Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся\~\~до\~ Ужгородського\~міськрайонного суду\~\~\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Тарновецька сільська рада Ужгородського району про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Мотивуючи\~свої позовні\~вимоги тим,\~що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №20648067 від 17.04.2014 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.08.2015 року, Ѕ частина будинку [ADDRESS] та Ѕ частина земельної ділянки за вказаною адресою , належить йому на праві спільної часткової власності. Інша Ѕ частина будинку та Ѕ частина земельної ділянки належала відповідачу [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач є його братом, який проживав у вказаному будинку [ADDRESS] та з вини якого 03.01.2016 року у будинку сталася пожежа, в результаті якої будинок знищений і став непридатним для проживання. Рішенням Ужгородського \~міськрайонного суду\~ від 13.03.2017 року було стягнуто з [PERSON] на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 212445,80 грн., витрати на послуги експерта 7200,00 грн., 10000,00 грн. моральної шкоди та 2296,50 грн. судових витрат. У зв`язку з відмовою відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, ним було пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання. 10.08.2018 року було видано свідоцтво за реєстровим №1074, посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюк А.В. згідно якого йому належить на праві власності Ѕ частини будинку [ADDRESS] та Ѕ частки земельної ділянки , які належали відповідачу , оскільки реалізація/торги на майно яке раніше належало відповідачу [PERSON] не відбулися, а він як стягувач виявив бажання залишити його за собою в рахунок стягнення боргу. Зазначає, що відповідач зареєстрований у будинку [ADDRESS] , однак не проживає в ньому, оскільки після пожежі будинок не придатний для проживання, а відтак його реєстрація носить формальний характер. Позивач вказує на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у вказаному будинку, що створює для позивача перешкоди у розпорядженні своєю власністю належним чином та порушує його права як власника, зокрема через реєстрацію відповідача в будинку позивач не може знайти покупця, тощо. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку, позивач змушений звернутись до суду з метою захисту порушених прав. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання\~ фактично не проживає вже тривалий час, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позиція сторін справи : Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7\~ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується\~ рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №8800024592540, рекомендованими повідомленнями які повернулися на адресу суду із відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за №8800021630999, №8800025195162, №8800025586196 та «адресат відсутній за вказаною адресою» за №8800026934406. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Тарновецької сільської ради Ужгородського району в судове засідання не зявився, про час та місце рйозгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4\~\~ст.12\~\~ЦПК\~\~України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4\~\~ст.223\~\~ЦПК\~\~України у\~разі\~повторної\~неявки\~в\~судове\~\~засідання\~ відповідача,\~\~\~повідомленого\~належним\~чином,\~суд\~вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд\~вважає\~за\~необхідне\~звернути\~увагу\~на\~тому,\~що\~застосовуючи\~відповідно\~до\~ч.\~4\~\~ст.\~10 \~Цивільно-\~процесуального\~кодексу\~України, \~ст.\~17\~Закону\~України \~"Про\~ виконання\~ рішень\~ та\~ застосування\~ практики\~ Європейського\~ суду\~з\~прав\~ людини"\~при\~розгляді справи \~ч.\~1\~ст.\~6 Конвенції про\~захист\~ прав \~людини\~і\~ основоположних\~ свобод,\~право\~ особи\~ на \~справедливий\~і публічний\~ розгляд\~ його\~справи\~ упродовж\~ розумного\~ строку\~ кореспондується\~з\~обов`язком\~ добросовісно\~ користуватися наданими\~ законом\~ процесуальними\~ правами, \~утримуватись\~від\~ дій,\~ що \~ зумовлюють затягування\~ судового\~ процесу,\~та\~ вживати\~надані\~ процесуальним\~законом\~ заходи \~для\~ скорочення\~ періоду\~ судового\~провадження \~(п.\~35\~рішення\~від\~ 07.07.1989\~р.\~ Європейського \~ суду\~з\~ прав\~людини\~у \~справі\~ "Юніон \~Еліментарія\~ Сандерс\~проти\~ Іспанії"\~ (Alimentaria\~ Sanders\~S.A.\~ v.\~Spain).\~Обов`язок \~швидкого \~здійснення\~ правосуддя\~ покладається,\~в першу\~чергу,\~ на\~відповідні\~ державні \~судові\~органи.\~ Розумність\~ тривалості\~ судового провадження\~ оцінюється\~в\~ залежності\~ від\~обставин\~справи\~ та\~з\~ огляду \~ на\~ складність справи,\~ поведінки\~ сторін,\~ предмету\~ спору.\~ Нездатність\~ суду\~ ефективно\~ протидіяти\~ недобросовісно\~ створюваним\~ учасниками справи \~перепонам\~ для\~ руху\~ справи\~ є\~ порушенням\~ ч.\~1\~ст.\~6\~ даної\~ Конвенції \~(§\~66\~-\~69\~\~рішення\~ Європейського\~ суду \~з\~прав\~ людини \~від\~ 08.11.2005р. \~ у\~справі\~ "Смірнова\~ проти\~ України"). Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданими йому процессуальними правами. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії : 11.09.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 17.09.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81\~ЦПК\~України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Фактичні обставини справи: Судом встановлено,\~що\~згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №20648067 від 17.04.2014 року Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві спільної часткової власності.(а.с.4,5) Судом\~встановлено,\~що\~на підставі\~ свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.08.2015 року, індексний номер : 41798834, Ѕ частини земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. (а.с.6) Рішенням Ужгородського\~міськрайонного суду від 13.03.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] \~ завдану матеріальну шкоду у розмірі 212445,80 грн., витрати на послуги експерта 7200,00 грн., 10000,00 грн. моральної шкоди та 2296,50 грн. судових витрат.(а.с.7-11) Судом встановлено,\~що на підставі свідоцтва від 10.08.2018 року за реєстровим №1074, посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюк А.В. , [PERSON] належить на праві власності Ѕ частки будинку [ADDRESS] та Ѕ частки земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки реалізація/торги на майно яке раніше належало відповідачу [PERSON] не відбулися, а стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно в рахунок стягнення боргу.(а.с.12) Відповідно до довідки виданої інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] від 03.06.2019 року, згідно проведеної технічної інвентаризації на дату видачі довідки житловий будинок [ADDRESS] , частково зруйнований та непридатний до експлуатації.(а.с.13) Відповідно до довідки виданої Холмківською сільською радою Ужгородського району від 07.09.2021 р. №541, згідно адресної картотеки реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але фактично не проживає гр. [PERSON] у зв`язку з аварійним станом будинку після пожежі. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням, яке на праві власності належить позивачеві. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Нормативно-правове обґрунтування : За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із\~законом\~і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із\~законом\~і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Крім того, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам. Разом з тим у\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни). Відповідно до вимог ч.1 ст.317\~ЦК\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391\~ЦК\~України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до положень\~статті 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Статтею 150\~ЖК\~України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті\~64 цього\~Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також частина перша\~статті 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Ч.2 ст. 405ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз\~статті\~405\~ЦК\~України\~дає\~підстави\~для\~висновку,\~що\~саме\~власник\~має\~правовимагати\~від\~осіб,\~які\~є\~членами\~його\~сім`ї\~та\~не\~є\~власниками\~цього\~житла,\~усунення\~порушення\~його\~прав\~шляхом\~визнання\~їх\~такими,\~що\~втратили\~право\~користування.\~Можливість\~визнання\~такими,\~що\~\~втратили\~\~право\~ користування\~житлом\~\~власника/співвласника\~законодавством\~ не\~\~передбачена\~\~та\~ є\~виключною\~\~\~в\~ силу\~наявних\~\~конституційних\~ гарантів\~\~захисту\~права\~\~власності,\~\~\~його\~ непорушності\~\~та\~ збереження\~\~\~за\~власником. Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в силу положень частини другої\~статті 64 ЖК Української РСР, частини четвертої статті\~156\~ЖК Української РСР\~не є членом сім`ї власника житлового будинку\~ [ADDRESS] ,оскільки не проживає разом із позивачем у цьому житловому приміщенні, не веде спільного господарства. Таким чином, з огляду на сутність встановлених правовідносин не підлягають до застосування до спірних правовідносин положення статті\~405\~ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 10 лютого 2021 року\~\~ у справі №502/922/18. Суд приймає\~до уваги\~твердження позивача\~про те,\~що відповідач\~не проживає\~за місцем\~ реєстрації,\~домовленості\~ між\~ним\~та\~відповідачем \~щодо\~ права\~ користування\~ житлом\~ відсутні\~. Окрім того вказане підтверджено і даними довідки виданої Холмківською сільською радою Ужгородського району від 07.09.2021 р. №541. Відповідачем не спростовано вказані доводи позивача, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідача на частку в домоволодінні, чи право відповідача [PERSON] на збереження права на житло при його відсутності за місцем проживання. За змістом ч.1 ст.16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відтак\~за\~порівняльним \~аналізом\~статей\~383,\~391,\~405\~ЦК\~України\~та\~статей\~150,\~156\~ у\~ пєднанні\~ зі\~статтею\~64\~ЖК\~України\~слід\~дійти\~до\~висновку,\~що\~ положення\~ статей 383,\~391\~ЦК\~ України\~ передбачають\~право\~вимоги\~ власника\~ про\~захист\~ порушеного\~ права\~ власності\~на\~жиле\~ приміщення,\~ будинку,\~ квартиру\~тощо,\~від\~будь\~ яких\~ осіб,\~у\~тому\~числі\~ осіб,\~які\~не\~є\~і\~не\~були\~ членами його\~сім`ї, \~а\~положення\~статей\~405 ЦК\~України,\~ статей 150,\~156\~ЖК\~України\~ регулюють\~ взаємовідносини\~ власника\~жилого\~ приміщення\~ та\~членів\~ його\~сім`ї,\~у\~тому\~ числі\~у\~випадку\~ втрати\~ права\~власності власником,\~припинення\~ з\~ним\~ сімейних\~ відносин\~або\~відсутності\~ члена\~ сім`ї\~ власника\~ без\~ поважних\~ причин\~понад\~ один\~рік. Приймаючи до\~уваги,\~що\~в\~судовому засіданні\~знайшов\~підтвердження\~факт відсутності\~ відповідача\~\~ [PERSON] в будинку\~ [ADDRESS] протягом тривалого часу,\~\~майно\~ не\~\~утримує,\~ належних\~ та\~безспірних\~доказів\~ того,\~ що\~йому\~\~чинилися\~перешкоди\~ у\~\~користуванні\~ житловим \~\~приміщенням \~не \~надано,\~ суд приходить до переконливого висновку, що позовна заява про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Підстав\~для\~відмови\~у\~задоволенні\~позовних\~вимог\~судом\~не\~встановлено. Відповідно\~до\~ст.\~89\~ЦПК\~України,\~ суд\~ оцінює\~докази\~ за\~своїм\~внутрішнім\~ переконанням, що\~ ґрунтується\~на\~всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~ безпосередньому дослідженні\~ наявних\~ у\~ справі\~ доказів.\~ Жоден\~доказ\~ не\~має\~ для\~суду\~ наперед\~ встановленого\~ значення.\~ Суд\~ оцінює\~належність,\~ допустимість,\~ достовірність\~ кожного\~ доказу \~ окремо,\~а\~ також\~ достатність \~і\~ взаємний\~ зв`язок\~доказів\~в\~їх\~сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПК\~України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідача у вказаному будинку, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог. Європейський\~суд\~з\~прав\~людини \~вказав,\~\~що\~п.\~1\~статті\~\~6\~\~Конвенції\~ зобов`язує\~\~суди\~\~ давати\~обґрунтування\~\~своїх\~рішень,\~але\~це\~не\~може\~\~сприйматись\~як\~вимога\~надавати\~\~детальну відповідь\~\~на\~\~\~кожен\~аргумент.\~Межі\~цього\~обов`язку\~\~можуть\~бути\~різними\~в\~\~залежності від\~\~характеру рішення.\~\~\~Крім\~\~того,\~необхідно\~\~брати\~до\~\~уваги,\~\~між\~ іншим,\~\~\~\~різноманітність\~ аргументів,\~\~\~які\~сторона\~ може\~\~\~\~представити\~в \~суд,\~та\~відмінності,\~які\~\~існують\~ у\~\~державах-учасницях,\~\~\~з\~\~огляду\~на\~ положення\~\~\~законодавства,\~\~традиції,\~\~\~юридичні \~\~висновки,\~\~викладення\~та\~ \~формулювання \~рішень.\~\~Таким\~ \~чином,\~\~\~питання,\~\~чи\~ виконав\~\~ суд\~\~свій\~\~\~обов`язок\~\~\~щодо\~\~подання\~ обґрунтування,\~\~\~що\~випливає\~ зі\~\~статті\~\~ 6\~\~\~Конвенції,\~\~\~може\~бути\~визначено\~ тільки\~у\~\~світлі\~конкретних обставин\~\~справи\~ (Проніна\~\~проти\~ України,№\~63566/00,\~§\~\~23,\~ЄСПЛ,\~\~від\~ 18\~липня\~2006\~року).\~ Щодо розподілу судових витрат Відповідно\~до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~у\~разі\~задоволення \~позову,\~судові\~ витрати \~покладаються\~на\~відповідача.\~

Outcome: approved