Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила: визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] в праві спільної власності на земельну ділянку площею 1000 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:01:011:0004, становить 179/200; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на 179/200 частки земельної ділянки площею 1000 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:01:011:0004. Мотивуючи свої вимоги тим, що 13 березня 2020 року вона, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В., успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] 179/200 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарський і побутових будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В той же час, за її чоловіком, на день його смерті, на праві спільної часткової власності разом зі [PERSON] , залишилася зареєстрована, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 548213 від 15.08.2005, земельна ділянка площею 1000 кв. м., надана для обслуговування вищезазначеного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:01:011:0004. Постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через те, що неможливо встановити на яку саме частку у праві спільної власності видати свідоцтво про право на спадщину, а отже, неможливо встановити склад спадкового майна та видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Вважає, що оскільки до неї перейшло право власності на 179/200 частки житлового будинку [ADDRESS] , то згідно ст.. 120 ЗК України, до неї також перейшло і право власності на земельну ділянку на якій розташований будинок [ADDRESS] , що належить її чоловіку, як спадкодавцю, складає 179/200 частки. 25 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, яким просила суд, визначити, що частка [PERSON] , в праві спільної власності на земельну ділянку площею 1000 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:01:011:0004, становить 21/200 часток. Посилаючись на те, що вона набула право власності на 21/200 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських й побутових будівель і споруд [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.09.1996. За [PERSON] , який є чоловік відповідачки, на день його смерті, залишилася зареєстрована, згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 548213 від 15.08.2005, земельна ділянка площею 1000 кв. м.,надана для обслуговування вищезазначеного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:01:011:0004. Вона не має можливості на теперішній час визначити межі належної їй частини земельної ділянки та розпорядитися нею на власний розсуд. Ухвалою суду від 10.11.2020, ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 04.12.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.03.2021, цивільну справу № 489/1658/21 (провадження № 2/489/1444/21) об`єднано з цивільною справою № 489/5538/20 (провадження № 2/489/706/21). Ухвалою суду від 09.04.2021, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті та витребувано докази. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача по справі. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше 179/200 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належала [PERSON] , на підставі: Ѕ частки у праві власності на житловий будинок на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Славгородською Н.П. від 06.02.1982 року за реєстровим № 2-753 та 72/200 часток у праві власності на житловий будинок на підставі Договору № 364 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого товарною біржею «Нерухомість Сангай» від 29.09.1997, договір визнано дійсним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2018, справа № 489/199/18, набрало законної сили 01.04.2018. 21/200 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Договору дарування від 07.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Сидоренко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 6-1767, зареєстрованого в ММБТІ 02.10.1996 за реєстровим № 4326. [PERSON] на праві спільної власності належить земельна ділянка площею 1000 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 4810136900:01:011:0004, на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 548213. Інший співвласник земельної ділянки [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] та на відповідну частку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:01:011:0004. [PERSON] , як дружина спадкодавця, що підтверджується відповідним штемпелем в паспорті позивачки серії [NUMBER] , звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». 20 січня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В. з заявою про відмову від спадкових прав на користь дружини спадкодавця [PERSON] . [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 20 січня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В. з заявою про відмову від спадкових прав на користь дружини спадкодавця [PERSON] 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 179/200 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських і побутових будівель і споруд [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.03.2020, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на частку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:01:011:0004, оскільки неможливо встановити, на яку саме частку у праві спільної власності видати свідоцтво про право на спадщину, а отже, неможливо встановити склад спадкового майна та видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи 1-2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~Цивільного кодексу України\~підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок врегульовано статтями 120\~ЗК України і 377 ЦК України. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997 і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст.\~377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою\~статті 120\~ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою\~статті 120\~ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Судом встановлено, що [PERSON] за життя належала 179/200 частка земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1216 ЦК України\~встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно ч. 1ст.\~1267\~ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до\~статті 1226 Цивільного кодексу України\~частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частиною 1 п. г) ст.81 ЗК України\~передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.. 131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Судом визнається доведеною належність частки земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку, загальною площею 1000 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] померлій особі на момент смерті. Позивачі за первісним та зустрічним позовом вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлені правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку\~про задоволення позовних вимог первісного та зустрічного позовів.

Outcome: approved