Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~із позовом\~до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102989320 від 08.11.2017 р. Згідно виписки з домової книги про склад сім`ї та про реєстрацію №72 від 13.07.2020 р. у вказаній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їхній син. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, на підтвердження чого додає рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.09.2020 р. про розірвання шлюбу. Вказувала, що вже тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а тому бажає влаштувати своє особисте життя та свого сина без присутності колишнього чоловіка, а також розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Просила визнати відповідача таким, який втратив право користування житловим приміщенням. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань, відзиву не надав. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень\~ст. 280 ЦПК України\~та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102989320 від 08.11.2017 р. власником квартири в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . (а.с.7) Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб від 08.12.2018 року [PERSON] після укладення шлюбу, змінила прізвище на [PERSON] та відновідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.09.2020 року про розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON] (а.с.5 Відповідно до довідки про склад сім`ї №10 від 25.01.2022 р., виданої ОЖБК«Зоряний», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно акту від 25.01.2022 р., які підписали сусіди [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , не проживає за зазначеною адресою з 01 травня 2020 року по даний час (а.с.21-23). Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України та ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~319\~ч.1\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). За змістом ст.\~156\~ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку, квартири не позбавляє його права користування житловим приміщенням. Статтею 319\~Цивільного кодексу України визначено, що власник\~ володіє, користується,\~ розпоряджається своїм\~ майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року. У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved