Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недійсним договір безпроцентної позики від 26.03.2019 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] та договір іпотеки, укладений 26.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М. та зареєстрованого за реєстровим №511. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що26.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти розмірі 3 240 000,00 (три мільйони двісті сорок тисяч) гривень, що станом на дату писання договору складає еквівалент 120 000,00 (сто двадцять тисяч) доларів США за курсом НБУ, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та на умовах, визначених договором. Позивач стверджує, що жодні грошові кошти на виконання договору позики відповідачем не передавались, відтак такий договір вважається неукладеним, та відповідно не породжує жодних прав та обов`язків для його сторін. Позивач зазначила, що сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Окрім того, позивач повідомила, що 26.03.2019 року з метою забезпечення виконання умов Договору позики між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М. Предметом вказаного Договору іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. Оскільки, як стверджує позивач, договір Позики є недійсним, тобто відсутнє основне зобов`язання у зв`язку з його неукладеністю, вказане виключає також можливість його забезпечення.Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.09.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. 20.10.2021 року представник відповідача Павлишин І.М. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. В обґрунтування відзиву покликається на те, що 26.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір безпроцентної позики. Відповідно до п.1.1. даного Договору зазначено, що за цим Договором Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти в розмірі 3 240 000,00 (три мільйони двісті сорок тисяч гривень), що станом на дату підписання цього договору складає еквівалент 120 000,00 (сто двадцять тисяч) доларів США за курсом НБУ - далі позика, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та на умовах, визначених цим Договором. На виконання умов Договору позики від 26.03.2019 року, [PERSON] та [PERSON] 26.03.2019 року підписали Договір Іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М., предметом якого є квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності. Окрім того, представник відповідача зазначив, що 26 березня 2020 року між сторонами підписано Додаткову угоду №1 до договору безпроцентної позики від 26.03.2019 року, зі змісту якої вбачається, що 30.08.2019 року позичальником/відповідачем отримано всю суму позики готівкою, в зв`язку із чим, сторони дійшли згоди продовжити дію основного договору в частині строків повернення позики, а саме: «позика надається позичальнику на строк, який обчислюється з дня отримання грошових коштів і до 31.08.2020 року». Представник відповідача стверджує, що даний позов ініційований позивачем виключно з метою введення суду в оману та затягуванням часу, оскільки з боку відповідача вчиняються дії передбачені чинним законодавством спрямовані на повернення боргу. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2021 року клопотання представника відповідача про витребування доказів - задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу - Василюка Володимира Михайловича належним чином засвідчені копії документів, а саме: договір безвідсоткової позики від 26.03.2019 року; договір іпотеки від 26.03.2019 року; додаткову угоду №1 від 26.03.2020 року до договору безвідсоткової позики від 26.03.2019 року; договір №1 від 02.04.2020 року про внесення змін до договору іпотеки; договір №2 від 08.10.2020 року про внесення змін до договору іпотеки. 12.11.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 02.11.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком Володимиром Михайловичем надано належним чином завірені копії документів. 19.11.2022 року представник позивача Юхименко Р.І. подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідачем не надано жодного документу, яким би було підтверджено факт отримання позивачем коштів (суми позики). Представник позивача зазначила, що в матеріалах справи відсутня розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Окрім того, представник позивача зазначила, що [PERSON] ставить під сумнів оригінальність додаткової угоди, у якій вказано, що 30.08.2019 року позичальником отримано всю суму позики готівкою. Представник позивача стверджує, що вказана обставина не відповідає дійсності, у додатковій угоді не вказано у якій валюті готівка була передана, а також жодним документом не підтверджено передача готівкових коштів, а відтак додаткова угода не може підтвердити отримання позивачем будь-яких грошових коштів від відповідача. Також, представник позивача зазначила, що додатковою угодою не вносились зміни до п. 2.1 Договору позики безпроцентної позики від 26.03.2019 року, де передбачений порядок надання грошових коштів відповідачем, а тому, у випадку виконання позикодавцем своїх зобов`язань за таким договором, такий мав би перерахувати грошові кошти на поточний рахунок позичальника. Окрім того, представник позивача повідомила, що в пункті 3 Договору №1 від 02 квітня 2020 року та Договору №2 від 08 жовтня 2020 року про внесення змін до Договору іпотеки від 26 березня 2019 року, зазначено про те, що «іпотекодавець стверджує, що її чоловік - [PERSON] , згоден з укладенням цього договору, що підтверджується заявою- згодою, справжність підпису на якій засвідчено Василюком В.М. , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 26.03.2019 року за реєстровим № 509». Однак, квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , відтак для укладення договору щодо розпорядження [PERSON] спільним майном шляхом укладення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, необхідна згода співвласника - [PERSON] . Представник позивача вважає, що оскільки на укладення договорів не надано згоди співвласника, Договір №1 від 02 квітня 2020 року та Договір №2 від 08 жовтня 2020 року про внесення змін до Договору іпотеки від 26 березня 2019 року є недійсними, оскільки порушують право власності співвласника квартири [PERSON] . Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено частково, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу - Василюка Володимира Михайловича оригінали Договору №1 та Договору №2 про внесення змін до Договору іпотеки від 26.03.2020 року. 12.11.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 22.11.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком Володимиром Михайловичем надано оригінали Договору №1 та Договору №2 про внесення змін до Договору іпотеки від 26.03.2020 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.12.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу - Василюка Володимира Михайловича оригінал Додаткової угоди №1 від 26.03.2020 року до договору безвідсоткової позики від 26.03.2019 року. 21.12.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком Володимиром Михайловичем надано відповідь, у якій зазначено, що в матеріалах нотаріальної справи зберігається лише копія Додаткової угоди №1 від 26.03.2020 року до договору безвідсоткової позики від 26.03.2019 року, оскільки угода укладена сторонами в простій письмовій формі та в двох оригінальних примірниках. 21.01.2022 року представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, заяву про виклик свідків та заяву з процесуальних питань, у якій просила суд не брати до уваги як доказ отримання позивачем грошових коштів угоди № 1 від 26.03.2020 року до Договору безпроцентної позики від 26.03.2019 року, оскільки відсутній оригінал зазначеної додаткової угоди. В судовому засіданні, яке відбулося 21.01.2022 року, прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог, а також задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. 25.01.2022 року представник відповідача Павлишин І.М. подав відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, у яких просив суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Галицького районного суду м.Львова на 15.03.2022 року на 12:30 год. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак на електронну адресу Галицького районного суду м.Львова адвокат Юхименко Р.І. подала клопотання про відкладення розгляду справи, покликаючись на те, що вона відсутня на території м.Львова у зв`язку з війною. Окрім того, представник позивача зазначила, що у випадку визнання неповажною причину її неявки в судове засідання, просить суд здійснювати розгляд справи без її участі та участі позивача. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. Представник відповідача Павлишин І.М. в судовому засіданні заперечив щодо відкладення розгляду справи, просив суд здійснювати розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Окрім того, Павлишин І.М. зазначив, що відповідач [PERSON] , відповідно до ст. 92 ЦПК України, не надав своєї згоди на його допит в судовому засіданні якості свідка. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши клопотання представника позивача Юхименко Р.І. про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне. Указом Президента України Зеленського В.О. №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан. Однак, Верховний Суд зазначив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Зокрема, відповідно до рекомендацій Ради суддів України, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. Виходячи з поточної ситуації, яка склалася у м.Львові, де відсутні активні бойові дії, Галицький районний суд м.Львова здійснює свою діяльність у штатному режимі, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення порушення конституційного права позивача на судовий захист, а також з врахуванням того факту, що представник позивача не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту її перебування за межами Львова та неможливість прибуття в судове засідання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення судового засідання та здійснювати розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах, які суд вважає достатніми для прийняття рішення. Також, слід зазначити, що Верховний Суд надав роз`яснення щодо особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, у яких зазначив, що справи, які не є невідкладними, розглядатимуться лише за наявності письмової згоди на це всіх учасників судового провадження. Представник позивача Юхименко Р.І. у своєму клопотанні зазначила про можливість розгляду справи без її участі та участі позивача у випадку визнання неповажною причину її неявки в судове засідання. Розглянувши клопотання представника позивача Юхименко Р.І. від 15.03.2022 року, у якому просить викликати свідків в судове засідання, суд зазначає наступне. Клопотання представника позивача Юхименко Р.І. від 21.01.2022 року, у якому йдеться про допит в якості свідків сторін даної справи [PERSON] та [PERSON] судом задоволено в судовому засіданні, яке відбулося 21.01.2022 року. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак про дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. Окрім того, відповідно до ст.92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Як зазначив в судовому засіданні адвокат Павлишин І.М., відповідач [PERSON] не надає своє згоди на його допит в судовому засіданні в якості свідка. Також, представник позивача Юхименко Р.І. у своєму клопотанні від 15.03.2022 року зазначила про можливість розгляду справи без її участі та участі позивача, тобто [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає необхідності у відкладенні розгляду справи та повторному виклику свідків в судове засідання, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, до суду не з`явилася, а [PERSON] , відповідно до положень ст.92 ЦПК України, відмовився від його допиту в якості свідка. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Судом встановлено, що 26.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики /а.с.6-7/. Згідно п.1.1 Договору позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти розмірі 3 240 000,00 (три мільйони двісті сорок тисяч) гривень, що станом на дату підписання договору складає еквівалент 120 000,00 (сто двадцять тисяч) доларів США за курсом НБУ, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та на умовах, визначених договором /а.