Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці звернулась позивач із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. А також стягнути з відповідача на користь позивача утримання до досягнення дитиною трьох років, в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на місяць, починаючи з дня звернення до суду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 липня 2019 року у Чернівецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Чернівецькій області за кадастровим записом № 1208 між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Під час даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Пояснює, що спільне життя з відповідачем не склалося. В останній час між ними виникали сварки, наслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечили би особистим інтересам позивача. Вказує також, що відповідач ухиляється від своїх обов`язків по утриманню спільної дитини, дитина повністю знаходиться на забезпеченні позивача та проживає з нею. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21 січня 2022 року. 19 січня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя сторона: орган опіки та піклування Чернівецької міської ради в м. Чернівці про встановлення місця проживання дитини, стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати. В обгрунтування зустрічного позову посилається на те, що дитина повинна проживати разом з ним в будинку батьків позивача по зустрічному позову, так як він любить свого сина і має змогу забезпечити його всім необхідним. Вказує, що поведінка відповідача по зустрічному позову до членів її сім`ї характеризується грубістю, вона емоційна, неврівноважена та схильна до фізичних образ. Також вказує, що [PERSON] не має роботи та заробітку і на даний час не має будь-яких коштів для існування. Крім того, просить суд врахувати те, що [PERSON] всіляко перешкоджає його праву приймати участь у вихованні їхнього сина та декілька разів висловлювалась з погрозами у його адресу, тому просить суд визначити місце проживання дитини за ним. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. 25 січня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд зупинити провадження у справі та призначити строк для примирення, так як він має намір зберегти сім`ю. Крім того, просить суд зменшити розмір аліментів з 1/3 до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка не надала жодних доказів суду в обґрунтування розміру аліментів, пояснює, що він на даний час не працює, майна у його власності не має. Також вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1500 гривень не підлягає задоволенню, посилаючи на те, що згідно діючого законодавства дружина має право на утримання, тільки, у разі, можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу, а так як жодного підтвердження чи доказів про те, що він має можливість надавати матеріальну допомогу позивачем не надано просить суд відмовити позивачу у цій вимозі. Сторони в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що 26 липня 2019 року Чернівецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Чернівецькій області за кадастровим записом № 1208 між сторонами був зареєстрований шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 122 у подружжя є син - [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4)інші обставини, які мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу)платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч.ч.1,2ст.183 СК України частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4, 6 ст.84 СК України Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов висновку щодо його задоволення, оскільки, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Також, враховуючи наведене, виходячи з мінімальних потреб дітей та їх належного забезпечення, обов`язку батьків утримувати дітей, відсутності відомостей у суду щодо непрацездатності відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 06 грудня 2021 року і до повноліття дитини. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку відповідатиме інтересам їх дитини, враховуючи його вік та матеріальні потреби. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Позивач при подачі позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved