Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

22.04.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та просила стягнути з відповідача 46\~619,20 грн. понесеної моральної шкоди та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач 13 жовтня 2020 року близько 18 год. 10 хв. Рухаючись транспортним засобом «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] по вул. Березанська, Баришівського р-ну, Київської обл., допустила наїзд на припаркований транспортний засіб позивача «PEUGOT 107», [NUMBER] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Баришівського районного суду Київської області [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122 4, 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП України. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 21.12.2020, матеріал, матеріальний збиток, завданий транспортному засобу позивача в результаті складає дорожньо-транспортної пригоди, становить 39 147,00 грн., вартість відновлювального ремонту 61\~230,00 грн. За висновок експерта авто товарознавчого дослідження позивачем було сплачено 3\~000,00 грн. Страхова компанія ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувала позивачу частину матеріальних збитків у розмірі 20\~610,80 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 43\~619,20 грн. та також судові витрати. На підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 999 від 17.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С. Ухвалою суду від 27.08.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 17.09.2021 до суду подано заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника Позивні вимоги підтримує в повному обсязі. 06.10.2021 до суду подано заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника Позивні вимоги підтримує в повному обсязі. 06.10.2021 ухвалою суду було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 22.10.2021 відповідач подав до суду заяву про надання матеріалів справи на ознайомлення. 09.11.2021 відповідач подав суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою. На підтвердження надано копію довідки КПН «ЦПМСД» Баришівської СР Київської області від 09.11.2021, в якій зазначено діагноз відповідача «ГРВі. Бронхіт» (а.с. 92 - 93). 14.01.2022 до суду подано заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника Позивні вимоги підтримує в повному обсязі. 14.01.2022 на судовому засіданні відповідач з позовними вимогами не погодилась та просила суд надати час для подання написання відзиву. В судовому засіданні було оголошено перерву до 23.03.2022. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористалась. Сторони були належним чином повідомлений про день та час розгляду справи шляхом направлення СМС повідомлення. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 31 жовтня 2020 о 18 год. 10 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Березанська в смт. Баришівка Київської області допустила наїзд на припаркований транспортний засіб «PEUGOT 107» та залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Баришівського районного суду Київської області [PERSON] визнано винною у скоєному правопорушенні за ст.ст. 122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КпАП України (а.с. 10 11). Постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 залишено в силі постанову Баришівського районного суду Київської області від 04.12.2020 про визнання [PERSON] винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КпАП України (а.с. 12-14). У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача «PEUGOT 107» отримав механічні пошкодження наступних деталей та чистин: рамка кріплення номерного знака, бампер передній, підсилювач бампера переднього, демпфер бампера переднього, решітка переднього бампера права, накладка решітки бампера права, капот, замок капота, фара головна права, фара протитуманна права, стійка середня ліва верхня, передок та проріз лівих передніх дверей, інші ушкодження. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 21.12.2020, матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача «PEUGOT 107», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 15.12.2020 склав: 39\~147 грн. 00 коп. Вартість відновлювального ремонту 61.230 грн. 00 коп. (а.с. 15-53). Для визначення розміру збитків завданих внаслідок ДТП, залучено суб`єкта оціночної діяльності Приватне підприємство «АВТО-ЕКСПРЕС», який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Суду не надано доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату висновку експерта автотоварознавчого дослідження у розмірі 3\~000,00 грн. Акт прийому-передачі робіт з оцінки майна від 21.12.2020, наданий позивачем на підтвердження понесення нею на суму 3\~000,00 грн., не береться судом до уваги, оскільки не є підтвердження понесення позивачем реальних витрат вартості робіт по незалежній оцінці (а.с. 9). Позивач на підставі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням його автомобіля «PEUGOT 107», д.н.з. [NUMBER] , в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31 жовтня 2020 року, відповідальним за вчинення якої є відповідач [PERSON] . Страхова компанія ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодувала позивачу частину матеріальних збитків у розмірі 20\~610,80 грн., що підтверджується наданою позивачем копією квитанції №6426330311 від 22.12.2020 та копією заяви на виплату переказу від 22.12.2020 (а.с. 54 55). У п. 22.1 ст. 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто шкода, завдана транспортним засобам, визначається у порядку передбаченому саме цим Законом, який має пріоритет по відношенню до інших нормативно-правових актів. Відповідно до положень ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Наданий позивачем висновок експертного товарознавчого дослідження від 21.12.2020 не може бути прийнятий судом, як достатній доказ вартості завданого збитку позивачеві оскільки зі змісту описової частини вбачається, що огляд транспортного засобу проведений 15.12.2020, тобто через півтора місяці після ДТП, так, як не відомо де знаходився автомобіль весь цей час та що з ним відбувалося. Вказані обставини підтверджуються Протоколом технічного стану (КТЗ) колісного транспортного засобу, який складено оцінювачем [PERSON] , з яким погодився позивач, підписавши вказаний документ (а.с. 40). Таким чином, звіт автотоварознавчого дослідження від 21.12.2020 викликає сумніви щодо достовірності і достатності зазначеної в ньому інформації в частині виявлених експертом пошкоджень транспортного засобу. Дійсний розмір шкоди, завданої майну позивача можуть підтвердити документи, що підтверджують витрати, які він фактично здійснив, у зв`язку з відновлювальним ремонтом автомобіля «PEUGOT 107», д.н.з. [NUMBER] (рахунки, акти виконаних робіт, квитанції, чеки, накладні тощо) і такі докази позивачем суду не надано. Відповідно до статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1192 ЦК передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту3 частини першої статті988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За змістом статті 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно зі статтею 9.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed