Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою про відшкодування шкоди, в якій просив стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування матеріальної шкоди 60370,23 грн., моральної шкоди 100 000,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги посилався на скасування слідчим суддею підозри, внаслідок чого вважає, що він незаконно перебував під слідством з 07.11.2019 р. по 24.11.2020 р. (дата набрання чинності ухвали) - 1 місяців 17 днів. Посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду». Також вказує на наявність судових витрат в розмірі 10 тис.грн. Ухвалою від 03 серпня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 20.08.2021 р. від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому просять в задоволенні позову відмовити через недоведеність наявності шкоди, протиправності діяння та причинного зв`язку. Вважає, що ухвалою слідчого судді не встановлено неправомірності дій працівників прокуратури. Крім того, казначейська служба не є належним відповідачем, оскільки не завдало шкоди позивачеві, а лише має повноваження на здійснення безспірного списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішень судів. Представником позивача на вищевказаний відзив подана відповідь, за якою незаконне повідомлення про підозру є підставою для відшкодування шкоди та наведено посилання на практику Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/23731/15-ц щодо поняття моральної шкоди. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.10.2021 р. продовжено процесуальний строк на подання відзиву на позов Офісом Генерального прокурора. 25.10.2021 р. з Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позов. Представником зазначено, що слідчим суддею скасовано підозру через її передчасність та із значними порушеннями норм кримінально-процесуального законодавства, а не через її незаконність. Недоліки у процесуальній діяльності само по собі не свідчить про її незаконність та не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Підслідність кримінального провадження на теперішній час визначена Херсонському РУП ГУНП в Херсонській області. Тривалість повідомлення підозри з 07.11.2019 р. по 19.11.2020 р. за виключенням періоду зупинення з 08.10.2020 р. по 19.11.2020 р. Під час проведення досудового розслідування запобіжні заходи до позивача не застосовувалися, його майно не вилучалося, арешт не накладався, від роботи він не відсторонювався, процесуальні дії які б обмежували чи порушували його права не проводилися. За увесь час досудового розслідування здійснено лише 2 його допити. Витрати на правничу допомогу в кримінальному провадженні у розмірі 56 тис.грн. безпідставні, а оформлення відпустки без збереження заробітної плати за власною волею позивача, без відсторонення його від посади. 25.10.2021 р. представником позивача подана відповідь на вищевказаний відзив, за яким безпідставність підозри на час її вручення встановлена слідчим суддею. Відпустка без збереження зарплати зумовлена викликом прокурора та слідчого для участі в процесуальних діях. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2021 р. закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповідях на відзиви. Представники відповідачів позов не визнали та дали пояснення, аналогічні викладеним у своїх відзивах. Суд, заслухавши вступні слова сторін, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 07.11.2019 року старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України Височиним О.О. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України. Вказано про те, що [PERSON] підозрюється у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, використанні службового становища всупереч інтересам служби, що завдало державі матеріальної шкоди в розмірі, який у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімуму доходів громадян, тобто спричинило тяжкі наслідки (арк.справи 4). Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №7618/31087/20 від 19.11.2020 року задоволено скаргу адвоката Кравчук Тетяни Миколаївни, яка діє як захисник підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №12016230020004695 від 30.12.2016 року, на повідомлення про підозру [PERSON] від 07.11.2019 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25.11.2019 р. задоволено, скасовано повідомлення старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудового розслідування і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України Височина Олега Олеговича про підозру [PERSON] від 07.11.2019 р.; скасовано повідомлення старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудового розслідування і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України Височина Олега Олеговича про зміну раніше повідомленої підозри [PERSON] від 25.11.2019 р. (арк.справи 5-7). Вищевказаною ухвалою, зокрема, встановлено, що у тексті повідомлення про підозру [PERSON] від 07.11.2019 р. та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25.11.2019 р. відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про те, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, а всі наведені обставини зазначені прокурором в повідомленні та наведені у судовому засіданні ґрунтуються на припущеннях. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що пред`явлена підозра [PERSON] була постановлена передчасно та із значними порушенням норм кримінально-процесуального законодавства. Наказами Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №1099-в від 20.11.2019 р., №1201-в від 18.12.2019 р., №62-в від 22.01.2020 р., №483-в від 27.05.2020 р., №961-в від 24.09.2020 р. «Про надання відпустки без збереження заробітної плати [PERSON] » надано [PERSON] начальнику відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області відпустку без збереження заробітної плати тривалістю один календарний день 25.11.2019 року, 23.12.2019 року, 24.01.2020 року, 29.05.2020 року, 28.09.2020 року відповідно (арк.справи 8-12). З довідок про середню заробітну плату [PERSON] , виданих Головним управлінням Держпродспоживслужби в Херсонській області, вбачається, що нарахована [PERSON] нарахована заробітна плата за 2019 рік 273693,49 грн., середньоденна заробітна плата становить 1309,54 грн.; за 2020 рік - 256299,54 грн., середньоденна заробітна плата - 1256,37 грн. (арк.справи 13-14). Згідно додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 13.11.2019 року адвокат Кравчук Тетяна Миколаївна та [PERSON] дійшли згоди, про те, що з урахуванням складності кримінального провадження, обсягу матеріалів кримінального провадження, віднесення даного виду кримінальних проваджень до корупційних злочинів, проведення досудового розслідування за межами м. Херсона розмір гонорару на стадії досудового розслідування становить 56000,00 грн., які підлягають сплаті протягом 60 днів з дня укладення договору (арк.справи 15). За актом приймання виконаних робіт від 25.01.2021 р., укладеного між адвокатом Кравчук Тетяною Миколаївною та [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги від 13.11.2019 р. адвокат Кравчук Т.М. надала в повному обсязі передбачений договором об`єм робіт із захисту [PERSON] у кримінальному провадженні №12016230020004695, яке завершилось скасуванням повідомлення про підозру (ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2020 року), а [PERSON] здійснив повний розрахунок відповідно до додатку до Договору від 13.11.2019 р. (арк.справи 16). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 08.01.2020 р., [PERSON] сплачено 56 тис. грн. на підставі договору від 13.11.2019 р. (арк.справи 17). За положеннями ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пунктів 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За правилами статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Отже, відповідно до вказаних норм, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування,прокуратури і суду» (надалі «Закон»). Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Згідно з пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 3 Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону). Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Представник позивача в судовому засіданні посилалася на те, що про підозру позивачеві було оголошено на робочому місці, в присутності його керівника, у нього погіршилися відносини з оточуючими, що спричинило йому глибокі моральні страждання та принизило його репутацію, негативно вплило на відносини зі співробітникам та близькими людьми, явки до слідчого робили неприємним його життя, він не міг займатися своїми звичними справами, постійно нервував, безпідставне обвинувачення позбавило його спокою. Суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Беручи до уваги зазначене вище, суд вважає, що позивач набув право на відшкодування завданої моральної шкоди, у зв`язку із незаконним повідомленням про підозру, оскільки передчасність її пред`явлення та значні порушення норм кримінально-процесуального законодавства свідчать про незаконність її повідомлення станом на 07.11.2019 р. Матеріали справи свідчать, що позивач перебував під слідством протягом 12 місяців, внаслідок чого мінімальний розмір моральної шкоди при її завданні не може бути нижчим, ніж 78 тис.грн. (розмір мінімальної заробітної плати на час відшкодування 6500,00 грн. Х 12 міс.). Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованим розмір моральної шкоди, визначений позивачем у 100 тис. грн. та дійшов висновку про задоволення позову в цій частині в розмірі 78 тис.грн. Суд бере до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди є не більшим, ніж мінімально передбачено законом, достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не приведе до її безпідставного збагачення. Наведене узгоджується із висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц. При цьому, суд звертає увагу на те, що завдана позивачеві моральна шкода у розмірі 78000,00 грн. підлягає відшкодуванню саме з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України. Так, згідно роз`яснень, які викладені в пункт 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Даний висновок також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року по справі №199/6247/20. Таким чином, Державна казначейська служба не є належним відповідачем. Щодо матеріальної шкоди, заявленої позивачем: - 56 тис. грн. - гонорар, сплачений адвокату за договором про надання правової допомоги від 13.11.2019 р. (розмір визначений додатком 1 до договору, квитанція до прибуткового касового ордеру від 08.01.2020 р.); - втрата заробітної плати під час оформлення відпусток без збереження заробітної плати - 4370,23 грн. Приймаючи до уваги приписи п.1 ч.1 ст. 1, п.1-1 ч.1 ст. 2, п.4 ч.1 ст. 3, ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» сплачена сума за надання позивачеві юридичної допомоги в сумі 56 тис.грн. підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету. При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання представника казначейської служби на постанову Верховного Суду від 04.09.2019 р. по справі № 529/1007/16-ц, оскільки наведене стосується судових витрат у цивільній справі, а питання відшкодування сплаченої суми за надання позивачеві юридичної допомоги на підставі п.4 ч.1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В той же час, реченням 2 частини 1 статті 4 вищевказаного Закону заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення, тоді як позивач не відсторонявся від роботи, а тому вимоги в цій частині не є обґрунтованими. Крім того, позивачем не надано доказів його виклику на допит чи проведення процесуальних дій, а накази свідчать лише про надання йому за його заявами про надання відпустки без збереження заробітної плати. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування заробітку в розмірі 4370,23 грн. У відповідності до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 01.07.2021 року (арк.справи 18). За умовами п.4 договору розмір гонорару (винагороди), який клієнт сплачує адвокату, визначається за домовленістю сторін, виходячи зі складністю справи, її тривалості та інших обставин, що мають значення для справи, клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається у додатковій угоді до цього договору. За п.9 до угоди додається додаток 1. Додатком 1 до договору визначено, що відповідно до п.4 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2021 р. сторони дійшли згоди та визначили розмір гонорару (винагороди) у фіксовані формі в сумі 10 тис.грн. Ураховуючи реальність та необхідність вказаних вище витрат, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 8356,00 грн. (83,56 % розмір задоволених позовних вимог). На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Outcome: partial