Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

24.11.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига В.В., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з мобільного додатку «Дія» позивачу стало відомо про існування виконавчого провадження №67270813 від 25.10.2021 року, де підставою для відкриття виконавчого провадження зазначено виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №10389 від 14.05.2021 року. До цього про наявність виконавчого провадження позивач не знала, з виконавчим написом нотаріуса ознайомлена не була. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки, між позивачем та відповідачем не було укладено жодного кредитного договору, відтак він не був і не міг бути нотаріально посвідченим; товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» своєчасно та належним чином не інформувала позивача про наявність заборгованості та порядок її погашення за кредитним договором, тому позивач вважає, що відсутня її вина щодо встановлених приватним нотаріусом сум заборгованості; при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» та від позивача первинні документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед товариством, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними; кредитний договір між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» та позивачем укладено без дотримання встановлених законодавством вимог. Викладені обставини свідчать про наявний спір між сторонами щодо заборгованості. У зв`язку з чим просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10389, вчинений 14.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак до суду надійшла заява в якій позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, справу слухати у її відсутності. Відповідач ТОВ «Фінфорс» в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига В.В. в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява в якій просить справу розглядати у його відсутності. В судове засідання приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не з`явилася, однак про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною був вчинений виконавчий напис № 10389 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» згідно з кредитним договором №43425-А від 06.06.2020 року. Згідно заяви про примусове виконання рішення №б/н від 03.09.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» звернулось до приватного виконавця Банадиги В.В. про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, а саме: виконавчого напису №10389 від 14.05.2021 року про стягнення заборгованості із [PERSON] .. Згідно інформації про виконавче провадження від 12.11.2021 року, приватним виконавцем Банадигою В.В. 25.10.2021 року відкрито виконавче провадження №67270813 на підставі виконавчого напису від 14.05.2021 року №10389 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №43425-А від 06.06.2020 року укладеним товариством «ЕКВІФІН УКРАЇНА», правонаступником усіх прав та обов`язків є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс». Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.09.2020 року по 16.04.2021 року. Загальна сума заборгованості становить 12861,00 грн.. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб від 25.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.05.2019 року, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: « [PERSON] ». Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 19.10.2020 року, шлюб, зареєстрований 25.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 758), розірвано. Як вбачається із витребуваної інформації з Київського обласного державного нотаріального архіву № 113/01-17 від 26.01.2022 року документи, що стали підставою для вчинення виконавчого напису від 14.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №10389, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, проходять звірку, акт приймання-передавання не підписано, фонд не сформовано. Частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 208 Цивільного кодексу України зазначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу . Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку - таких документів не існує. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 вказаного Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 3.2, 3.5, п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. В постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17 та від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. по справі № 305/2082/14-ц, яка відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 викладено наступний правовий висновок. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказувала, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки, між позивачем та відповідачем не було укладено жодного кредитного договору, відтак він не був і не міг бути нотаріально посвідченим; товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» своєчасно та належним чином не інформувала позивача про наявність заборгованості та порядок її погашення за кредитним договором, тому позивач вважає, що відсутня її вина щодо встановлених приватним нотаріусом сум заборгованості; при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» та від позивача первинні документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед товариством, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними; кредитний договір між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» та позивачем укладено без дотримання встановлених законодавством вимог. Суд вважає, що безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що розмір заборгованості був визначений самостійно відповідачем, з позивачем розмір заборгованості не узгоджувався і ним не визнається. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а саме в частині: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. В той же час, вказаний кредитний договір був укладений без дотримання встановленої законодавством нотаріальної форми, тобто з порушенням вимог чинного законодавства України. На сьогоднішній день редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 при цьому укладений між відповідачем та [PERSON] кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Отже, відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердження безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу варто зазначити, що відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Доказів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. суду не надано, однак судом враховується те, що в позовній заяві позивачем заявлено, що детальний опис робіт (наданих) послуг, виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги [PERSON] , а також інші докази (договори, рахунки, довідки, квитанції, акти тощо) понесення позивачем витрат на оплату правової допомоги будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп..

Outcome: approved