Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави 14.12.2021 року з позовом звернулася [PERSON] , у якому просила визнати припиненими на підставі ст. 38 КЗпП України трудові відносини між нею і Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" з 15 вересня 2021 року, яка працювала на посаді директора, за власним бажанням. В обґрунтування позову зазначала, що на підставі наказу №04 від 07.08.2019 року та протоколу №2 від 06.08.2019 року вона була прийнята на роботу на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД", про що відповідні відомості були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 01 вересня 2021 року позивач на адресу ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" рекомендованим поштовим відправленням направила заяву, у якій просила на підставі ст. 38 КЗпП України звільнити її з посади директора з 15 вересня 2021 р. за власним бажанням. Однак поштове відправлення - повернулося адресанту. Однак, з моменту направлення заяви про звільнення, та на дату звернення з цим позовом до суду, ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" не вчинив жодних дій щодо розгляду даної заяви про звільнення, створення нового виконавчого органу товариства та дій щодо внесення зміндо Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач вважає, що уповноважений на звільнення керівник орган ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" проігнорував повідомлення [PERSON] про звільнення і не розглянув по суті її заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього обов`язки по створенню нового виконавчого органу, тобто, як наслідок, ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" не визнає припинення трудових відносин із позивачем та нехтує її правами, щодо вільного обрання місця роботи, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Позивач [PERSON] посилається на те, що вона з 07 серпня 2019 року була прийнята на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 41777748), що підтверджується копією рішення одноособового учасника №2 ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" від 06.08.2019 р. та копією наказу № 04 про початок виконання обов`язків директора від 07.08.2019 року. 01.09.2021 р. [PERSON] написала заяву про звільнення за власним бажанням у порядку ст.38 КЗпП України, у якій просила звільнити її із займаної посади директора з 15.09.2021 р., що підтверджується копією квитанції про направлення рекомендованого листа з повідомленням. Будь-якої відповіді на заяву від відповідача ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" позивач не одержала, лист повернувся у зв`язку із закінченням строку зберігання, що підтверджується матеріалами справи. Позивач [PERSON] вважаючи, що подальше формальне перебування у трудових відносинах із відповідачем ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД", порушує її права на вільний вибір праці, тому з метою захисту порушених прав вона звернулася до суду з цим позовом. У ч. ч. 1, 2 ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі N 1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі N 1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі N 1-5/2008 вказав на те, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України). Згідно із приписами ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У ч. 2 ст. 22 КЗпП України встановлено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Підстави припинення трудового договору встановлені у ст. 36 КЗпП України. Однією із визначених ст. 36 КЗпП України підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39 КЗпП України). За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань та є обов`язковими відомостями при реєстрації юридичної особи. У ст. 93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Із копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місце знаходженням відповідача ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 41777748) - є адреса: 36000 м. Полтава, вул. Європейська, 74. Судом встановлено, що 01.09.2021 р. на зазначену адресу місцезнаходження відповідача ТОВ"СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" позивач направила рекомендованим поштовим листом заяву про звільнення з роботи з посади директора ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, тобто висловила своє бажання щодо припинення роботи у даному Товаристві. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що позивач [PERSON] належним чином, у визначеному законом порядку повідомила відповідача ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" за місцем знаходження юридичної особи за вказаною адресою про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням, про що 01 вересня 2021 року направила відповідачу відповідну заяву. Проте, відповідач ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" всупереч вимогам закону та у порушення прав позивача на припинення трудових відносин та звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинив, наказ про звільнення останньої з роботи не видано, трудову книжку не повернуто. Датою припинення трудових відносин позивача із ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД" та звільненням її з роботи з посади директора Товариства, суд вважає 15 вересня 2021 року, оскільки 01 вересня 2021 року позивачка направляла відповідачу письмову заяву про звільнення за два тижні. 15.09.2021 року спливає термін закінчення строку попередження про звільнення позивача із займаної посади. За змістом ст. ст. 221, 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач не бажає працювати на посаді директора ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД", про що надала 01 вересня 2021 року цьому Товариству письмову заяву, однак з боку відповідача відсутнє будь-яке реагування, тому суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання припиненими її трудових відносин із ТОВ "СТАР ВИТО-ГРУП ТРЕЙД", на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved