Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

11 січня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивачі просять: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріального збитку з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат в розмірі 78 194,45 грн., де 70 396,91 грн. - втрачена вигода, 7 797,54 грн. - витрати на евакуатора, зберігання транспортного засобу на спецмайданчику, на ліки, на МРТ; 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 124,75 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.12.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ніссан», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом «ДЕУ», державний номер [NUMBER] , що призвело до пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 10.03.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та ст. 130 КУпАП. Як зазначив [PERSON] , внаслідок ДТП він зазнав тілесних ушкоджень, витрат на діагностування та лікування і відповідно зазнав моральну шкоду. Як зазначив позивач, він поніс витрати по оплаті евакуатора (в обидві сторони) в розмірі 1 270,00 грн., оплата за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в м.Києві в розмірі 1 344,00 грн. Також [PERSON] зазначає, що внаслідок ДТП йому були завдані тілесні ушкодження які потягли за собою тривале лікування, понесення витрат на проведення МРТ, витрати на ліки, що становить 3 326,00 грн. Крім того позивач [PERSON] зазначає, що між ним та СПД [PERSON] був укладений контракт з працівником за умовами якого позивач мав надавати послуги. Однак у зв`язку із забоєм шийно-грудного відділу хребта, проведення тривалих лікувань, тяжкого стану здоров`я контракт не був пролонгований та як наслідок позивач втратив роботу, що призвело до реальних збитків (упущеної вигоди) в період з 24.12.2016 року по 06.07.2017 року в сумі 64 632,03 грн., де 2 727,27 грн. - (6 робочих днів грудня 2016 року), 1 904,76 грн. (4 дні липня 2017 року), 60 000,00 грн. (6 місяців). Відповідно до розрахунку, проведеного ТДВ СК «Альфа-Гарант», матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля «ДЕУ», державний номер [NUMBER] в результаті ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 22 719,55 грн. ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 9 327,07 грн. з урахуванням розміру франшизи в сумі 1 000,00 грн. Отже, розмір матеріального збитку, з врахуванням сплаченого страхового відшкодування становить 13 392,48 грн. Також позивач [PERSON] зазначає, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому що внаслідок ДТП, яку спричинив [PERSON] , позивач зазнав тілесних ушкоджень, на тривалий час позбавлений можливості користуватися автомобілем, позбавлений місця роботи, заробітку (доходу), що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Таким чином позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Крім того, позивачі просять стягнути 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за період з 24.12.2016 року по 24.12.2019 року на суму 5 940,00 грн. (витрати на евакуатор, оплата за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в м.Києві, витрати на МРТ, ліки), що становить 7 797,54 грн.; нараховані на суму страхового відшкодування - 13 39248 грн. за період з 11.09.2017 року по 24.12.2019 року, що становить 16 124,75 грн.; нараховані на суму втраченої вигоди 64 632,03 грн. за період з 24.12.2016 року по 06.07.2017 року, що становить 70 396,91 грн. 21.04.2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на заявлені вимоги в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Позивач при зверненні до суду з позовом пропустив трирічний строк позовної давності. Матеріали позовної заяви не містять доказів, що автомобіль «ДЕУ», державний номер [NUMBER] належить [PERSON] . В позовній заяві [PERSON] просив стягнути на свою користь понесені витрати на транспортування, зберігання автомобіля, однак з копій квитанцій вбачається, що такі витрати були понесені [PERSON] . Не відповідають дійсності твердження позивача [PERSON] щодо його тривалого лікування. Оскільки з виписки із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що він проходив лікування 3 дні та виписаний без запису про подальшу хворобу. Позивач не надав доказів, що йому були виписані ліки, які він придбав 03.01.2017 року в м.Лубни Полтавської області на суму 2 196,40 грн. З результату обстеження 13.04.2017 року [PERSON] вбачається, що він має хронічне захворювання та воно будь-яким чином не пов`язане із ДТП, яка сталася 23.12.2016 року. Крім того, в межах кримінального провадження було встановлено, що [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження у зв`язку з чим провадження було закрите. Також відповідач зазначає, що позивач [PERSON] не надав суду доказів виконання контракту, який він надав до матеріалів справи, як і не надано доказів, що будь-яка із сторін мала намір продовжити зазначений контракт. Також відповідач зауважує, що не надано доказів, що про прийняття [PERSON] на роботу було подано повідомлення до органів податкової служби. Розрахунок моральної шкоди базується виключно на припущеннях та бажанні [PERSON] безпідставно збагатитися за рахунок [PERSON] 24.04.2020 року до суду надійшов відзив ТДВ СК «Альфа-Гарант» на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що ними виконано власні зобов`язання за полісом №АМ/1607339 та виплачено страхове відшкодування в сумі 9 327,07 грн., яке зменшене на суму податку на додану вартість та за мінусом франшизи в розмірі 1 000,00 грн., яка встановлена полісом. Крім того представник зазначає, що зазначене позивачами в позовній заяві про розрахунок страхового відшкодування в сумі 22 719,55 грн. суперечить матеріалам справи, тому відсутні підстави вважати, що страховою компанією не доплачено страхове відшкодування в сумі 13 392,48 грн. та відповідно відсутні підстави для нарахування 3% річних. Ухвалою суду від 06.04.2022 року прийнято відмову позивача [PERSON] від частини вимог - про стягнення втраченої вигоди в розмірі 70 396,91 грн. та закрито провадження в цій частині. [PERSON] та його представник в судовому засіданні, яке відбулось 23.11.2021 року підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про слухання справи в його відсутність та просив позовні вимоги задовольнити. Представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судовому засіданні, яке відбулось 23.11.2021 року заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 06.04.2022 року представник не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 23.11.2021 року заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 06.04.2022 року представник не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому суд з врахуванням тієї обставини, що всі сторони надали власні пояснення, час перебування справи в провадженні суду та введення воєнного стану на території України, вважав за можливе продовжити слухання справи у відсутність сторін, що не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 23.12.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Ніссан», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «ДЕУ», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 18.12.2017 року (справа №761/4504/17) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Як встановлено судом, 23.12.2016 о 19 год. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] по вул. Дегтярівській, 51, зі сторони вул. Шамрила в м.Києва, порушив вимоги п.п. 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Део» д.н.з. [NUMBER] , що спричинило пошкодження обох транспортних засобів. Крім того, 23.12.2016 року о 19.30 годин, [PERSON] керував автомобілем «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] по вул. Дегтярівській, 51, зі сторони вул. Шамрила в м.Києва в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] , як вбачається з постанови, власну вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнавав та оскаржив постанову суду до апеляційної інстанції. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 21.02.2018 року постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 18.12.2017 року залишено без змін. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Ніссан», державний номер [NUMBER] була застрахована згідно з полісом АМ/1607339, [PERSON] 05.04.2017 року звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. На підставі протоколу огляду автомобіля «ДЕУ», державний номер [NUMBER] було складено розрахунок №153/17 від 06.06.2017 року відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ДЕУ», державний номер [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 12 392,48 грн. (з урахуванням ПДВ), 10 327,07 грн. (без урахування ПДВ). На підставі заяви [PERSON] від 02.08.2017 року про виплату страхового відшкодування 11.09.2017 року на користь [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 9 327,07 грн. (за вирахуванням франшизи в сумі 1 000,00 грн., що передбачена полісом). При зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] зазначав, що згідно із розрахунком проведеним страховою компанією, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «ДЕУ», державний номер [NUMBER] в результаті його пошкоджень з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 22 719,55 грн. В той же час, як вбачається з матеріалів, які надані ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з їх розрахунком, з яким погодився [PERSON] , вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу станом на 06.06.2017 року становить 12 392,48 грн. з урахуванням ПДВ та 10 327,07 грн. без урахування ПДВ. Позивач не надав суду доказів, що вартість відновлювального ремонту перевищує суму, яка визначена страховою компанією. Що ж стосується стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] страхового відшкодування в сумі 16 124,75 грн., суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки страхова компанія не визначала страхове відшкодування в сумі 22 719,55 грн. та в заяві про страхове відшкодування від 02.08.2017 року [PERSON] надав свою згоду на спосіб та розмір збитку, розрахованого страховиком. Отже, суд вважає, що страхова компанія в повному обсязі виконала власні зобов`язання щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля. Крім того, варто зауважити, що у відповідності до положень статті 36.2 Закону, у разі визнання вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Тому позивач, після відновлення автомобіля не позбавлений можливості звернутися до страховика із відповідними доказами для можливості виплати суми податку на додану вартість. При зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] зазначав, що під час дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, а тому для відшкодування витрат, понесених при лікуванні звернувся до суду з позовом. Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2016 року [PERSON] був доставлений до Київської міської клінічної лікарні №17 із забоєм шийно-грудного відділу хребта, садна тім`яної області, ЗТГ, забій грудної клітки (доставлений КМЛШМД після ДТП - водій) та перебував на лікуванні до 26.12.2016 року. На підтвердження проходження МРТ позивач надав копію направлення до діагностичного центру від 20.03.2017 року. Однак суду не надано доказів сплати за проходження МРТ обстеження. 30.03.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення №12017100100003804 за ч.1 ст.286 КК України на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києва за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23.12.2016 року. Постановою від 26.05.2017 року слідчий Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві закрив кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Як зазначено в постанові, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля «ДЕУ», державний номер [NUMBER] [PERSON] згідно висновку експерта №606/Е отримав легкі тілесні ушкодження. У зазначеному висновку експерта вказано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23.12.2016 року у [PERSON] мали місце такі тілесні ушкодження - садно лобно-тім`яної ділянки зліва з підшкірною гематомою. В той же час зазначено, що діагноз: «Ускладнений остеохондроз шийного відділу хребта», який був зафіксований у [PERSON] під час його лікування відображає перебіг соматичного обмінно-дистрофічного захворювання, яке обумовлює певну симптоматику, в тому числі й неврологічну, мало місце у нього до подій 23.12.2016 року. [PERSON] не надав суду доказів що необхідність проходження МРТ було пов`язане із дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась 23.12.2016 року. Крім того, позивач не надав суду доказів, що внаслідок ДТП, яка відбулась 23.12.2016 року він мав будь-які негативні наслідки для стану здоров`я, в тому числі і необхідність здійснити витрати на придбання ліків 03.01.2017 року, оскільки суду не надано доказів, що саме зазначені ліки були призначені для лікування [PERSON] . Таким чином, оскільки [PERSON] не надав суду доказів, причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та необхідністю проходження МРТ в березні 2017 року та придбанні ліків 03.01.2017 року, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог в цій частині. При зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] посилався на ту обставину, що він поніс витрати по оплаті евакуатора (в обидві сторони) в розмірі 1 270,00 грн., оплата за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в м.Києві в розмірі 1 344,00 грн. Однак суд не може взяти до уваги як належний доказ понесених витрат позивача у зв`язку з евакуацією пошкодженого транспортного засобу, оскільки по-перше подія ДТП відбулась 23.12.2016 року, а кошти за доставляння тимчасово затриманого транспортного засобу на спец майданчик за допомогою евакуатора в м.Києві сплачені 12.01.2017 року на рахунок ДП МВС «України «Інформ-Ресурс» в сумі 720,00 грн., кошти за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу на спецмайданчику в м.Києві в сумі 1 344,00 грн. сплачені 12.01.2017 року на рахунок ДП МВС «України «Інформ-Ресурс» та кошти в сумі 550,00 грн. сплачені на рахунок ПП [PERSON] 13.01.20217 року за транспортні послуги; із вказаних квитанцій суд позбавлений можливості зробити висновок що транспортувався та зберігався саме пошкоджений в ДТП автомобіль та сплата вказаних сум не пов`язана з порушенням [PERSON] ПДР України щодо стоянки транспортного засобу, який був примусово евакуйований та зберігався на спеціально обладнаному майданчику. Крім того, з копій квитанцій вбачається, що такі витрати поніс [PERSON] та не надано доказів, що витрати були понесені [PERSON] , який звернувся до суду про їх стягнення. Також при зверненні до суду з позовом позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. Свої вимоги в цій частині позивач обгрунтовував тим, що внаслідок ДТП він зазнав тілесних ушкоджень, на тривалий час позбавлений можливості користуватися автомобілем, позбавлений заробітку, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Водночас, п.5 постанови Пленуму Верховного суду від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] зазнав тілесні ушкодження, були спричинені моральні страждання, враховуючи обсяги пошкоджень та їх наслідки, засади розумності та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суму 5 000,00 грн. Відповідач у відзиві зазначав, що позивач при зверненні до суду пропустив трирічний строк. Щодо зазначеного варто зазначити, що дорожньо-транспортна пригода трапилась 23.12.2016 року, позов направлено до суду 26.12.2019 року (що підтверджується відміткою поштового відділення). Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до положень статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). В той же час згідно з положеннями ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачі не звертались до суду із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом. Стаття 268 ЦК України визначає перелік вимог на які позовна давність не поширюється, зокрема, позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Частина 1 статті 260 ЦК України визначає, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Стаття 253 ЦК України передбачає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В той же час згідно з ч.1 ст.254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Отже, в даній справі позовна давність розпочалась 24.12.2016 року та трирічний строк позовної давності сплив 23.12.2019 року. В той же час позивачі направили засобами поштового зв`язку позов 26.12.2019 року, тобто через два дні після спливу трирічного строку позовної давності. Таким чином, оскільки на позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування, відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я позовна давність не поширюється, тому позивач не міг пропустити строк на звернення до суду з позовом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial