Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулася до суду з заявою, якою просить встановити факт належності їй державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №150098, виданого 05.12.2005 року на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 16.09.2004 року №705, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010551800470. В обґрунтування заяви вказує на те, що її, заявника прізвище зазначене у державному акті як « [PERSON] », тобто російською мовою, яке не збігається з її прізвищем зазначеним у паспорті: « [PERSON] », та з цих підстав не може розпорядитись належним їй майном. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Ухвалою від 13.03.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 23.03.2022 року об 11:00 годині (а.с.10), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.11). Заявник в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином (а.с.11, 12). Подала до суду заяву про підтримання своїх вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с.2, 14). Представник заінтересованої особи Городненської сільської ради Болградського району Одеської області в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.11, 12). Надіслав на адресу суду заяву, згідно якої відсутні заперечення щодо вимог заявника [PERSON] , та розгляд справи у відсутність представника (а.с.15). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судовим розглядом встановлено, що: Заявник [PERSON] народилася [INFO] в с. Городнє, Болградського району, Одеської області та іменується іменем « [PERSON] » - українською мовою, « [PERSON] » - російською мовою, що підтверджується паспортом громадянки України серії [NUMBER] виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 13.06.1997 року (а.с.3). Названим паспортом заявниця користувалася на час видачі державного акту і користується на даний час, який підтверджує особу заявниці, що свідчить про фактичне допущення помилки в написанні її прізвища та ім`я в правовстановлюючому документі. Так, в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №150098, виданого 05.12.2005 року на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 16.09.2004 року №705, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010551800470, прізвище, ім`я та по-батькові власника, кому видано Державний акт зазначено « [PERSON] » (а.с.6). За повідомленням Архівного відділу Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 03.02.2022 року за №85/03-27 дійсно, розпорядженням голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 16.09.2004 року №705 «Про затвердження технічної документації з передачі громадянам земельних часток (паїв) в натурі та надання їх у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» затверджено технічну документацію та надано безкоштовно у власність земельні ділянки, які знаходяться на території Городненської сільської ради за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з додатком. Але список громадян відсутній (а.с.7). А відтак, заявниця дійсно є власником земельної ділянки розміром 1.48 га., згідно розпорядження Болградської районної державної адміністрації №705 від 16.09.2004 року, на підставі якого видано державний акт серії ЯА №150098 від 05.12.2005 року в якому допущено помилку в написанні її прізвища, оскільки вірно має бути зазначено, що державний акт видано: « [PERSON] ». Таким чином, вбачається факт допущення описки при оформленні за ім`ям заявниці вказаного правовстановлюючого документа. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту належності заявниці вищеназваного державного акту потрібно для здійснення державної реєстрації права власності, для підтвердження права власності на земельну ділянку та можливості розпорядження цим майном. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги заявниці є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved