Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом до Гощанської селищної ради, в якому просить встановити факт належності трудової книжки колгоспника [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO], заповненої 30 грудня 1968 року, її чоловіку- [PERSON] та визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №000023 від 15 грудня 1994 року, що зареєстрований за №6 в книзі актів, та додатку №1 до нього, у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] . В обґрунтування позовних вимоги [PERSON] зазначила, що її чоловік [PERSON] був членом колгоспу імені Суворова, де працював на різних посадах (різноробочим, комірником, підвозчиком). Останньому правлінням вказаного колгоспу 30 грудня 1968 року було заповнено трудову книжку колгоспника № [NUMBER] , де помилково ім`я чоловіка позивача зазначено « [PERSON] », що не відповідає даним решти документів, де його ім`я вказано як « [PERSON] », всі інші відомості, у тому числі прізвище та по-батькові збігаються. У 1992 році колгосп ім. Суворова був реорганізований у КСП «Дуліби», з приводу чого у трудовій книжці колгоспника [NUMBER] наявний запис від 29 лютого 1992 року про те, що чоловік позивача був прийнятий в КСП «Дуліби» по переводу з колгоспу ім. Суворова. Трудова діяльність [PERSON] в КПС «Дуліби припинено 13 січня 1995 року у в`язку зі смертю останнього. Позивач зазначає, що після смерті чоловіка своєчасно прийняла спадщину за законом та 28 серпня 1997 року отримала в Гощанській районній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом №196, згідно якого успадкувала грошовий влад чоловіка, однак не успадкувала право останнього на земельний пай, оскільки такий, будучи включеним до списку членів КСП, які мали право на земельний пай, за життя не отримав сертифікат через раптову смерть. Позивач стверджує, що її чоловік був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00023, виданого 15 грудня 1994 року, який отримало КСП «Дуліби», та є додатком №1 до вказаного акту, був членом вказаного КСП, а тому набув право на земельну частку (пай), яка становить 3,13 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі, з дня видачі цього акту. Так як останній помер, не реалізувавши своє право на безоплатну приватизацію земельного паю, на переконання позивача, таке право на земельний пай стало частиною спадщини, що відкрилась після його смерті. При цьому, на переконання позивача, незаконне виключення її чоловіка згідно протоколу №1 засідання комісії КСП «Дуліби» від 14 грудня 1996 року із списку пайовиків ув`язку зі смертю останнього, не може скасувати його майнове право, набуте ним за життя. Відсутність у позивача документів на майнові права на земельний пай чоловіка, що унеможливлює реалізацію її спадкових прав, зумовлює звернення останньої до суду з даним позовом, який така просить вирішити із застосуванням положень Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». 17 грудня 2021 року представником Гощанської селищної ради подано відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить відмовити у задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) у розмірі 3,13 умовних кадастрових гектара, не оспорюючи при цьому факту належності трудової книжки колгоспника чоловіку позивача. В обґрунтування такої позиції відповідача представник зазначив, що позивач, звернувшись до суду у 2021 році, пропустила встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав остання дізналась або повинна була дізнатись, коли вступила у спадщину за законом чи з часу видачі КСП «Дуліби» (1996 рік) акта на право колективної власності на землю. При цьому позивач не ставить питання про поновлення строку позовної давності та не навела обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом. Крім того, на переконання представника відповідача, [PERSON] , якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акту на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питання щодо внесення його до списку, а якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання та у разі недосягнення згоди спір розглядається у судовому порядку. Також у відзиві зазначено про те, що на території Гощанської територіальної громади відсутні землі запасу, які б могли бути надані для позивача. 25 січня 2022 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив, де останній виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх невизнання. Зокрема, позивач та її представник не погоджується з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, так як особливістю даних правовідносин є обставини, що виникли на підставі спадкування за законом. [PERSON] після смерті чоловіка прийняла спадщину, тому до неї перейшли всі права та обов`язки спадкодавця, які входять до складу спадщини, при цьому прийняття спадщини під умовою або з застереженням не допускається та прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Так як позивачем не пропущено строку прийняття спадщини, на її переконання та переконання її представника, нею не пропущено і строку позовної давності, оскільки право на земельну частку (пай) у неї виникло і було реалізоване фактом прийняття спадщини. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, згідно ухвали від 28 жовтня 2021 року продовжено строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 20 грудня 2021 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час, місце та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, у судовому засіданні 28 січня 2022 року остання позов підтримала та просила такий задовольнити, вказавши на зазначені у позові та відповіді на відзив обставини. Таку ж позицію у судовому засіданні зайняв і представник позивача - [PERSON] . Представник відповідач у судовому засіданні позов не визнав з мотивів, зазначених у відзиві. Заслухавши позивача у судовому засіданні 28 січня 2022 року, її представника та представника відповідача, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області 22 грудня 2011 року, та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Дулібської сільради Гощанського району Рівненської області 13 січня 1995 року. Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом від 28 серпня 1997 року №231 відповідно заведена спадкова справа №196, інші спадкоємці із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися, що стверджується даними цієї спадкової справи. Матеріалами цієї ж спадкової справи установлено, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 28 серпня 1997 року, спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво складається з грошового вкладу з нарахованими процентами та компенсаціями. Постановою приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області від 16 листопада 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) в розмірі 3,13 умовних кадастрових гектарів відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №000023 від 15 грудня 1994 року, що зареєстрований за №6 в книзі актів після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що не подано відомості та документи, що необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як убачається з державного акта на право колективної власності на землю серії РВ № 000023 від 15 грудня 1994 року, КСП «Дуліби» передано у колективну власність 682,3 гектарів землі в межах згідно з планом. Згідно з додатком № 1 до державного акта РВ №000023 від 15 грудня 1995 року - списку громадян - членів КСП «Дуліби», [PERSON] внесений до списку членів КСП «Дуліби» під №103. Як убачається з додатку №2 до протоколу комісії КСП «Дуліби», в списки громадян - членів КСП «Дуліби» додаток №1 до державного акта РВ №000023 від 15 грудня 1995 року внесено зміни та доповнення, зокрема [PERSON] виключено у зв`язку зі смертю із списку громадян - членів КСП «Дуліби» (додаток №1 до державного акта РВ №000023 від 15 грудня 1995 року). Вказані зміни затверджено зборами уповноважених КСП «Дуліби», протокол №3 від 16 грудня 1996 року. Розпорядженням голови Гощанської районної державної адміністрації за №73 від 12 березня 1997 року «Про затвердження вартості та розміру земельної частки (паю) по сільськогосподарському підприємству «Дуліби» затверджено обчислені комісією КСП «Дуліби» на кожного співвласника колективної власності на землю: вартість земельної частки в розмірі 14 510 гривень та розмір земельної частки (паю) 3,13 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Окрім того, судом установлено, що 30 грудня 1968 року колгоспом ім. Суворова на ім`я померлого чоловіка позивача, була заповнена трудова книжка колгоспника № [NUMBER] , де його ім`я зазначено, як « [PERSON] », що відрізняється від написання його імені у свідоцтві про народження, свідоцтві про смерть, де ім`я останнього зазначено, як « [PERSON] ». У трудовій книжці колгоспника [NUMBER] проведені відповідні записи про прийняття [PERSON] 29 лютого 1992 року в члени КСП «Дуліби» та про припинення 13 січня 1995 року роботи останнього у зв`язку зі смертю. Позивач, вказуючи на те, що позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування за законом після смерті чоловіка, так як відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, звернулась до суду з даним позовом за захистом порушеного права. Щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 6 ст. 294 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, такий вирішується в порядку позовного провадження. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Наявні у справі письмові докази свідчать про підставність заявлених вимог, оскільки під час судового розгляду суд вважає доведеним факт належності чоловіку позивача трудової книжки колгоспника [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO], заповненої 30 грудня 1968 року. Крім того, приналежність вказаної вище трудової книжки колгоспника померлому [INFO] [PERSON] , як і приналежність останньому записів у додатку №1 до державного акта РВ №000023 від 15 грудня 1995 року - списку громадян - членів КСП «Дуліби», де ім`я останнього також невірно зазначено, як « [PERSON] », представником відповідача у судовому засіданні не оспорювалась. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини за законом. Щодо визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Цивільні відносини щодо спадщини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , тому підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року №1540-VI (далі ЦК УРСР). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, що визначено ст. 527 ЦК УРСР. Згідно положень ч. 1 ст. 529, ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З огляду на наведені вище норми права, суду при розгляді справ про визнання права на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами ст.ст. 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що на час передачі земель у колективну власність КСП «Дуліби» та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю, чоловік позивача - [PERSON] перебував у членах КСП, був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв`язку зі смертю. Відповідно право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] увійшло до складу спадщини, яку прийняла [PERSON] , як спадкоємець за законом, оскільки вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При цьому суд зауважує, що факт внесення [PERSON] до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства в Додатку №1 до Державного акту колективної власності на землю серії РВ №000023 КСП «Дуліби», під номером 103, де він значиться, як « [PERSON] », відповідачем не оспорюється, не ставиться такий і судом під сумнів. Відсутність у спадкодавця оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту її права є, зокрема, визнання права. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права в даному випадку не існує. Що стосується доводів представника відповідача щодо відсутності теоретичної та практичної можливості надання позивачу земельної частки (паю) через відсутність на території Гощанської селищної ради земель запасу, оскільки такі рішенням Гощанської селищної ради від 08 квітня 2021 року за №378 включені до земельних ділянок, право оренди яких пропонується для продажу на земельних торгах (у формі аукціону), то суд такі відхиляє з огляду на положення п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», з приводу застосування якого до спірних правовідносин містяться роз`яснення в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», про що зазначено вище, а також положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Згідно положень ст. 13 вказаного Закону невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Критично ставиться суд і до доводів представника відповідача про те, що позивач звернулася до суду із позовом після закінчення строку позовної давності, оскільки, на переконання суду, позивач не пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав. Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, дія якого поширюється на спірні правовідносини, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Як встановлено судом, [PERSON] своєчасно прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, [PERSON] , про що свідчить наявність спадкової справи №196, заведеної Гощанською державною нотаріальною конторою Рівненської області. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (ст. 561 ЦК УРСР). Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено обов`язку отримувати свідоцтво про право на спадщину у визначений період чи строк. З огляду на зазначене, суд вважає, що порушення прав позивача відбулося з моменту отримання нею відмови у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, винесення приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Матвійчуком О.С. постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 листопада 2021 року. Наведене свідчить, що позивачем при зверненні до суду не пропущено строку позовної давності.

Outcome: approved