Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 42,96 ум.кад.га, яка перебуває у колективній власності СС «Перемога», що в с. Гринівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, у відповідності із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0072874 від 23.02.2005 року, а саме за [PERSON] права власності на 3/4 частини вказаної земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , а за [PERSON] права власності на 1/4 частину цієї ж земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , як обов`язкової частки у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовували тим, що у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця, в нотаріальному порядку їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, що позбавляє їх можливості оформити спадщину на спадкове майно. Також позивач [PERSON] просила повернути їй зайво сплачений судовий збір в сумі 248,10 грн. 28.01.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою суду витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . В підготовче судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Також позивачі подали до суду спільну письмову заяву, в якій просили у разі визнання відповідачем позову повернути їм 50 % сплаченого ними судового збору. Представник відповідача - Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] , згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0072874, виданого 23.02.2005 року на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 01.03.2005 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 63, належало право на земельну частку (пай) розміром 42,96 ум.кад.га у землі, яка перебуває в колективній власності СС «Перемога», що в с. Гринівці Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 4). Відповідно до копій свідоцтва про одруження [PERSON] з 01.10.1966 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (позивачка) (а.с. 12). У шлюбі у них народився син [PERSON] (позивач), [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Ще за життя [PERSON] посвідчив на ім`я [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповів йому все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 27.03.2003 року (а.с. 8). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вів з ним спільне господарство, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 22 від 13.01.2022 року та випискою з погосподарської книги Гринівецького старостинського округу № 4 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 23 від 13.01.2022 року (а.с. 6, 7). Також, у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні недієздатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Враховуючи те, що дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (позивачка) в межах шестимісячного строку, протягом якої спадкоємці мають право прийняти спадщину, набула статусу непрацездатної вдови, а саме їй було призначено пенсію за віком (копія посвідчення серід [NUMBER] , а.с. 40), а отже незалежно від змісту заповіту посвідченого на [PERSON] (позивачка), вона має право на обов`язкову частку у спадщині (половину частки), яка належала б їй у разі спадкування за законом. З врахуванням вищенаведеного, [PERSON] (позивачка) також прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , успадкувавши 1/4 частину спадкової земельної частки (паю), оскільки до дня смерті проживала разом з спадкодавцем та вела з ним спільне господарство, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 22 від 13.01.2022 року (а.с. 6). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 139/2005, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 38-60), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти або прийняли спадщину немає. Однак, позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом та за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області за № 15/02-31 та № 16/02-31 від 12.01.2022 року (а.с. 10, 11). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити спадщину на спадкове майно - земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом та за законом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на земельну частку (пай) в цілому, а саме: [PERSON] (позивач) на 3/4 частини земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом після померлого батька [PERSON] , а [PERSON] (позивачка) на належну їй 1/4 частину земельної частки (паю), як на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12405,0 грн.) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно ч. 5 ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Згідно ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. З матеріалів справи вбачається, що ціна позову, у відповідності до грошової оцінки, становить 16928,39 грн. (а.с. 5). Тобто загальна сума судового збору по даній справі становить 992,40 грн. Отже, розмір судового збору, виходячи з долі заявлених кожним з позивачів вимог, а саме: 3/4 частини майнових вимог [PERSON] (позивач) становить 744,30 грн., 1/4 частини майнових вимог [PERSON] (позивачка) становить 248,10 грн. Як вбачається з доданих до позовної заяви квитанцій про сплату судового збору [PERSON] (позивач) сплатив судовий збір у розмірі 744,30 грн. (а.с. 15, 17), а [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 496,20 грн. (а.с. 16). Таким чином, враховуючи те, що позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн., замість 248,10 грн., суд вважає, що клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору слід задовольнити та повернути [PERSON] (позивачка) зайво сплачений судовий збір в сумі 248,10 грн. Також відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: [PERSON] - 372,15 грн., а [PERSON] - 124,05 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1225, 1241, 1268 ЦК України, ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved