Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

Позивач 27 вересня 2021 року звернулася до суду з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просить усунути перешкоди у користуванні майном - автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , у спосіб - зобов`язання [PERSON] надати на вимогу [PERSON] рівне із ним право володіння та користування автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: [NUMBER] та передати [PERSON] дублікати ключів до автомобіля марки Peugeot Partner, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: [NUMBER] із встановленням наступного графіку: перший місяць після набрання законної сили рішення суду передати автомобіль марки Peugeot Partner, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску у користування [PERSON] ; наступний місяць за попереднім передати автомобіль марки Peugeot Partner, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, у користування [PERSON] ; в подальшому користуватися автомобілем почергово з передачею майна щомісяця. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.09.2005 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 2392 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 шлюб було розірвано. Під час шлюбу ними спільно, крім іншого майна, набуто транспортний засіб марки Peugeot Partner, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: [NUMBER] . Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за позивачкою. [PERSON] неодноразово зверталась до відповідачаз вимогою надати їй, як співвласнику, право користування автомобілем, однак відповідач кожного разу відмовлявся надати позивачці вказаний автомобіль, не надаючи при цьому жодних пояснень та мотивів такої відмови. Таким чином вважає, що відповідач своїми діями позбавляє її права володіти та користуватися спірним автомобілем, як спільним майном подружжя, продовжує ним самостійно володіти та користуватись. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін, про що повідомлено сторони. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві, просять позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що дійсно транспортний засіб марки Peugeot Partner, д.н.з. [NUMBER] , був придбаний сторонами під час шлюбу та є спільний майном подружжя, однак даним автомобілем відповідач не користується, так як такий перебуває у користуванні його брата [PERSON] . З врахуванням наведеного просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої, другої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частинами першою, другою ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 03.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судом також встановлено, що не заперечується сторонами, що під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали майно, а саме: транспортний засіб PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип ТЗ - загальний легковий пасажирський - В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право власності на вище вказаний автомобіль зареєстровано на [PERSON] . Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 169 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що спірний автомобіль придбаний сторонами у шлюбі та те, що такий є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як стверджує позивачка, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні даним автомобілем, з приводу чого [PERSON] зверталася до Відділу поліції №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області, що підтверджується відповідною заявою позивачки від 21.06.2021, її поясненнями, довідкою ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 01.07.2021 про результати проведення перевірки по матеріалах ІТС ІПНП №14200 від 21.06.2021 та відповіддю з ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області № 8138/38/03-21 від 12.07.2021. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яка не може підмінятися рішенням суду, проте, при виникненні конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 523/4575/16-ц, провадження № 61-4013св18. Отже, будь-хто з подружжя, права якого порушені іншим з подружжя в частині користування спільним майном, яке набуте за час шлюбу, не позбавлений права на судовий захист у разі доведеності обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги про встановлення порядку користування таким майном без наміру припинити спільну власність. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди щодо користування спільним майном, відповідачем створено перешкоди у користуванні позивачкою автомобілем, суд вважає за необхідне з урахуванням принципу справедливості, добросовісності та розумності, з метою уникнення можливих суперечок між сторонами, встановити порядок користування автомобілем, запропонований позивачкою. Покликання представника відповідача на той факт, що відповідач вказаним автомобілем не користується не має жодного правового значення при вирішенні даного спору, а тому є безпідставним. Таким чином, судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, що запропонований позивачкою порядок користування не відповідатиме його інтересам, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 908 грн. на відшкодування понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved