Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутньою. Зазначає, що [PERSON] є його колишньою дружиною та матір`ю його дітей, з якою вони постійно проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] . У 2010 році [PERSON] виїхала за межі України в Італію з метою працевлаштування. Заявник вказує, що до 2015 року [PERSON] підтримувала із ним та дітьми зв`язок, телефонувала, а з 2015 не підтримує ні з ним, ані з іншими членами сім`ї ніяких зв`язків, її місце проживання чи перебування не відоме. Неодноразові намагання зв`язатися із [PERSON] за роки не дали ніякого результату. Мотивуючи свої вимоги тим, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають разом із ним. Йому необхідно діяти в їх інтересах, однак через відсутність зв`язку з їх матір`ю він обмежений в захисті їх інтересів, а тому просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] безвісно відсутньою. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 березня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено справу розглядати за правилами окремого провадження, призначивши судове засідання на 23 березня 2022 року. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, скерував 22.03.2022 до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутність. Також 22.03.2022 року на адресу суду надійшла заява міського голови Кіцманської міської ради Булеги С.Б., у якій останній просить розглянути справу без участі представника міської ради. Не заперечує щодо задоволення вимог [PERSON] , при цьому вказує на те, що наслідки прийняття рішення їм відомі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.6). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Неполоковецькою селищною радою Кіцманського району Чернівецької області 27.08.2007 року про що було зроблено відповідний актовий запис за № 28 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Неполоковецькою селищною радою Кіцманського району Чернівецької області 06.05.2005 року про що було зроблено відповідний актовий запис за № 13 (а.с.9-10). Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 7) Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 161 від 15.03.2022 року, складеного комісією при Кіцманській міській раді Пілат Т.І. з 2010 року перебуває за межами України, вихованням та матеріальним забезпеченням дітей не займається. (а.с11) Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Статтею 305 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування)». Така правова позиція, підтверджена 22 листопада 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №225/882/17. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Оцінка Суду. З урахуванням вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів в сукупності, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, беручи до уваги відсутність відомостей про перебування фізичної особи - [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання [ADDRESS] , відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості, сплив більше ніж річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи та беручи до уваги наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою, а саме враховуючи те, що останній фактично здійснює догляд за неповнолітніми дітьми, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутньою. На підставі викладеного, ст.43 ЦК України, ст.ст.234, 235, 246-249 ЦПК України,

Outcome: approved