Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, у якій просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є бабою позивача. Останнє місце проживання [PERSON] було за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, що розташоване за вищевказаною адресою, яке належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 17 серпня 1993 року. Дочкою померлої [PERSON] є матір позивача у справі [PERSON] , яка, як спадкоємиця за законом першої черги, в установлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а, отже, фактично прийняла спадщину в розумінні статті 549 Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963 року). У подальшому, на запит нотаріуса Чуй Н.В. надійшла довідка з Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічне інвентаризації» № 11480 о від 16 березня 2020 року, зі змісту якої [PERSON] стало відомо, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаською районною державною адміністрацією 22 червня 1998 року. [PERSON] , [INFO] , є невісткою померлої [INFO] [PERSON] та на день смерті останньої проживала разом з нею. [INFO] [PERSON] померла. З метою поновлення своїх порушених прав, у червні 2020 року [PERSON] звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовною заявою про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації, однак [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2021 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області «Про оформлення права індивідуальної власності громадян на жилі будинки» № 219 від 22 червня 1998 року в частині надання доручення ЧООБТІ щодо видачі [PERSON] свідоцтва на право індивідуальної власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , видане на підставі розпорядження голови Черкаської РДА № 219 від 22 червня 1998 року, та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане домоволодіння. Разом з тим, за життя, 12 червня 2020 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй доньці - позивачу в справі [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке [PERSON] фактично прийняла після смерті матері [PERSON] , однак юридично не встигла оформити свої спадкові права. В установлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] позивач подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на указане домоволодіння не змогла у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на дане спадкове майно, виданого на ім`я спадкодавця. За вказаних обставин позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Токової С.Є. від 27 жовтня 2021 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом передано для розгляду за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області /а.с. 40-41/. 23 листопада 2021 року вказана справа надійшла до Черкаського районного суду Черкаської області. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12 січня 2022 року; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву /а.с. 46-48/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17 лютого 2022 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /а.с. 113-114/. 17 лютого 2022 року у зв`язку з перебуванням головуючої судді у справі Миколаєнко Т.А. на лікарняному справу було знято з розгляду, чергове судове засідання призначено на 28 березня 2022 року. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] у адресованій суду заяві заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а справу слухати без її участі. Представник відповідача - Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області - сільський голова Микола Бас також скерував на адресу суду письмову заяву, в якій розгляд справи просив проводити без участі представника Леськівської сільської ради, по суті спору зазначив, що проти задоволення позовної заяви в повному обсязі не заперечує. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк Леськівська сільська рада Черкаського району Черкаської області не скористалася. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Думанці Черкаського району Черкаської області померла [PERSON] , що стверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 липня 1998 року Думанецькою сільською радою Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 2 /а.с. 13/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якої увійшло домоволодіння по [ADDRESS] , що належало померлій згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 17 серпня 1993 року, виданого Черкаською районною державною адміністрацією Черкаської області на підставі розпорядження представника Президента України № 342 від 29 липня 1993 року /а.с. 16/. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за станом на 08 жовтня 2021 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] ; розташовані: - житловий будинок під літ. «А-І», 1965 року побудови, до складу якого входять: коридор площею 4,7 м2, коридор площею 9,2 м2, кімната площею 13,2 м2, кімната площею 7,0 м2, кухня площею 9,8 м2, санвузол площею 3,7 м2, кухня площею 8,0 м2, - прибудова під літ. «а», до 1984 року побудови; - ганок, - сарай - літня кухня під літ. «Б», до 1984 року побудови; - сарай під літ. «В», до 1984 року побудови; - вбиральня під літ. «Г», до 1984 року побудови; - гараж під літ. «Д», до 1984 року побудови; - погріб під літ. «Ж», до 1984 року побудови; - ворота з хвірткою під № 1; - огорожа під № 2; - огорожа під № 3; - водоколонка під № 4, хвіртка під № 5 /а.с. 31-35/. Згідно з висновком ФОП [PERSON] від 20 жовтня 2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 87 580 гривень 00 копійок /а.с. 36/. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 квітня 2020 року, виданого повторно, а також копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10 березня 1961 року, [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] та, відповідно, спадкоємцем першої черги за законом /а.с. 11, 12/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 513/1998. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 10 липня 1998 року звернулася [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. У матеріалах спадкової справи відсутні дані про заповіти, посвідчені від імені [PERSON] , а також про осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом /а.с. 92/. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що крім [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався /а.с. 92-107/. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року. Згідно з вимогами статті 524 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР від 18.07.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За приписами ст. 548 та ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР від 18.07.1963 року таким, що відмовився від спадщини, вважався той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 561 ЦК УРСР від 18.07.1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Таким чином, законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК УРСР від 18.07.1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Зважаючи на те, що [PERSON] , яка є дочкою померлої [PERSON] , в установлений законом шестимісячний строк подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини /а.с. 93/, суд вважає доведеним, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак юридично не оформила свої спадкові права. Водночас, з копії довідки № 207 від 10 березня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Думанецької сільської ради Черкаського району Черкаської області, вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та мала такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , - невістка /а.с. 14/. Зі змісту позовної заяви слідує, що з довідки Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічне інвентаризації» № 11480 о від 16 березня 2020 року, яка надійшла на запит нотаріуса, [PERSON] дізналася про те, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Черкаською районною державною адміністрацією 22 червня 1998 року. [INFO] [PERSON] померла. З огляду на вищевикладене, [PERSON] не мала змоги оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим у червні 2020 року звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовною заявою про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації. З копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2020 року виконавчим комітетом Думанецької сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 10, вбачається, що [INFO] [PERSON] померла в м. Черкаси /а.с. 18/. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2021 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області «Про оформлення права індивідуальної власності громадян на жилі будинки» № 219 від 22 червня 1998 року в частині надання доручення ЧООБТІ щодо видачі [PERSON] свідоцтва на право індивідуальної власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , видане на підставі розпорядження голови Черкаської РДА № 219 від 22 червня 1998 року, та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане домоволодіння /а.с. 20-23, 24-28/. Даним рішенням було відновлено права [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , а тому воно входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . З копії довідки № 464 від 06 вересня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Думанецької сільської ради Черкаського району Черкаської області, встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім [PERSON] , як на день смерті, так і на даний час, у будинку зареєстрованих осіб немає /а.с. 29/. За життя, 12 червня 2020 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу в справі [PERSON] /а.с. 17/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 314/2020. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 10 липня 2020 року звернулася [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. У матеріалах спадкової справи наявний заповіт від імені [PERSON] , посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області 12 червня 2020 року № 16. Дані про осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині за заповітом, у матеріалах спадкової справи відсутні /а.с. 55/. В установлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] позивач подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на указане домоволодіння не змогла у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нього, виданого на ім`я спадкодавця, шо підтверджується листом завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 872/02-14 від 09 вересня 2021 року /а.с. 30/. При цьому, із матеріалів спадкової справи вбачається, що крім [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався /а.с. 56-91/. За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною першою статті 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом установлено, що позивач у справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , звернувшись у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, однак оформити свої спадкові права не має змоги через відсутність правовстановлюючого документу на будинковолодіння, виданого на ім`я спадкодавиці, що підтверджено листом завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 872/02-14 від 09 вересня 2021 року. При цьому суд виходить із того, що відсутність реєстрації права власності на спірне домоволодіння за спадкодавицею [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації такого права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що у позивача наявні перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, а також беручи до уваги відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає судові витрати за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved