Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] склала заповіт, відповідно до умов якого заповіла [PERSON] все майно, що буде належати їй на день смерті. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкривалась спадщина на належне їй майно. 29.11.21 р. позивач звернулась до приватної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , проте, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неподанням заяви до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Позивач вважає, що строк нею пропущено з поважної причини, оскільки вона не була обізнана про наявність заповіту на її ім`я. Крім того, стверджує, що через поганий стан свого зборов`я не могла своєчасно звернутись з заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на вищевказане, просила суд визначити їй додатковий строк в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка була відкрита після смерті [PERSON] . Ухвалою від 22.12.21 р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 26.01.22 р. закрито підготовче провадження, справу призначено для розгляду по суті. Ухвалами від 08.02.22 р. та 10.03.22 р. розгляд справи відкладено. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Зауважив, що позивач не була обізнана про наявність заповіту, складеного [PERSON] на її користь, що є поважною причиною пропуску строку для подання зави про прийняття спадщини, тому наявні підстави для задоволення позову. В судове засідання відповідач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі його представника. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд враховує наступне. Судом встановлено, що 09.01.2001 р. [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Дружбівської сільської ради. Відповідно до умов якого на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно [PERSON] , що підтверджується копією заповіту № 1 від 09.01.2001 р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2004 р. 29.11.21 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] .. Однак, приватним нотаріусом відмовлено у заведенні спадкової справи та вадачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Також судом встановлено, що відповідно до довідки №24-01/16 від 21.02.22 р. спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась та свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу своїх порушених прав, зазначала, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважної причини, так як вона не була обізнана про наявність заповіту, складеного на її ім`я, а тому не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцемпостійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] сплинув 09.07.2004 р., а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] , звернулася 29.11.21 р. При цьому, суд враховує, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що він фізично не міг прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не міг запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби. Матеріалами справи не підтверджено, що позивач у шестимісячний строк знаходився у тяжкому стані, перебував на стаціонарному лікуванні, не міг пересуватися, не розумів значення свої дій та не міг звернутися до нотаріусу з відповідною заявою про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що на день смерті [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] .. З довідки про склад сім`ї №02-10/2372 від 29.11.21 р. вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, спадкоємець [PERSON] не проживала на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] .. Суд враховує пояснення позивача про те, що про наявність заповіту їй стало відомо після закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Будь-яких доказів того, що позивач був обізнаний про наявність заповіту, матеріали справи не містять. Суд дійшов висновку про наявність у позивача об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки вона не проживала з останньою, про існування заповіту дізналась вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України). Про свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 28 травня 2021 року у справі N 688/106/20, від 17.12.21 р. у справі № 315/368/19. Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , визнавши основною причиною цьому не хворобу позивача, а саме її необізнаність про наявність заповіту спадкодавця.

Outcome: approved