Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

18 червня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 квітня 2010 року в розмірі 134819 гривень 30 копійок, яка виникла станом на 31 березня 2020 року та судового збору в розмірі 2102 гривні 00 копійок посилаючись на те, що 27 квітня 2010 року між позивачем і відповідачем була підписана Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 27 квітня 2010 року, згідно якої [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який потім збільшився до 1600,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідкою про видані картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Уклавши з АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 березня 2020 року становить 134819 гривень 30 коп. Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 08 вересня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 100). 04 березня 2021 року, на виконання ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року про витребування доказів, до матеріалів справи приєднано копію матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 120, 121, 124-143). 17 березня 2021 року до матеріалів справи приєднано заяву представника акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 19 лютого 2022 року про зменшення розміру позовних вимог по даній справі, в якій представник [PERSON] просить стягнути заборгованість за договором № б/н від 27.04.2010 в розмірі 10631,20 грн., із яких: 1565,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 1565,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 3671,69 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5394,43 грн. - заборгованість з пені, а також понесені судові витрати (а.с. 145-161). 24 травня 2021 року до справи приєднана уточнена позовна заява про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій представник позивача [PERSON] просить стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10631,20 грн. за кредитним договором № б/н від 27.04.2010, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 171-187). Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 02 червня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] , у зв`язку зі смертю [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 191-А, 191-Б). Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 08 листопада 2021 року дану справу передано до Богуславського районного суду Київської області для розгляду по суті на підставі пункту першого частини першої ст. 31 ЦПК України, за місцем реєстрації відповідача (а.с. 213, 214). 31 грудня 2021 року вказана справа надійшла до Богуславського районного суду Київської області, та цього ж дня автоматизованою системою документообігу суду згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа розподілена для розгляду судді Тітову М.Б. (а.с. 219). 12 січня 2022 року суддя Богуславського районного суду Київської області Тітов М.Б. прийняв до свого провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.219). В судове засідання представник позивача за довіреністю не з`явився, але подав клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі, а також зазначено, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання на 25 березня 2022 року повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за № 9232 від 01.10.2021 вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 210). Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачу повістки про виклик до суду повернуті на адресу суду із відміткою працівника поштового зв`язку про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 223, 226). Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслав відзив на позовну заяву. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 27 квітня 2010 року між АТ комерційний банк «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети - заяви № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, згідно якого останньому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який потім збільшився до 1600,00 гривень. У анкеті-заяві від 27 квітня 2010 року, яка особисто підписана відповідачем та позивачем вказано, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що позичальник ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які було надано для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов`язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с. 16). До анкети-заяви банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які розміщені на сайті http://privatbank.ua/terms/ та довідку про основні умови кредитування (а.с. 14, 17, 18-41). Згідно розрахунку, наданого позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, станом на 28 січня 2021 року заборгованість відповідача становить 10631,20 грн., із яких: 1565,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 1565,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 3671,69 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5394,43 грн. - заборгованість з пені (а.с. 155). До позовної заяви банк також долучив довідку АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] та довідку про видані кредитні картки (а.с. 14, 15). Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема прострочені відсотки за користування кредитними коштами та пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилається на підписану сторонами анкету - заяву № б/н від 27 квітня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про умови кредитування за договором, підписану [PERSON] . З матеріалів справи, а саме з наданої позивачем до суду довідки вбачається, що [PERSON] 31.05.2012 була видана кредитна карта з терміном дії до 03/16 (а.с. 15). Дослідивши надані позивачем докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення суми заборгованості в розмірі 10631 гривень 20 коп., яка складається з непогашеного тіла кредиту, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом та заборгованості по пені. Встановлено, що позичальник [PERSON] помер [INFO] у віці 52 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 липня 2017 року виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Богуславського району Київської області, актовий запис № 10 (а.с. 128). Спадкоємцем майна померлого [PERSON] є [PERSON] , який прийняв спадщину, що підтверджується копією спадкової справи №519/2017 (а.с. 125-143). Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину. З наданої Тарутинською районною державною нотаріальною конторою Одеської області копії спадкової справи встановлено, що 12 листопада 2019 року державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидовою Н.Г. видані [PERSON] два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно у виді двох земельних ділянок (а.с. 141, 142). Таким чином до [PERSON] , як спадкоємця, перейшли обов`язки боржника за порушення кредитного зобов`язання. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та враховуючи, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 27 квітня 2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, суд приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості по кредиту в розмірі 10631,20 грн., яка розрахована на дату смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вищезазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), а тому суд враховує його під час ухвалення даного рішення. Дослідивши надані позивачем докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] суми заборгованості по кредиту в розмірі 10631,20 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог банку, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved