Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

[PERSON] 03.11.2021 звернулась з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, просила визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ № 046507 від 25.01.2002 виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 27 від 25.01.2002, що зареєстрований в книзі записів державних актів за № 46, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] що помер [INFO] , який успадкував після смерті [PERSON] , але не оформив нотаріально, право на земельну частку\~(пай)\~площею 3,09\~ум.кад.га,\~що на\~підставі сертифіката\~про право\~на земельну\~частку (пай)\~ЛВ №148059\~від 13.03.1997,\~зареєстрованого в\~книзі записів\~сертифікатів за\~№ 37,\~належало останньому,мотивуючи тим, що після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на майно спадкодавця, так як вона проживала із ним на час його смерті, то вважала, що фактично прийняла спадщину, і 20.09.2021 звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті [PERSON] . В інший спосіб, як звернутись з означеним позовом до суду вона оформити спадщину не може, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 01.03.2022 подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності. Представник Городоцької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, 20.12.2021 міський голова подав пояснення, у яких позов фактично визнав, просив про розгляд справи за відсутності їх представництва. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті, слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до\~ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Пункт 24\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~№ 7\~передбачає,\~що член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта.\~Невнесення до\~зазначеного вище\~списку особи,\~яка була\~членом КСП\~на час\~передачі у\~колективну власність\~землі,\~не може\~позбавити її\~права на\~земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. За положеннями ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Згідно ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. За положеннями ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно положень абз.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як видно із копії свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.9), [PERSON] помер [INFO] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 10). Із копії державного акта серії ІV-ЛВ\~№ 046507\~від 25.01.2002\~виданого на\~ім`я [PERSON] \~на підставі\~розпорядження голови\~Городоцької РДА\~№ 27\~від 25.01.2002,\~що зареєстрований\~в книзі\~записів державних\~актів за\~№ 46 (а.с.16), такий виданий 25.01.2002. Згідно вказаного державного акту видно, що [PERSON] у 2002р., тобто після його смерті, передавалась у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,1217 га. Оскільки на час видачі державного акта серії ІV-ЛВ № 046507 від 25.01.2002 виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 27 від 25.01.2002, що зареєстрований в книзі записів державних актів за № 46, останній помер, тому такий державний акт слід визнати недійсним. Як убачається із копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 148059 від 13.03.1997 згідно витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Городоцької міської ради Городоцького району Львівської обл. Цуньовському С.І. належало право на земельну частку (пай) площею 3,09 ум.кад.га на території Городоцької міської сільської ради. Згідно довідки Городоцької міської ради №3893 від 07.11.2019р. [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований разом з [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 14). Вказане свідчить про те, що [PERSON] ще за життя був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а отже видача бланку державного акта після його смерті не може слугувати до звуження прав його спадкоємців та відмовою до визнання за ними права на пай в порядку спадкування. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Таким чином, належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 3,09 ум.кад.га, входить до складу спадщини після його смерті. Отже, оскільки [PERSON] при житті фактично належало право на земельну частку (пай) згідно вищеозначеного сертифікату, саме це право входить до складу спадщини, після його смерті, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , спадщину фактично прийняла, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, є підстави до визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON] .

Outcome: approved