Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У січні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулась в суд до відповідачів з зазначеним позовом. Посилалась на те, що 11 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49/П/71/2008-840, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 44773 долари 66 центів США із розрахунку 13,4 % на рік строком з 11 березня 2008 року по 10 березня 2015 року. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. [PERSON] станом на 09 листопада 2015 року порушено пункти 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3., 4.3.2 та 4.3.3. договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконуються взяті на себе зобов`язання. Відповідно до п. 5.1. кредитного договору у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що у разі порушення відповідачем вимог пунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. кредитного договору, відповідач зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. кредитного договору, за кожен випадок. Станом на 09 листопада 2015 року заборгованість [PERSON] по договору становить 110001 долар 40 центів США що включає в себе: - 41019 доларів 90 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 929058 гривень 32 копійки, - непогашений кредит; - 31017 доларів 18 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 702507 гривень 06 копійок, - несплачені відсотки; - 33486 доларів 95 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 758444 гривні 79 копійок, - несплачена пеня; - 4477 доларів 37 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 101407 гривень 71 копійку, - несплачений штраф. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року позовну заяву без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про відстрочення сплати судового збору. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року виправлено описку в ухвалі судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 126-135). Зазначив, що з розрахунку заборгованості вбачається, що прострочення чергового платежу відповідачем відбулось у грудні 2008 року. Тому позивач з 21 грудня 2008 року мав право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів. Термін погашення кредиту до 10 березня 2015 року, проте відсотки позивачем розраховані по 08 листопада 2015 року. Зазначив, що позивач звернувся до суду 25 січня 2016 року, тобто заявлені вимоги до 25 січня 2013 року з простроченням трирічного строку позовної давності. Таким чином, розмір вимог щодо заборгованості по кредиту та нарахованих відсотків визначається [PERSON] за період з 25 січня 2013 року по 10 березня 2015 року, виходячи з того, що мінімальний черговий щомісячний платіж (кредит та нараховані відсотки) згідно п. 2.2.1. кредитного договору складає 832 долари 13 центів США. Пеня позивачем нарахована за період з 09 листопада 2014 року по 08 листопада 2015 року, тобто з порушення річного строку позовної давності та після закінчення строку кредитування. Таким чином, вимоги щодо пені визначаються [PERSON] за період з 25 січня 2015 року по 11 березня 2015 року, виходячи з того, що вона має нараховуватись на розмір заборгованості при мінімальному черговому щомісячному платежі (кредит та нараховані відсотки) згідно п. 2.2.1. кредитного договору у сумі 832 долари 13 центів США. Вимоги щодо сплати штрафу є безпідставними та необґрунтованими, оскільки порушень з боку [PERSON] вимог пунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. кредитного договору не вчинялось, а позивачем доказів на підтвердження цієї вимоги суду не надано. На момент подачі позову до суду 25 січня 2016 року правовідносини поруки між позивачем та [PERSON] припинились, оскільки строк виконання основного зобов`язання, визначений п. 1.1.4. кредитного договору настав 10 березня 2015 року та позовні вимоги до поручителя повинні бути пред`явлені до 10 вересня 2015 року. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»), [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49/П/71/2008-840, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 44773 долари 66 центів США із розрахунку 13,4 % на рік строком з 11 березня 2008 року по 10 березня 2015 року (а.с. 13-15). 04 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 49/П/71/2008-840 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 198-201). 20 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Фінанс Проперті Групп» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 49/П/71/2008-840 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Фінанс Проперті Групп» (а.с. 205-208). 26 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Фінанс Проперті Групп» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 49/П/71/2008-840 від 11 березня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (а.с. 212-215). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача. Відповідно до п. 3.2.1. кредитного договору згідно з цим договором поручитель безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору. [PERSON] порушено умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконуються взяті на себе зобов`язання. Відповідно до п. 5.1. кредитного договору у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови Кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата прострочених відсотків, пеня обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 11-12) станом на 09 листопада 2015 року заборгованість [PERSON] по договору становить 110001 долар 40 центів США що включає в себе: - 41019 доларів 90 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 929058 гривень 32 копійки, - непогашений кредит; - 31017 доларів 18 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 702507 гривень 06 копійок, - несплачені відсотки; - 33486 доларів 95 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 758444 гривні 79 копійок, - несплачена пеня; - 4477 доларів 37 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 101407 гривень 71 копійку, - несплачений штраф. Представник відповідачів подав до суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Посилається на те, що позивач звернувся до суду 25 січня 2016 року, тобто заявлені вимоги про стягнення кредиту та нарахованих відсотків до 25 січня 2013 року з простроченням трирічного строку позовної давності. Крім того, позивачем нарахована пеня за період з 09 листопада 2014 року по 08 листопада 2015 року, тобто з порушення річного строку позовної давності та після закінчення строку кредитування. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом та нарахованими відсотками за період з березня 2008 року по 09 листопада 2015 року. Позов про стягнення заборгованості поданий до суду 25 січня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності за період нарахування заборгованості з березня 2008 року по 25 січня 2013 року. Стороною позивача до суду не подавалось будь-яких заяв щодо поважності причин пропуску строку позовної давності на такий тривалий термін. Розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками наданий позивачем станом на 09 листопада 2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом до 10 березня 2015 року. Відтак, у межах строку кредитування до 10 березня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 10 березня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Таким чином, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. Таким чином, враховуючи строк позовної давності, стягненню підлягає заборгованість за кредитом та нарахованими процентами за період з 25 січня 2013 року по 10 березня 2015 року. Відповідно до п. 2.2.1. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. 1.1.3.1. цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № [NUMBER] у порядку, передбаченому п. 2.2.3. цього договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 832 долари 13 центів США. За таких обставин, враховуючи вимоги п. 2.2.1. кредитного договору, стягненню підлягає заборгованість за кредитом та нарахованими процентами за період з 25 січня 2013 року по 10 березня 2015 року у розмірі 21232 долари 69 центів США. Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована за період з 09 листопада 2014 року по 08 листопада 2015 року, тобто з порушенням встановленої законом позовної давності в один рік. Таким чином, стягненню підлягає пеня за період з 25 січня 2015 року по 11 березня 2015 року з розрахунку загальної суми заборгованості (21232 долари 69 центів США) в розмірі 30858 гривень 66 копійок. Позивач також просить стягнути штраф відповідно до п. 5.2. кредитного договору в розмірі 4477 доларів 37 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 листопада 2015 року складає 101407 гривень 71 копійку. Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що у разі порушення відповідачем вимог пунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. кредитного договору, відповідач зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. кредитного договору, за кожен випадок. Представник [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що порушень з боку [PERSON] вимог пунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. кредитного договору не вчинялось. Стороною позивача будь-яких доказів на спростування доводів сторони відповідачів щодо порушення відповідачем вимог пунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. кредитного договору суду не надано. За таких обставин, вимога про стягнення штрафу задоволенню не підлягає. Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку. Відповідно до п. 3.2.1. кредитного договору згідно з цим договором поручитель безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (речення перше ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України). Отже, умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та договором комісії, не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61)). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 202/781/14-ц. Строк виконання основного зобов`язання відповідно до п. 1.1.4. кредитного договору настав 10 березня 2015 року. Враховуючи шестимісячний строк, визначений ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вимога до поручителя ( [PERSON] ) мала бути пред`явлена до 10 вересня 2015 року, однак позов поданий до суду лише 25 січня 2016 року. За таких обставин, суд вважає, що порука [PERSON] припинена, оскільки з вимогою до поручителя позивач не звернувся впродовж шести місяців з дати, визначеної для виконання основного зобов`язання. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з [PERSON] також підлягає судовий збір в розмірі 9695 гривень 92 копійки.

Outcome: partial