с.6/. Відповідно до п.2.1 договору позика надається в безготівковому порядку шляхом перерахування позикодавцем грошових коштів на поточний рахунок позичальника /а.с.6/. Згідно п.2.2 договору позика надається позичальнику на строк, який обчислюється з дня отримання грошових коштів позичальником, згідно п.2.1 договору, і до 26 березня 2020 року /а.с.6/. Відповідно до п.6.1 договору позики умови договору мають однакову зобов`язальну силу для сторін і можуть бути змінені тільки з їх взаємної згоди з обов`язковим складанням письмового документа /а.с.7/. 26.03.2019 року з метою забезпечення виконання умов договору позики між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М. /а.с.8-15/. Предметом договору іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка належить на праві особистої приватної власності іпотекодавцю [PERSON] /а.с.9/. Відповідно до п.2.3 договору іпотеки іпотекодавець стверджує, що її чоловік - [PERSON] , згоден з укладенням його договору, що підтверджується заявою - згодою, справжність підпису на якій 26.03.2019 року засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М., за реєстровим номером №509 /а.с.9/. Згідно п.7.1 договору іпотеки визначено, що договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності за умови їх підписання сторонами, з моменту їх нотаріального посвідчення /а.с.14/. 26.03.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору безпроцентної позики від 26.03.2019 року, відповідно до якої сторони погодили викласти п.2.2 договору у наступній редакції: «Позика надається позичальнику на строк, який обчислюється з дня отримання грошових коштів позичальником, згідно п.2.1 договору, і до 31 серпня 2020 року» /а.с.50/. Окрім того, з вказаної додаткової угоди вбачається, що 30.08.2019 року позичальником отримано всю суму позики готівкою /а.с.50/. 02.04.2020 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір №1 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М., за реєстровим номером 510,відповідно до якої сторони погодили викласти п.1.2.1.1. договору іпотеки у наступній редакції: «повернути позику в розмірі 3 240 000,00 (три мільйони двісті сорок тисяч гривень) в строк до 31.08.2020року. Договір №1 зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, що підтверджується витягом (індексний № 205975616 від 02.04.2020року) /а.с.51-53/. 08.10.2020 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір №2 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М., за реєстровим номером 510, відповідно до якої сторони погодили викласти п.1.2.1.1. договору іпотеки у наступній редакції: «повернути позику в розмірі 3 240 000,00 (три мільйони двісті сорок тисяч гривень) в строк до 01.03.2021 року. Договір №2 зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, що підтверджується витягом (індексний № 227379315 від 08.10.2020 року) /а.с.54-56/. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2021 року та 28.09.2021 [PERSON] скеровував на адресу [PERSON] вимоги про усунення порушень умов договору від 26.03.2019 року, які скеровувалися відповідачем поштовим зв`язком /а.с.57-62/. Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини другої статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Саме такий момент встановлений для договорів позики (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Так, звертаючись до суду з позовом [PERSON] покликається на те, щожодні грошові кошти на виконання договору позики відповідачем не передавались, відтак такий договір вважається неукладеним та не породжує жодних прав та обов`язків для сторін. Однак, як вбачається з додаткової угоди №1 до договору безпроцентної позики від 26.03.2019 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] 30.08.2019 року позичальником отримано всю суму позики готівкою. Судом не приймається до уваги покликання представника позивача Юхименко Р.І. на те, що додаткова угода №1 від 26.03.2019 року не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження факту отримання позивачем грошових коштів, оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал вказаної угоди, оскільки приватний нотаріус Василюк В.М. надав до суду завірену копію додаткової угоди № 1 від 26.03.2020 року до Договору безпроцентної позики від 26.03.2019 року, з відміткою «Згідно з оригіналом», датою та його особистим підписом. Окрім того, з листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Василюка В.М. №97/01-16 від 16.12.2021 року вбачається, що нотаріус підтвердив, що додаткова угода № 1 від 26.03.2020 року до договору безпроцентної позики від 26.03.2019 року була укладена між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі та в двох оригінальних примірниках. Окрім того, в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яким додаткову угоду № 1 від 26.03.2020 року до договору безпроцентної позики від 26.03.2019 року визнано недійсною, відтак в суду немає підстав не приймати даний доказ до уваги. Також, позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , відтак для укладення договору щодо розпорядження [PERSON] спільним майном шляхом укладення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, необхідна згода співвласника - [PERSON] . Однак, як вбачається з п.2.1.1 Договору позики від 26.03.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , квартира [ADDRESS] належить іпотекодавцю [PERSON] на праві особистої приватної власності /а.с.101/. Окрім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . Також, відповідно до п.2.3 договору позики від 26.03.2019 року, п.3 договору №1 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М., за реєстровим номером 510 від 02.04.2020 року та п.3 договору №2 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Василюком В.М., за реєстровим номером 510 від 08.10.2020 року «іпотекодавець стверджує, що її чоловік - [PERSON] , згоден з укладенням цього договору, що підтверджується заявою - згодою, справжність підпису, на якій засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 26.03.2019 року Василюком В.М., за реєстровим № 509». Окрім того, слід зазначити, що вказані обставини перевіряються нотаріусом при вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed