Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

Позивач в липні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 769319/ФЛ від 12.02.2008 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 12.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 769319/ФЛ про надання споживчого кредиту у сумі 20 000 грн., строком до 11.02.2011 року, із сплатою 2,7 відсотків на місяць за користування кредитними коштами. Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором. Станом на 31.12.2010 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 31 128 грн. 84 коп., просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31 128 грн. 84 коп. та судові витрати по справі. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено. 21.01.2022 року [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу справи від 21.01.2022 року, справа передана судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 24 січня 2022 року заяву призначено до розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2022 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 011 року скасовано і справу призначено до розгляду в за правилами спрощеного позовного провадження. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. В матеріалах справи наявна заява про слухання справи без участі представника позивача, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги позивача з наведених позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що позивачем не надано доказу щодо отримання ним грошових коштів. Меморіальний ордер не містить його особистого підпису. Також в матеріалах справи відсутні докази відповідачем банківського рахунку для переказу відповідних коштів. Просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 769319/ФЛ від 12.02.2008 року, згідно з яким [PERSON] надано кредит у розмірі 20 000 грн., строком до 11.02.2011 року, із сплатою 2,7 відсотків на місяць за користування кредитними коштами. Згідно з п.1.1 кредитного договору Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20000 грн. Ціль кредитування споживчі цілі ( п.1.2). Відповідно до п.1.3.1 Договору відсотки за користування Кредитом нараховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 2,7% відсотків на місяць (п.1.3.1). Згідно з п.2.3.1 Договору, позичальник повертає Кредит та сплачує Банку передбачені п.1.3.1 цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № [NUMBER] у порядку, передбаченому п.2.3.2. цього Договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 884,00 грн. Відповідно п. 3.2.3 кредитного договору Позивач має право вимагати від відповідача дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо відповідач не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 2.3.2 кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту. Визначеного у п. 2.3.2 кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань відповідача щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.5 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасного сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 2.3.2 кредитного договору більш ніж на два дні, відповідач сплачує позивачу фіксований штраф у розмірі 30,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною першою статті 1055\~ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Статтею 1049\~ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею ст.\~625\~ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, відповідач суму кредиту використав. Однак, у призначений строк повернення кредитних коштів та сплату відсотків не здійснював. У зв`язку з чим заборгованість по кредиту станом на 31 грудня 2010 року склала 31 128,84 грн., а саме: непогашений кредит 17 697 грн. 47 коп.; несплачені відсотки 8 744 грн. 34 коп.; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язань 4 327 грн. 03 коп.; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімального необхідного платежу 360 грн. Відповідач в судовому засіданні заперечував, щодо отримання кредиту, вказав що кошти ним не отримувалися. Отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджено доказами по справі. В судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2020 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 769319/ФЛ від 12.02.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та [PERSON] , перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 30 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп відступило права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» за кредитним договором № 769319/ФЛ від 12.02.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. дніпропетровська від 23 листопада 2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення, стягувач Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 769319/ФЛ від 12.02.2008 року відмовлено. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. В той же час, передумовою для судового захисту порушеного права є наявність саме порушеного права та факт порушення даного права діями відповідача. Суд зазначає, що у даному випадку у позивач є неналежним позивачем по справі, оскільки ним відступлено право вимог за кредитним договором № 769319/ФЛ від 12.02.2008 року Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та в подальшому відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed