Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до СТОВ «Мрія» та Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області в якій просить: -встановити факт родинних відносин, а саме, що вона, [PERSON] , [INFO] , є рідною племінницею [PERSON] , померлої [INFO] ; -встановити факт прийняття нею, [PERSON] , спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за нею, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Серп і Молот», в розмірі 4,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 4,95 умовних кадастрових гектарів. Отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно вона на даний час не може, оскільки із наявних документів не вбачається факт родинних відносин та відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай). Встановити факт родинних відносин з померлою [PERSON] їй необхідно для прийняття спадщини на спадкове майно, іншим чином чим ухвалення судового рішення вона не може документально підтвердити родинний зв`язок з померлою тіткою. Відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій від 29.04.2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно актового запису про смерть №9 від 10.03.2001 року [PERSON] померла [INFO] . Її матір [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) померла [INFO] . [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були рідними сестрами. ЇЇ мати [PERSON] зареєструвала шлюб ще до Великої Вітчизняної війни після якого їй присвоєне прізвище чоловіка [PERSON] . [PERSON] до шлюбу не вступала та дітей не мала. Відомості про народження її матері [PERSON] не збереглися, також втрачене її свідоцтво про шлюб. Довідкою Наталинської сільської ради підтверджується той факт, що вона є племінницею [PERSON] та з нею проживала по день її смерті. В постанові нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальних дій вказано, що не просліджується факт родинного зв`язку між [PERSON] , а саме той факт, що [PERSON] була її рідною тіткою. Вона є єдиним спадкоємцем за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Спадкоємиць за життя своїм майном не розпорядилась, заповіту не склала. Вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на момент смерті проживала разом з нею та вступила в управління спадковим майном. Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у Додатку до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Серп і Молот» до Державного акту на право колективної власності на землю (серія ХР-17-00-000354, який зареєстрований у Книзі державних актів на право колективної власності на землю від 23.04.1995 року за №6) прізвище [PERSON] зазначене за №607, тобто вона мала право на земельну частку (пай) в зазначеному КСП. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус вказав, що видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, тобто вона повинна була надати нотаріусу сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] , але в неї на руках такий документ відсутній. Рух справи в суді. Ухвалою судді від 07.06.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.07.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. В матеріалах справи мається заява представника позивача [PERSON] адвоката Дейни С.А. про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Від представника відповідача СТОВ «Мрія» - адвоката Винник А.В. 14.02.2022 року до суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі в якій просить під час ухвалення рішення врахувати наступні факти: -наявність закріпленої земельної ділянки № [NUMBER] , розміром 3,6428 га за померлою [PERSON] на карті паювання земель в с. Петрівка, Красноградського району Харківської області (копія додається); -внесення інформації про [PERSON] , [INFO] , за порядковим номером 38, до реєстру суб`єктів (дані фізичних осіб та земельних ділянок), на підставі правовстановлюючого документа рішення ХІV сесія ХХІІІ скликання Петрівської сільської ради від 19.10.2000 року (копія реєстру додається). Від Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області 16.07.2021 року до суду надійшла письмова заява в якій просять справу розлядати у відсутності представника сільської ради. Сільська рада проти позову не заперечує. Враховуючи те, що учасники судового процесу про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на земельну частку (пай), які регламентують порядок набуття права на спадщину. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, а також докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення. Судом встановлено, що відповідно до Запису акту про смерть № 9 від 10.03.2001 року складеного Петрівською сільською радою Красноградського району Харківської області, [PERSON] , у віці у віці 88 років померла [INFO] , особа яка звернулась за видачою свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 15, 21). Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №29-20-11,1-1338/0/19-21 від 19.02.2021 року за інформацію Відділу у Красноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області встановлено: -у Додатку 1 «Списку громадян членів колективної сільськогосподарського підприємства КСП «Серп і молот» до Державного акту на право колективної власності на землю (серія ХР-17-00-000354, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 23.04.1995 за №6), прізвище [PERSON] зазначене за №607; -згідно розпорядження голови Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 04.11.1996 за №257 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах колективного сільськогосподарського підприємства «Серп і Молот» розмір земельної частки (паю) становить 4,95 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 18). На карті паювання земель в с. Петрівка, Красноградського району Харківської області наявна закріплена земельна ділянки № [NUMBER] , розміром 3,6428 га за померлою [PERSON] . \~ \~ \~ \~Також внесена інформації про [PERSON] , [INFO] , за порядковим номером 38, до реєстру суб`єктів (дані фізичних осіб та земельних ділянок), на підставі правовстановлюючого документа рішення ХІV сесія ХХІІІ скликання Петрівської сільської ради від 19.10.2000 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 01.02.2021 року №51 [PERSON] є племінницею [PERSON] (а.с. 19). [PERSON] , [INFO] , з 25.12.1999 року, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] . На день смерті разом з нею за однією адресою були зареєстровані та проживали: племінниця [PERSON] , [INFO] та двоюрідний онук [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Також, судом встановлено, що позивач через свого представника 29.04.2021 року звернулась до приватного нотаріуса Красноградського нотаріального округу Мошкової Н.О. з заявою про прийняття спадщини за законом на земельну частку (пай) після смерті тітки [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Серп і Молот», розміром 4,95 в умовних кадастрових гектарах, оскільки вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, з наданих документів не вбачається родинний зв`язок із спадкодавцем, неможливо перевірити склад спадкового майна в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа, сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця (а.с. 16). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №294/1094/17 зазначає, що саме позивач повинен довести, що право, яке він просить визнати за ним у порядку спадкування, набув спадкодавець за життя, а головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина у колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 10.01.2019 року у справі №696/1268/16-ц та від 17.03.2020 року у справі №396/1683/18-ц, від 20.02.2020 року у справі №544/1095/18, від 26.11.2018 року у справі №392/1660/16-ц, від 29.05.2019 року у справі №395/268/17-ц. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, встановлений Указом Президента України № 720 від 08.08.1995 року. Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (надалі Указ) від 08.08.1995 року №720, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Пунктом 2 Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. За ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Також, відповідно до ст.ст. 5, 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодному виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Трудові відносини членів підприємства регулюється цим Законом та статутом підприємства. Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №29-20-11,1-1338/0/19-21 від 19.02.2021 року за інформацію Відділу у Красноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області встановлено: - у Додатку 1 «Списку громадян членів колективної сільськогосподарського підприємства КСП «Серп і молот» до Державного акту на право колективної власності на землю (серія ХР-17-00-000354, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 23.04.1995 за №6), прізвище [PERSON] зазначене за №607; - згідно розпорядження голови Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 04.11.1996 за №257 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах колективного сільськогосподарського підприємства «Серп в Молот» розмір земельної частки (паю) становить 4,95 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 18). На карті паювання земель в с. Петрівка, Красноградського району Харківської області наявна закріплена земельна ділянки № [NUMBER] , розміром 3,6428 га за померлою [PERSON] . Також внесена інформації про [PERSON] , [INFO] , за порядковим номером 38, до реєстру суб`єктів (дані фізичних осіб та земельних ділянок), на підставі правовстановлюючого документа рішення ХІV сесія ХХІІІ скликання Петрівської сільської ради від 19.10.2000 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що [PERSON] була членом КСП «Серп і Молот» і залишилась членом зазначеного підприємства на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю від 23.04.1995 року отже після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розмір земельної частки (паю) становить 4,95 в умовних кадастрових гектарах в землях КСП «Серп і Молот». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин мж фізичними особами. Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Той факт, що позивача є племінницею померлої [PERSON] , підтверджується довідкою виконавчого комітету Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 01.02.2021 року №51, а тому суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між ними. Також суд вважає, що позивач довела той факт, що вона прийняла спірну спадщину. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України: «Про нотаріат», «;Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час відкриття спадщини дів ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтями 529-532, 535 Цивільного кодексу Української РСР встановлено чітке коло осіб, які можуть бути спадкоємцями за законом. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є племінницею померлої [PERSON] , тому до кола спадкоємців за законом за законодавством, яке діяло на момент смерті [PERSON] вона не відноситься. Заповіту на ім`я [PERSON] спадкодавець не залишила. Спадкоємців, які прийняли спадщину відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, не має. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими цей кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки відсутні спадкоємці за Цивільним кодексом Української РСР, [PERSON] , отримає право на спадкування за правилами книги шостої Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003 року, як спадкоємець 5-ої черги спадкування. Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Отже племінниця [PERSON] [PERSON] за ступенем споріднення ближче ніж двоюрідний онук [PERSON] , а отже позивач по справі усуває його від права на спадкування після смерті [PERSON] як родича подальшого ступеня споріднення. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті тітки [PERSON] , оскільки була зареєстрована, постійно проживав з нею по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та вступила в управління майном, про що свідчать довідка виконавчого комітету Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 01.02.2021 року №51, а тому суд вважає можливим встановити факт прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Вирішуючи питання позовної вимоги щодо визнання права за земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд виходить з наступного: Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) в землях КСП «Серп і Молот», тому позивач має право на земельну частку (пай), як на спадщину за законом після смерті тітки. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд вважає даний позов доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В позовній заяві позивач, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: approved