресу суду заяву про визнання позову. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грисюк О.В. приватний виконавець виконавчого округу Львівського округу Пиць А.А. заяв з приводу позовних вимог не надсилали. Дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, врахувавши заяву представника відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та АТ «Перший український міжнародний банк» 18 вересня 2019 року був укладений кредитний договір № 2001407482901. Цей договір нотаріально не посвідчувався. Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грисюк О.В. реєстраційний номер № 90507 від 15.07.2021 року, з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2001407482901 від 18.09.2019 року на загальну суму 63 679,25грн., яка включає в себе плату за вчинення виконавчого напису - 500,00 грн. 11.08.2021 року на підставі вказаного вище виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрито виконавче провадження № 66464425. 11.08.2021 року в межах вказаного вище виконавчого провадження винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 191,38грн. 11.08.2021 року в межах вказаного вище виконавчого провадження винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди сумі 6417,92грн. 10.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А.. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №308/11193/16-ц. Крім цього, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (надалі також - Перелік, Постанова КМУ №1172). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Згідно п. 1 Постанови КМУ №1172 вказано процедуру стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, підставою вчинення виконавчого напису нотаріусом, з урахуванням судових рішень про визнання незаконною та нечинною постанови КМУ №662 від 26.11.2014р., в частині доповнення Переліку новим розділом про «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», міг бути лише оригінал нотаріально посвідченого договору. Як встановлено з матеріалів справи, кредитний договір на підставі якого було вчинено виконавчий напис, укладений між [PERSON] та АТ «Перший український міжнародний банк» не був нотаріально посвідчений. Ця обставина є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими. Крім цього, у відповідності до ч. 4 ст.206 ЦПК України, суд приймає визнання позову стороною відповідача. Враховуючи наведене, вчинений виконавчий напис приватного нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідач у відзиві просить стягнути з нього лише 50% судових витрат, покликаючись на ст.142 ЦПК України. За ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті у заяві, яка отримана судом 21.02.2022р., визнав позов, суд вважає за можливе застосування ч.1 ст.142 ЦПК України. Позивач при пред`явлені позову та заяви про забезпечення позову судового збору не сплачував. Тому 50 відсотків судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved