Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] , про стягнення коштів. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що 27.08.2021 між ним та ФОП [PERSON] було укладено публічний договір прокату автомобіля 2 № 00065. Даний договір був укладений у простій письмовій формі та не був нотаріально посвідчений, а тому, вважає його нікчемним через недотримання в момент його підписання. На виконання умов даного договору, 27.08.2021 позивачем було передано по акту прийому передачі грошові кошти у заставу за орендований автомобіль в розмірі 400,00 євро та 210,00 євро за користування. Однак, під час оренди сталось ДТП не з вини позивача, що підтверджує долученими документами, зокрема в повідомлені про дорожньо-транспортну пригоду вказується, що гр. [PERSON] здаючи назад заїхав у автомобіль [PERSON] , який був припаркований біля колонки на заправці, і свою вину визнав повністю. [PERSON] , вказав що зі своєї сторони свої обов`язки за договором повністю виконав, повідомив відповідача про настання ДТП не з його вини, проте, замість заміни йому орендованого автомобіля, що передбачено в п 8.6. договору, він отримав безліч погроз та телефонних дзвінків з вимаганням коштів та відмову повернути оплачену заставу. Крім того зазначив, що при поверненні автомобіля, йому протиправно не було повернуто передані у заставу кошти, натомість у акті прийому передачі коштів / отримання застави за оренду автомобіля (заставній) вказується, що у зв`язку з ДТП, котре відбулось не з вини Наймача, застава затримується на певний період. 03.09.2021 [PERSON] , повернув автомобіль відповідачу та 30.09.2021 надіслав останній на адресу її реєстрації та за місцем укладення договору, вимогу, в якій просив повернути йому 610 євро (400 євро застави та 210 євро за користування), які відповідач отримала на виконання договору. Однак, у відповідь він отримав пропозицію нотаріально посвідчити договір заднім числом, відповідь на вимогу, з відмовою повернути кошти та погрозою, а також, зустрічну претензію про стягнення з нього коштів за ремонт. Отже, зважаючи на все наведене вище, позивач вважає, що відповідач повинен повернути йому кошти, які отримав за нікчемним правочином. Більш того, вказав, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, адже кошти, які відповідач протиправно затримує у себе були йому необхідні. Відтак він прожив глибокий стрес та депресію, так як отримував дзвінки з погрозами. Відтак позивач вважає, що сторонами не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору найму, а тому цей договір не створює прав і обов`язків, а тому кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Водночас вказав, що на його думку укладений договір, це є договір оренди, а не прокату, тому, без нотаріального посвідчення він є нікчемним. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути на його користь: 400 євро оплаченої застави (станом на 30.09.2021 - 31,0335 грн за 1 Євро), що становить 12 413,40 грн; 20 000 грн моральної шкоди та судові витрати в розмірі 14 000 грн. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування чого зазначив, що дійсно, між позивачем та відповідачем було укладено публічний договір прокату автомобіля 2 № 00065, на виконання умов якого, [PERSON] отримав у строкове платне користування легковий автомобіль марки "Volkswagen", модель "Golf ", реєстраційний номер [NUMBER] . За користування автомобілем позивачем було сплачено на користь відповідача суму коштів у розмірі 210,00 євро за користування автомобілем, а також 400,00 євро застави за користування транспортним засобом. Однак, за час користування позивачем автомобілем трапилась ДТП, внаслідок якої було заподіяно шкоду автомобілю, який є майном відповідача. Після того, як позивач повернув автомобіль, який містив пошкодження, останній почав вимагати повернення від відповідача суми коштів у розмірі 610,00 євро, які були ним сплачені на виконання умов Договору № 00065. Крім того зазначив, що обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення суми коштів у розмірі 610,00 євро, Позивач вказує на те, що така суми коштів сплачена ним на виконання Договору № 00065, який за своєю суттю є нікчемним правочином. Відповідно у поданій позовній заяві позивач визнає той факт, що ним було отримано пропозицію посвідчити нотаріально договір № 00065, однак він вважає таку поведінку «абсолютно абсурдною та незаконною». Наведене свідчить про те, що позивач, після надання йому у користування автомобіля, вирішив звернутися до відповідача з вимогою а потім і до суду з позовом про стягнення вартості послуги, яка була ним фактично спожита. Представник відповідача з наведеного вважає, що поведінка позивача є неприпустимою з точки зору добросовісності, як базового принципу цивільного законодавства. Водночас вказав, що позивач ухилився від нотаріального посвідчення Договору № 00065, саме з метою створення умов для безпідставного стягнення коштів з Відповідача. Також, зауважив, що предметом договору № 00065 був не автомобіль, а послуга щодо користування автомобілем, яка була спожита в ході її надання, а тому належним виконанням обов`язку позивача є не повернення автомобіля, а сплата вартості послуги з його користування, визначеної на день такого відшкодування. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначив, що така вимога є абсолютно безпідставною та недоведеною належними та допустимими доказами. Відтак відповідач та його представник, пред`явленого позову не визнають, та вважать його абсолютно безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Позивач подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Щодо твердження відповідача, про пропозицію нотаріального посвідчення договору вказав, що укладений договір підлягав нотаріальному посвідченню до моменту його виконання, тобто в момент укладення. На його думку, пропозиція відповідача від 07.10.2021 про нотаріальне посвідчення договору 2 №00065 від 28.08.2021 містить ознаки шахрайства. Оскільки договір який закінчив свою дію, не може бути нотаріально посвідчений заднім числом. Щодо твердження про необґрунтованість вимог про стягнення моральної шкоди у зв`язку з не наданням доказів, вказав, що це спростовується матеріалами справи. Відтак вважає, що факт завдання йому моральної шкоди повністю доведений. Водночас зазначив, що обов`язок відповідача повернути йому заставу виник у момент повернення автомобіля, проте, відповідач такі кошти не повернув, що підтверджується матеріалами справи, а саме написом про притримання застави. Отже, наведені у матеріалах справи докази вважає такими, що прямо вказують на недобросовісність відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 27.08.2021 між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено публічний договір прокату автомобіля 2 №00065. Відповідно до п. 2.1 договору, якого, відповідачу передано позивачем у порядку та на умовах (наймодавця), визначених цим Договором у строкове платне користування Автомобіль. У п. 3.3 договору сторони дійшли згоди, що даний правочин здійснюється у письмовій формі, шляхом підписання Заяви-приєднання Наймачем та Наймодавцем. Пункт 3.5 договору передбачає, що з моменту підписанням Заяви-приєднання Наймодавець та Наймач набувають усіх прав та обов`язків передбачених даним Договором. Пункт 4.1 договору вказує, що право користування предметом прокату у Наймача настає після ознайомлення з договором, прейскурантом цін та підписання Заяви-приєднання до договору, що є невід`ємною частиною Договору, а також внесення оплати за весь період прокату і застави (у разі її наявності), як забезпечення виконання зобов`язань по такому договору. Строк прокату, розмір та умови оплати за користування предметом прокату, реєстраційні дані автомобіля, адреса передачі та повернення предмета прокату, розмір застави погоджуються сторонами в Заяві-приєднанні. Автомобіль передається Наймачу одразу після підписання Заяви приєднання, здійснення оплати та внесення застави або у інший строк, встановлений сторонами в Заяві приєднанні до Договору. При передачі автомобіля Наймачу останній вносить повну передоплату послуг прокату автомобіля за погоджений строк, а також заставу в розмірі, передбачу в Заяві-приєднанні (п. 4.2, 5.2 Договору). Згідно п. 6.1 - 6.5 Договору, в силу застави Наймодавець має право у разі невиконання Наймачем зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок внесених Наймачем в якості застави грошових коштів. Предмет застави: грошові кошти Наймача. Строком застави є строк фактичного користування автомобілем, визначений в Заяві-приєднанні. Заставою забезпечується зобов`язання Наймача перед Наймодавцем по договору прокату, а саме: 6.3.2. повернення автомобіля після прокату в стані, в якому автомобіль був переданий в користування з урахуванням нормального зносу (у випадку повернення Наймачем автомобіля із пошкодженнями, або при втраті комплектуючих, додаткового обладнання або документації на автомобіль, вартість відновлення стану автомобіля чи відновлення (отримання) документів, утримується із суми застави). Застава вноситься під час укладання договору в грошовому вигляді у готівковій або безготівковій формі. Застава являє собою фіксовану грошову суму, розмір якої залежить від марки обраного автомобіля. Безготівкова форма застави передбачає блокування визначеної грошової суми на банківській картці Наймача за його згодою на строк фактичного користування автомобілем (преавторизація). Після повернення автомобіля та виконання всіх обов`язків по договору прокату з боку Наймача, Наймодавець здійснює розблокування грошових коштів на суму преавторизації у відповідності до правил, встановлених банком Наймодавця. Застава також може бути внесена в готівковій формі в касу Наймодавця. Юридичні особи суму застави перераховують на поточний рахунок Наймодавця. Після закінчення строку прокату і повернення автомобіля, а також виконання Наймачем всіх умов договору сума застави повертається останньому в день повернення автомобіля у спосіб, яким така застава була внесена. Застава не повертається (або повертається частково) у наступних випадках: відмови Наймача компенсувати завдані внаслідок користування автомобілем збитки (в т.ч. втрата комплектуючих, документів на автомобіль); у випадку неповідомлення про втрату чи пошкодження предмету прокату. Відповідно до 7.13, 8.8, 9.2 Договору, автомобіль повертається в справному технічному стані з врахуванням нормального зносу, який виник в період експлуатації. Під нормальним зносом автомобіля в даному Договорі розуміється зменшення вартості автомобіля, природний знос, окремих вузлів та агрегатів, за період знаходження автомобіля у користуванні Наймача, при умові належної експлуатації автомобіля, що виключає випадки, які спричинили незапланований ремонт чи відновлення автомобіля. Після повернення автомобіля та належного виконання Наймачем всіх умов договору прокату, Наймодавець зобов`язується повернути заставу Наймачу у спосіб, яким застава була внесена. Наймач несе матеріальну відповідальність перед Наймодавцем за будь-який збиток, заподіяний предмету прокату у випадках, встановлених цими правилами і договором. Під збитками розуміється втрати, яких Наймодавець зазнав у зв`язку зі знищенням, викраденням або пошкодженням предмету прокату або його окремих частин (деталей, комплектуючих), а також витрати, які Наймодавець мусить зробити для відновлення свого порушеного права. До збитків також відносяться доходи, які Наймодавець міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. Протиправність поведінки Наймача (винні дії) полягає в порушенні обов`язків, передбачених цим Договором прокату, порушенні правил дорожнього руху, що призвели до ДТП, та умов договору страхування ТЗ. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до заяви про приєднання до публічного договору прокату №00065 від 27.08.2021 [PERSON] отримав у строк до 02.09.2021 легковий автомобіль марки "Volkswagen", модель "Golf", реєстраційний номер [NUMBER] . За користування автомобілем позивачем було сплачено на користь відповідача суму коштів у розмірі 210,00 євро за користування автомобілем, а також 400,00 євро застави за користування транспортним засобом. 27.08.2021 [PERSON] та ФОП [PERSON] підписали акт прийому-передачі коштів № 000065 та отримання застави за оренду автомобіля наймачем від наймодавця. Згідно з яким, [PERSON] погодився що повернення застави 03.09.2021 та компенсація за пошкодженні елементи авто при скоєнні ДТП не з вини водія буде затримана на певний період. Разом з тим, відповідно до повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (Європротокол), 03.09.2021 у м. Тернопіль на вул. 15 Квітня, 14, трапилась дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля марки "Volkswagen", модель "Golf, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував позивач та автомобіля "Subaru Outbаck", реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] який свою вину визнав повністю. Відповідно до рахунку про оплату № 792 від 03.09.2021, ТОВ "Терко Авто Моторс" нарахувало [PERSON] , до сплати за послуги ремонту та запчастини для автомобіля марки "Volkswagen", модель "Golf, реєстраційний номер [NUMBER] , в загальній сумі 34 168,20 грн. 30.09.2021 позивач надсилав відповідачу вимогу, в якій просив повернути йому 610 євро, що становить 18 930,435 грн, до 10.10.2021. 02.10.2021 ФОП [PERSON] надіслала [PERSON] відповідь на вимогу в якій вказала, що сума застави в розмірі 400 євро буде повернута після того як він компенсує вартість ремонту пошкодженого автомобіля. Відповідно до листа від 07.10.2021 ФОП [PERSON] пропонувала позивачу нотаріально посвідчити укладений публічний договір прокату автомобіля 2 № 00065, Відповідно до претензії від 11.10.2021, відповідач надіслала позивачу рахунок про оплату № 792 від 03.09.2021, та роз`яснила, що у разі його оплати сума застави буде йому повернута. Згідно з рахунком на оплату № 36 від 11.10.2021, ФОП [PERSON] виписала на [PERSON] платіжне доручення з реквізитами за відшкодування за ремонт автомобіля в сумі 34 168,20 грн. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно статті 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк. Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК України містить окремі положення. Отже, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 ЦК України). У частині другій статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, встановивши, що сторонами не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору прокату автомобіля, тому цей договір не створює для сторін договору прав і обов`язків та кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При цьому вживання терміну прокат у тексті договору оренди транспортного засобу не дає підстави вважати, що на ці правовідносини поширюються положення параграфу 2 глави 58 Прокат. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] передав ФОП [PERSON] кошти як заставу за нікчемним правочином, суд вважає, слід стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 400,00 євро. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Згідно з вимогами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Тому суд виходить з того, що позивачем не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме - відсутнє матеріальне підтвердження моральної шкоди, не розкрито її суть в цілому та не доведено її фактичне існування, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями і протиправними діями відповідача, суд вважає слід відмовити у задоволенні позовних вимог. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене, слід виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Правничу допомогу відповідачу надав адвокат, яка діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 20/09/21 від 20.09.2021, укладений між АО «Ордер» та [PERSON] .. На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката, представником відповідача надано наступні докази: договір про надання правничої допомоги; детальний опис робіт (наданих послуг), акт №07/12 від 07.12.2021 здачі-прийняття робіт на загальна суму 14 000,00 грн. Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачем на професійну правову допомогу, взявши до уваги вищевказані докази на підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката, дійшов висновку про те, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді (14 000,00 грн) є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними, у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги. Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом послуг під час розгляду справи в суді, встановлення судом, що звернення позивача до суду із позовом про стягнення коштів є підставним, однак звернення з позовною вимогою про стягнення моральної шкоди є передчасним, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги, виконані роботи, зокрема, суд не приймає до уваги зазначена адвокатом кількість годин, витрачених на участь підготовку і складання позову, участь у судових засіданнях, а також, враховуючи, що представник відповідача заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Також, відповідно до квитанції, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме, згідно розрахунку: 12 413,00 грн (задоволена частина вимог) : 32413,00 (ціна позову)) х 100 = 38,29 %, а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 347,67 грн (908 грн*38,29/100), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial