Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

02 листопада 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання недійсними окремих положень договору та стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 лютого 2019 року між ним та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №079-004/006/190000004, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz E280, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить йому. Страховими випадками відповідно до п.9.4 вищевказаного Договору є викрадення автомобіля- крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння ТЗ та/або його ДО. Страхова сума за даним договором добровільного страхування становить 350 000,00 грн. Відповідно до п.20.9 Договору виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: - 30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів; - 70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження. Вважає, що вказані положення Договору порушують його права як споживача і є несправедливими, оскільки відповідно до умов кримінально-процесуального законодавства при невстановленні осіб причетних до незаконного заволодіння її автомобілем досудове розслідування може бути неодноразово продовжено (фактично безкінечно до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності), тому умову Договору щодо виплати 70% страхового відшкодування без встановлення граничного терміну виплати, вважає несправедливою, такою, що суперечить чинному законодавству України, порушує її права як споживача. З наведених вище підстав позивач просить суд: 1) визнати недійсним п.п. «а» п.20.9 ст.20 договору добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №079-004/006/190000004 від 20 лютого 2019 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу, а саме: 70% страхового відшкодування - протягом 20 робочих днів після закінченням досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження; 2) стягнути з відповідача на свою користь 278 525,17 грн. страхового відшкодування; 3) стягнути з відповідача на свою користь 20 000,00 грн. моральної шкоди. Зі змісту позову слідує, що позивач фактично допустив описку у номері оскаржуваного пункту, оскільки фактично йде мова про п.20.8 договору, який неодноразово цитується позивачем, а не п.20.9, який стосується іншого виду страхового випадку, тому в подальшому суд буде вважати, що позивач мав на увазі саме п.20.8 договору. В письмовому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. В судове засідання сторони не прибули. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2019 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №079-004/006/190000004, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz E280, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить йому. Страховими випадками відповідно до п.9.4 вищевказаного Договору є викрадення автомобіля- крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння ТЗ та/або його ДО. Страхова сума за даним договором добровільного страхування становить 350 000,00 грн. (п.10.3), а сума франшизи за страховим випадком «Викрадення» - 10% від страхової суми (п.14.1). Відповідно до п.20.8 Договору виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: - 30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів; - 70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження. 19 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою-повідомленням про страховий випадок у вигляді викрадення застрахованого автомобіля. До вказаного повідомлення позивач додав довідку Луцького ВП ГУНП у Волинській області за підписом слідчого Мосюка В.С., в якій вказано, що дійсно 19 грудня 2019 року позивач звернувся із письмовою заявою про вчинення невстановленою особою стосовно злочину - незаконного заволодіння автомобілем, який знаходився на території між будинками №№ [NUMBER] , [ADDRESS] . За даним фактом до ЄРДР внесено кримінальне провадження №12019030010004861, на даний час проводяться необхідні слідчі та процесуальні дії у провадженні (а.с.57-59). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 05 березня 2020 року, яке здійснено на замовлення відповідача, ринкова вартість викраденого автомобіля на момент викрадення становить 273 249,44 грн. (а.с.61-66). Згідно зі страховим актом від 17 березня 2020 року відповідач визнав випадок викрадення автомобіля позивача страховим та прийняв рішення, на підставі п.20.9 договору страхування виплатити 30% страхового відшкодування, що становить 71 474,83 грн. (30% х (273 249,44 грн. оціночна вартість - франшиза 35 000,00 грн.) (а.с.60). Факт отримання виплати у розмірі 71 474,83 грн. позивачем не заперечується. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. До відносин, які регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні та виконанні договору страхування. Страхувальник є споживачем фінансових послуг, а страховик їх виконавцем. У частинах першій, другій, п`ятій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Проаналізувавши зміст п.20.8 Договору, суд дійшов висновку, що його положення є несправедливим в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Положення щодо відшкодування споживачу лише 30% вартості застрахованого автомобіля, а 70% - після закінчення досудового розслідування є явно непропорційними, оскільки ставить споживача в залежність від дій третьої особи - органу досудового розслідування, яке може здійснювати розслідування та розшук викраденого у позивача транспортного засобу невизначений проміжок часу. Тим самим нівелюються приписи ст.1192 ЦК України, які вказують про обов`язок відшкодування шкоди майну потерпілу у повному обсязі. З огляду на вищевикладене, оскільки умови п.20.8 спірного Договору є несправедливими, суд визнає їх недійсними, в частині умов виплати страхової відшкодування двома частинами 30% та 70%, та задовольняє позовні вимоги в цій частині. Що стосується питання стягнення страхового відшкодування, суд зазначає наступне. У своєму позові позивач просить суд стягнути з відповідача 278 525,17 грн. страхового відшкодування, яку обраховує, виходячи із страхової суми у 350 000,00 грн. (п.10.1 Договору) за мінусом фактичного виплаченого відшкодування 71 474,83 грн. Вищенаведений підхід позивача є помилковим, оскільки у п.п. «а» п.20.8 Договору чітко визначено, що страховою сумою у випадку викрадення транспортного засобу є дійсна вартість застрахованого ТЗ, якщо на момент настання страхового випадку вона є меншою за страхову суму. В даному випадку, згідно з виконаної на замовлення відповідача оцінки транспортного засобу, його дійсна ринкова вартість на момент викрадення становила 273 249,44 грн., тобто, менше ніж страхова сума, яка встановлена у п.10.1 Договору. Отже, за основу судом береться саме дійсна ринкова вартість автомобіля на момент настання страхового випадку у розмірі 273 249,44 грн., а не 350 000,00 грн., як помилково вважає позивач. Вказане відповідає приписам п.п.«а» п.20.8 Договору, в частині, яка позивачем не оскаржується. Далі, позивач також безпідставно у своїх розрахунках не враховує суму франшизи, яка згідно п.14 Договору становить 10% від страхової суми, яка визначена у п.10.3 Договору, та становить 35 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, а також визнання судом недійсними умов п.20.8 Договору, які обмежували суму страхової виплати на рівні 30%, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути решту 70% страхової виплати, яка має становити 166 774,61 грн. (273 249,44 грн. дійсна ринкова вартість - 35 000,00 грн. франшизи) х 70%). В задоволенні решти позовних вимог в цій частині слід відмовити, адже розрахунки позивача здійснені без врахування ринкової вартості автомобіля та франшизи. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На переконання суду, оскільки позивач добровільно та самостійно погодився на несправедливі умови, які були викладені у п.20.9 укладеного з відповідачем Договору, мав реальну можливість з ними ознайомитися до укладення цього договору, а питання про його недійсність поставив лише після виникнення страхового випадку, він не поніс та не міг понести моральної шкоди, зокрема у вигляді душевних страждань через неправомірні дії відповідача, адже до ухвалення цього рішення суду, на підставі презумпції правомірності правочину, яка визначена у ст.204 ЦК України, оскаржені умови договору були дійсними. До того ж, у діях відповідача відсутні будь-які винні дії, адже позивач був вільним відмовитися від укладення договору з відповідачем та обрати іншого страховика, але все одно погодився на умови договору, які в подальшому визнані несправедливими судом. З огляду на вищевикладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. слід відмовити. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 575,75 грн. (1 667,75 грн. за задоволену позовну вимогу майнового характеру + 908,00 грн. за задоволену позовну вимогу немайнового характеру про визнання недійсним пункту договору).

Outcome: partial