Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрована також відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є колишньою дружиною позивача. Шлюб між сторонами розірвано 26.02.2019 року. Після розірвання шлюбу, з 2019 року відповідачка за вищевказаною адресою не проживає, у квартирі відсутні її особисті речі, участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймає, місцезнаходження її не відоме. Тому позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20 січня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Позивач надав суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того зазначив, що на момент купівлі спірної квартири, він з відповідачкою по справі не проживав. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином у порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, відзиву не подала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11 - копія договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2005 р., а.с.10 - копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а.с.12 - копія Витягу з державного реєстру правочинів). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, у вищевказаній квартирі, крім позивача, зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 15.08.2013 року по теперішній час (а.с.8 - копія довідки). У матеріалах справи міститься Акт від 13.01.2022 р. (а.с.9), складений мешканцями сусідніх квартир будинку [ADDRESS] , посвідчений директором ТОВ «Комбінат благоустрою» К.В. Мала, із змісту якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] , [INFO] , не проживає у період з 10.10.2019 року по теперішній час. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у квартирі за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS] більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважності причин непроживання відповідача в даній квартирі у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю в ній без поважних причин понад одного року. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 992,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved