Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Позивач ОКВП "Дніпро - Кіровоград" 10.02.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що за період з 01.07.2008 року по 31.12.2014 року, включно, ОКВП "Дніпро - Кіровоград", яке є правонаступником прав та обов`язків КП "Кіровоградське водопровідно - каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради", відповідачу, яка є споживачем послуг, надавав послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі наявних між сторонами фактичних договірних відносин, що підтверджується відкриттям особового рахунку № [NUMBER] та видачею абонентської книжки, за об`єктом - квартира [ADDRESS] , за які відповідачем за період з 01.08.2008 року по 31.12.2014 року, сплачено не було, у зв`язку з чим у відповідача [PERSON] виникла заборгованість з оплати за надані вище послуги. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст. 162 ЖК України, позивач ОКВП «Дніпро-Кіровоград» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2008 року по 31.12.2014 року в розмірі 6 295 грн. 02 коп., а також в порядку ст.625 ЦК України 3% річних, що становить 396 грн. 66 коп., індекс інфляції, що становить 1 321 грн. 23 коп., а всього 8 012 грн. 92 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача і сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 червня 2015 року, яке набрало законної сили 07 липня 2015 року, позовні вимоги обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення було задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" (р/р [NUMBER] в КРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 323583, код ЄДРПОУ 03346822) заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 6 295 грн. 02 коп., а також 3 % річних в розмірі 396 грн. 66 коп., індекс інфляції в розмірі 1 321 грн. 23 коп. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" (р/р [NUMBER] в КРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 323583, код ЄДРПОУ 03346822) судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Крім того, 22.07.2015 року представником позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» отримано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 20.01.2020 року (ВП №53566715) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №405/1002/15-ц №2/405/208/15, виданого 22.07.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровограда ( Стягувач: ОКВП «Дніпро-Кіровоград», Боржник: [PERSON] ) про стягнення боргу з [PERSON] на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» в розмірі 6 295, 02 грн. та 3% річних в сумі 396, 66 грн., індекс інфляції в сумі 1 321, 23 грн. та судовий збір в розмірі 243, 60 грн., - закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 24 травня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2015 року по справі №405/1002/15-ц (провадження № 2/405/208/15) за позовом обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2015 року по справі №405/1002/15-ц (провадження № 2/405/208/15) за позовом обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, - скасовано, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. Під час судового розгляду справи по суті представник позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград», будучи присутнім в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Додатково, на обгрунтування заявлених позовних вимог, стороною позивача зазначалося, що в абонентній базі ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , яка отримувала послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , та які фактично надавалися позивачем на вказану адресу, при цьому, з довідкою про зміну місця проживання до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» відповідач не зверталася, відповідно, ним (позивачем) проводилися нарахування за надані послуги за особовим рахунком, відкритим на ім`я відповідача. Крім того, відповідач, не визнаючи борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , в той же час просить застосувати строки позовної давності, чим, фактично, визнає заборгованість, яка утворилася, підтвердженням чого є також доказ того, що відповідачем було виконано рішення суду та повністю сплачено заборгованість з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити позивачу в його задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що вона не є, та ніколи не була власником квартири [ADDRESS] , про що зазначено позивачем в позові, крім того, на момент подачі позивачем позовної заяви 06.02.2015 року, 31.12.2008 року її було знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою, більш того, квартири [ADDRESS] , взагалі не існує. Вказала, що її зареєстрованим та фактичним місцем проживання була адреса: [ADDRESS] . Крім того, за наявності визначених законом підстав, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Окремо зазначила, що нею, дійсно, як боржником за виконавчим провадженням на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 червня 2015 року було сплачено всю суму боргу, а також виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що їй терміново необхідно було укласти правочин з нерухомістю, а наявність відкритого виконавчого провадження, за яким вона була боржником, перешкоджало їй у цьому. Судом також відзначається, що відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на зазначене, суд вважає, що ним було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, заявлення клопотань та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, на підставі чого, а також враховуючи категорію справи, належне повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання, та відсутність на час судового розгляду справи заяв позивача про відкладення розгляду справи, а так само заяв позивача про залишення позову без розгляду або відмови від позову, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні на підставі представлених позивачем та наданих сторонами доказів по справі. Заслухавши в судовому засіданні відповідача [PERSON] , враховуючи позицію позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» щодо підтримання позовних вимог, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Так, позивач ОКВП «Дніпро-Кіровоград», звертаючись з зазначеним позовом до суду, як на підстави позовних вимог зазначив, що ним як правонаступником з 01.04.2012 року прав та обов`язків КП "Кіровоградське водопровідно - каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради", за період з 01.07.2008 року по 31.12.2014 року, включно, відповідачу [PERSON] , яка є споживачем послуг, надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі наявних між сторонами фактичних договірних відносин, що підтверджується відкриттям особового рахунку № [NUMBER] та видачею абонентської книжки, за об`єктом - квартиру [ADDRESS] , за які відповідачем за вказаний період сплачено не було, у зв`язку з чим у відповідача [PERSON] виникла заборгованість з оплати за надані вище послуги, яка становить 6 295, 02 грн. На підтвердження зазначених підстав позову позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості з оплати за водопостачання та водовідведення за вказаний період за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , в свою чергу, на обґрунтування заперечень проти позову надала в якості доказів: копію паспорта серії [NUMBER] з відміткою реєстрації місця проживання, довідку ЖЕО №2 щодо місця проживання, копію ордеру на жиле приміщення у гуртожитку та архівні копії рішень виконавчого комітету Кіровоградської міської ради. Судом, в свою чергу, з матеріалів справи та наданих сторонами доказів, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради «Про надання жилих приміщень у гуртожитках» від 24 вересня 2007 року №1238 (архівна копія 10.01.2022 №Б-4р) надано жилі приміщення у гуртожитках громадянам міста згідно з Додатком на 5арк., і зокрема, відповідно до Додатку до зазначеного рішення, [PERSON] , склад сім`ї - син [PERSON] , надано жилу площу за адресою: [ADDRESS] (кімната потребує проведення капітального ремонту), на першому поверсі, кімната № [NUMBER] , одна кімната, жилою площею 16, 9 кв.м (протокол засідання громадської комісії з житлових питань від 20.09.2007 року №15). 02 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради [PERSON] з сім`єю з 2-х осіб видано ордер на жиле приміщення у гуртожитку [ADDRESS] , жилою площею 16, 9 кв.м, яке складається з однієї кімнати ( підстава видачі ордера: рішення ВМР від 24.09.2007 року №1238). Відповідно до даних паспорта серії [NUMBER] , виданого 13 березня 2007 року Знам`янським МРВ УМВС України в Кіровоградській області на прізвище [PERSON] , остання з 10.10.2007 року зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради «Про надання дозволу на реконструкцію будівлі гуртожитку по [ADDRESS] » від 29 травня 2008 року №772 надано дозвіл житлово-експлуатаційній конторі № 12 на реконструкцію будівлі гуртожитку по [ADDRESS] , що передана до комунальної власності територіальної громади м.Кіровограда відповідно до рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 24 березня 2004 року №421, під житловий будинок. 31 грудня 2008 року [PERSON] знято з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] , та цього ж дня, 31 грудня 2008 року, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними зазначеного вище паспорта на прізвище [PERSON] . Крім того, згідно з копією довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація №2 Кіровоградської міської ради» №981 від 26.03.2015 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї дві особи: син [PERSON] , 2000 р.н. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 р. № 690, передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору. Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. З огляду на зазначені норми законів судом відзначається, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Тим самим, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами, і, зокрема, в даному випадку, послугами водопостачання та водовідведення входить до предмета доказування. Позивач ОКВП «Дніпро-Кіровоград» під час судового розгляду справи по суті зазначив щодо фактичного надання відповідачу послуг за адресою [ADDRESS] за період з 01.08.2008 року по 31.12.2014 року та проведення відповідних нарахувань за надані послуги за особовим рахунком, відкритим на ім`я відповідача, на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості, в свою чергу, відповідач заперечувала щодо фактичного отримання та користування нею зазначеними послугами за вказаною адресою з тих підстав, що за вказаною адресою її знято з реєстрації з 31.12.2008 року, в будівлі гуртожитку по [ADDRESS] з 2008 року була реконструкція, і квартири [ADDRESS] , в яку, як стверджує позивач, ним надавалися послуги з водопостачання та водовідведення, - не існує. Зазначені доводи відповідача перевірялися позивачем та відповідно до наданого Акту обстеження №68 від 12 травня 2021 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград», представниками служби збуту ОКВП «Дніпро-Кіровоград» проведено обстеження водопровідних та каналізаційних систем ПП «Кіровоградський термінал» за адресою [ADDRESS] (магазин взуття та одягу) та в ході обстеження встановлено, що за даною адресою встановлено лічильник №10884529, ф.п.00084 м3, опломбований, пломба не порушена та в робочому стані. Крім того, під час судового розгляду справи, представник позивача зазначив, що при проведенні обстеження місце розташування квартири [ADDRESS] встановлено не було. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування, достатніми, тобто такими, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, більш того, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, суд зазначає, що належних доказів того, що позивачем ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надавалися відповідачу [PERSON] як споживачу, послуги з водопостачання та водовідведення в квартиру [ADDRESS] в період з 01.08.2008 року по 31.12.2014 року, та фактичне користування ними відповідачем, - позивачем не надано. Відповідачем [PERSON] подана також заява про застосування у зазначеній справі строку позовної давності, яка мотивована тим, що сума боргу, яка вказується позивачем, утворилася за період з 01.07.2008 року по 01.01.2015 року, поряд з цим, це свідчить про те, що частина суми, яку вимагає позивач, нарахована ним більш ніж за три роки до часу подання позовної заяви про стягнення боргу, що суперечить вимогам ст.ст.256, 257 ЦК України, чим позивач вимагає сплату боргу за межами встановленого законодавством України строку позовної давності. Судом, в свою чергу, відзначається, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Поряд з цим, як роз`яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає недоведеними вимоги позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2008 року по 31.12.2014 року в розмірі 6 295 грн. 02 коп., а також в порядку ст.625 ЦК України 3% річних, що становить 396 грн. 66 коп., індекс інфляції, що становить 1 321 грн. 23 коп., а всього 8 012 грн. 92 коп. за адресою [ADDRESS] та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України при вирішенні судом питання про розподіл між сторонами судових витрат, та враховуючи, що позивачу в задоволенні позову відмовлено, понесені останнім судові витрати по справі, що складаються з судового збору, залишити по фактично понесеним позивачем. Крім того, судом зауважується, що під час примусового виконання виконавчого листа №405/1002/15-ц №2/405/208/15, виданого 22.07.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровограда про стягнення боргу з [PERSON] на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» в розмірі 6 295, 02 грн. та 3% річних в сумі 396, 66 грн., індекс інфляції в сумі 1 321, 23 грн. та судовий збір в розмірі 243, 60 грн., на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 червня 2015 року, яке набрало законної сили 07 липня 2015 року, відповідачем [PERSON] 27 грудня 2019 року було сплачено 9 332, 16 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.1567535047.1, та яке (заочне рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 червня 2015 року), в подальшому було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 24 травня 2021 року. Порядок повороту виконання рішення, постанови визначений ст.444 ЦПК України, за змістом якої питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (ч.5 ст.444 ЦПК України), до якої (заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості) додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (ч.6 ст.444 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч.ч.9, 10 ст.444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду. З огляду на зазначене, та приймаючи до уваги, що відповідна заяви сторони під час розгляду справи по суті не подавалася та відповідно судом питання про поворот виконання рішення не вирішується, що, в свою чергу, не позбавляє відповідача права подати відповідну заяву про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції у строки, визначені ч.10 ст.444 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed