Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Обгрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що між позичальником ( [PERSON] ) та ЗАТ «ОТП БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП БАНК» ) 16.05.2007 року був укладений Кредитний договір № CL-800/091/2007, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 21 951,30 дол. США (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят один долар США 30 центів) зі сплатою 11,99% річних. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року по справі 308/1363/17 стягнуто з відповідача заборгованість за Кредитним договором № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року в сумі 202 492,14 грн. (двісті дві тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 14 копійок) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». На виконання рішення видано виконавчі листи. 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року. 26.09.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №5-09/18, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2019 року замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ 36799749, місце знаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053) у справі №308/1363/17 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року. Позивач мотивуючи свої вимоги зазначає, що з огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 65 213,72 грн. (шістдесят п`ять тисяч двісті тринадцять гривень 72 копійки), з яких: нарахування 3% річних, проведених на суму 202 492,14 грн. (двісті дві тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 14 копійок) за період із 18.08.2018 по 18.08.2021 р., що становить 18 240,94 грн. (вісімнадцять тисяч двісті сорок гривень 94 копійки); нарахування інфляційних збитків проведених на суму 202 492,14 грн. (двісті дві тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 14 копійок) за період із 18.08.2018 по 18.08.2021 р., що становить 46 972,78 грн. (сорок шість тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 78 копійок). Також Позивач просить стягнути з Відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок). Відповідач та його представник - адвокат Васильчук А.Ю. у поданому відзиві позов не визнали в повному обсязі та просили суд в задоволенні позову відмовити. Свої вимоги мотивували тим, що позовні вимоги Позивача є надуманими та безпідставними виходячи з наступного. На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/1363/17 від 14.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. винесено постанову у виконавчому провадженні за №60935581 від 14.01.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в межах виконання якого проводиться відрахування з доходів відповідача на користь позивача у розмірі 20 відсотків. За період виконання рішення суду (з лютого 2020 року по жовтень 2021 року) виконавцем стягнуто з доходів відповідача та перераховано позивачу кошти у розмірі 73 475,13 грн. (сімдесят три тисячі чотириста сімдесят п`ять гривень 13 копійок), що підтверджується довідкою про доходи від 30.11.2021 року за №007724/СФ, а тому рішення суду виконується належним чином. Також відповідач наголошує, що кредит був наданий в іноземній валюті, а саме в доларах США, та пунктом 2 частини 1 Кредитного договору № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року передбачено, що сума кредиту та процентів сплачується у валюті отриманого кредиту. З матеріалів справи слідує, що заборгованість у розмірі 202 492,14 грн., яка стягнута рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.04.2018 року є еквівалентом від суми в доларах США, а тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 46 972,78 грн. Стосовно вимоги про стягнення 3% річних, то відповідач зазначає, що з розрахунку, наведеного позивачем вбачається, що такий розрахунок проведено виходячи із суми заборгованості 202 492,14 грн. і розраховано за період з 18.08.2018 року по 18.08.2021 року, а з позовом позивач звернувся тільки 01 жовтня 2021 року, тобто після спливу строку позовної давності, а саме зі спливом 3-х річного строку з моменту ухвалення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області рішення у справі №308/1363/17 від 18.04.2018 року. Згідно правил п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, проте подала клопотання про розгляд справи без їх участі на підставі наявних доказів та матеріалів. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте представник відповідача подав клопотання, в якому просив провести розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог заперечив, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Між позичальником ( [PERSON] ) та ЗАТ «ОТП БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП БАНК» ) 16.05.2007 року був укладений Кредитний договір № CL-800/091/2007, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 21 951,30 дол. США (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят один долар США 30 центів) зі сплатою 11,99% річних. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року по справі 308/1363/17 стягнуто з відповідача заборгованість за Кредитним договором № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року в сумі 202 492,14 грн. (двісті дві тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 14 копійок) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». На виконання рішення видано виконавчі листи. 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року. 26.09.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №5-09/18, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2019 року замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ 36799749, місце знаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053) у справі №308/1363/17 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № CL-800/091/2007 від 16.05.2007 року. На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/1363/17 від 14.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. винесено постанову у виконавчому провадженні за №60935581 від 14.01.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в межах виконання якого проводиться відрахування з доходів відповідача на користь позивача у розмірі 20 відсотків. За період виконання рішення суду (з лютого 2020 року по жовтень 2021 року) виконавцем стягнуто з доходів відповідача та перераховано позивачу кошти у розмірі 73 475,13 грн. (сімдесят три тисячі чотириста сімдесят п`ять гривень 13 копійок), що підтверджується довідкою про доходи від 30.11.2021 року за №007724/СФ. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стосовно стягнення встановленого індексу інфляції суд приходить до наступного висновку. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Такої позиції дійшов Верховний Суд у справі №130/2604/18 від 03.03.2021 року. Стосовно спливу строку позовної давності про стягнення 3% річних суд приходить до наступного висновку. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Таку позицію сформулював Верховний Суд у справі №922/175/18 від 30.01.2019 року. Тому позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 01.10.2018 по 18.08.2021 р. і становить 17 508,62 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот вісім гривень 62 копійки). Позовні вимоги про стягнення 3% річних за період з 18.08.2018 по 30.09.2018 р. не підлягають задоволенню у зв`язку із закінченням строків позовної давності. Стосовно розподілу судових витрат між сторонами суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 608,36 грн. (шістсот вісім гривень 36 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 5 360,00 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят гривень 00 копійок).

Outcome: partial