Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Нофенко Л.В. звернулася до суду 29.03.2021 з позовом, в якому просить суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані за адресою [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення, за період з 01.10.2013 по 01.03.2021, у розмірі 39\~001,39 грн, інфляційні втрати у розмірі 11\~980,34 грн, 3% річних у розмірі 3\~229,55 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~270,00 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де споживачами є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01.10.2013 по 01.03.2021 утворилась заборгованість в розмірі 39\~001,39 грн, на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 11\~980,34 грн, 3% річних 3\~229,55 грн. Оскільки споживачі добровільно заборгованість не погашають, а звернення підприємства з цього приводу ігнорують, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2021 позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено (а.с. 39-43). Ухвалою від 29.11.2021 заочне рішення від 25.06.2021 скасовано, справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 72-74). Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивачки проти заочного розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники -споживачі (індивідуальні та колективні); 2)управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст. 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Представником позивача до позовної заяви надано довідку, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , з відкриттям особового рахунку за № [NUMBER] . Житлове приміщення перебуває у приватній власності, власником є [PERSON] . Також, окрім [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані споживачі - [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Як вказала відповідачка [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення, вона і до сьогодні зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , однак у вказаній квартирі не мешкає з травня 2010 року, оскільки із власником квартири [PERSON] розірвали шлюбні відносини. [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до с. Мар`янське Криворізького району Дніпропетровської області, отже споживачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» з травня 2010 року не являється. Крім того, вона не є співвласником вказаного житлового приміщення та не укладала з позивачем договорів про надання послуг. На підтвердження своїх заперечень [PERSON] надано рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2011 про розірвання шлюбу, укладеного [PERSON] та [PERSON] , яке набрало законної сили 11.02.2011. Судом встановлено, що сімейне життя сторін припинилося у травні 2010 року, [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , мешкають окремо (а.с. 54). Суд зауважує, що вказаним судовим рішенням лише констотовано викладені у заяві обставини, при цьому рішенням суду не встановлювалося місце постійного проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 14.09.2021 №702, [PERSON] з 2010 року мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). Хоча договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, на чому також наголошувала відповідачка [PERSON] , але житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Однак суд зауважує, що відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Як визначено ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Щомісяця, з 01.10.2013 по 01.03.2021, позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення 47,30 кв.м., однак відповідачі кошти за вказані послуги не сплачували, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 39\~001,39 грн. Докази щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Особи мать право вільно обирати місце проживання, але і зобов`язані зареєструватися за постійно обраним місцем проживання. Зареєстроване місце і є постійним місцем проживання. Разом з цим, законодавцем встановлено право на перерахунок саме у зв`язку з тимчасовим непроживанням за зареєстрованим місцем, та за умови своєчасного звернення з заявою і наданням відповідних документів на підтвердження перебування за іншою адресою. При цьому суд враховує, що [PERSON] не заперечувала тієї обставини, що вона зареєстрована в квартирі, де виникла заборгованість, а тому суд вважає, що відповідно до приписів ст. 319 ЦК України відповідачка має нести солідарну відповідальність за утримання квартири, тобто повинна у відповідності до цивільного законодавства оплачувати послуги за цією адресою. Також відповідачка [PERSON] не надала суду доказів того, що вона повідомляла позивача про її тимчасову відсутність за місцем реєстрації та документально це підтверджувала. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що надані позивачем письмові докази відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України. Натомість відповідачами, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів, що б давало підстави для звільнення від їх оплати. Погоджується суд й з доводами позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо наявності правових підстав для покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період затримки виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг. У відповідності із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 по 01.03.2021 розрахована вірно та складає 39\~001,39 грн, що підтверджується доказами у матеріалах справи. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 11\~980,34 грн та 3% річних від простроченої суми боргу 3\~229,55 грн, вважає вірним. Разом з тим, суд вважає за необхідне врахувати клопотання відповідачки [PERSON] щодо строків позовної давності, оскільки згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачами письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, відповідачі, починаючи з жовтня 2013 року не здійснювали оплату комунальних послуг, що надає позивач, про що позивачу було відомо, однак з позовом до суду він звернувся лише 29.03.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 29.03.2018. Доказів його переривання матеріали справи не містять. Відтак, оскільки відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд,

Outcome: partial