Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 1726,67 грн. Позов обґрунтований, тим що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а ТОВ «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує вказаний будинок. Між сторонами 17.12.2007 було укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Внаслідок несплати вартості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2021 по 31.05.2021 за відповідачкою утворився борг в розмірі 1726,67 грн., який позивач просить стягнути в судовому порядку разом із судовим збором в сумі 2270, 00 грн. 12.08.2021 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якої невідоме, повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення за останньою відомою адресою проживання ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач, як суб`єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів, є виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій для будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 54,00 кв. м., жилою площею 21,80 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.11.2006. Між сторонами 17.12.2007 було укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Відповідно до вказаного договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання вносити передбачену договором плату за надані послуги не пізніше двадцятого числа наступного місяця. Зазначені зобов`язання відповідачкою не виконувались належним чином. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем є борг за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1726,67 грн., який виник за період з 01.01.2021 по 31.05.2021. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вказаний Закон містить визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, та покладає на балансоутримувача будинку обов`язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном (підпункти 1, 3, 10 пункту 1 частини 1 статті 1). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (стаття 19 Закону № 1875-IV). Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV встановлено обов`язок споживача, а пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону - обов`язок виконавця, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з Типовим договором. За приписом статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Розмір та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надавались позивачем для будинку [ADDRESS] , були затверджені розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.06.2015 № 591. Аналізуючи наведені положення закону та підзаконних актів в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13 та у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач не надав. Отже на підставі наведених позивачем доводів і аргументів та оцінки наданих ним доказів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 1726,67 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved