Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Представник позивача адвокат Попов В.Д. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 3 % річних в сумі 144 грн 09 коп., інфляційні втрати - 422 грн 52 коп. та судові витрати у розмірі 2 270грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.07.2019 року Кіцманським районним судом Чернівецької області видано наказ про стягнення з відповідачки заборгованості за спожитий природний газ за період з грудня 2020 року по липень 2021 року розмір 12 106 грн. 59 коп. та 3% річних в сумі 144 грн. 09 коп., інфляційні в сумі 434 грн. 72 коп. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області по справі № 718/2030/21 від 15.10.2021 року судовий наказ скасовано у зв`язку зі сплатою [PERSON] заборгованості за природний газ. Вказує, що згідно з розрахунком суми заборгованості за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.12.2020 року по 07.07.2021 року становила 12 106 грн 59 коп. За період прострочення оплати наданих послуг з постачання природного газу відповідачці за неналежне виконання зобов`язань на підставі ст.625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 144 грн 09 коп. та інфляційні втрати в сумі 422 грн 52 коп. Враховуючи вище зазначене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву про підтримання позовних вимог. Просить справу розглянути без його участі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена завчасно, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення про виклик в судове засідання, яке розміщене на офіційному сайті веб порталі Судова влада. Крім того на адресу суду 07.02.2022 надійшов відзив, за підписом довіреної особи Олійника С.В. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виходячи з даних вимог закону, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.10.2021 року скасовано судовий наказ від 03.09.2021, яким із [PERSON] стягнуто заборгованість за спожитий природний газ за період з грудня 2020 року по липень 2021 року розмір 12 106 грн. 59 коп. та 3% річних в сумі 144 грн. 09 коп., інфляційні в сумі 434 грн. 72 коп., судові витрати в сумі 227 грн., у зв`язку із погашенням заборгованості за спожитий природній газ. Сплата боргу підтверджена квитанцією від 02.09.2021 року. Факт погашення заборгованості за спожити природний газ підтверджує існування цивільно-правових відносин сторін, які спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків, а саме - фактичне отримання природного газу за допомогою газового обладнання, та/або укладення договору, та/або часткова оплата за природний газ. Крім того, встановлено, що відповідно до розрахунку суми заборгованості [PERSON] за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , сума боргу за спожитий природний газ за період з 01.12.2020 року по 07.07.2021 року становила 12 106 грн 59 коп. Також встановлено, що позивач 08.06.2021 року на адресу відповідача надсилав досудове повідомлення про сплату заборгованості за природній газ в сумі 12 933 грн 98 коп. За період прострочення оплати боргу за користування природнім газом позивач нарахував [PERSON] 3 % річних в сумі 144 грн 09 коп. та інфляційні в сумі 422 грн 61 коп., що підтверджується відповідним розрахунком. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Враховуючи, що борг у відповідачки виник за період з 01.12.2020 року по 01.07.2021 року, тобто зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 02.09.2021 року, тому позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Щодо наявного відзиву в матеріалах справи суд зазначає наступне. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, який надіслано на адресу суду та підписано [PERSON] на підставі доручення [PERSON] . Крім того до відзиву не додано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно з підпунктом 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 Конституції України виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Отже, із системного аналізу наведених положень законодавства випливає, що представництво у цивільному процесі має здійснюватися адвокатом. Таким чином, судом не встановлено, що [PERSON] уповноважений [PERSON] на вчинення будь-яких процесуальних дій від її імені у розумінні статті 62 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.182 ЦПК України суд встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Враховуючи викладене, відзив на позовну заяву має бути повернутий без розгляду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2270 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved