Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у лютому 2021 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03.06.2015, що станом на 14.01.2021 становить 47 426,52 грн. та складається з: 47 426,52 грн. - заборгованості за тілом кредиту. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Цитульського В.І. від 15 березня 2021 року у справі відкрито провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2022 вирішено проводити розгляд справи заочно. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 03.06.2015 між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір б/н який оформлено у вигляді анкети-заявки щодо отримання останнім кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту, який в подальшому збільшувався до 50 000,00 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та строки визначені «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». З огляду на те, що [PERSON] допустила неналежне виконання умов договору у зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач відзиву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії заявки-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банком банківських послуг від 03.06.2015, [PERSON] було подано заявку на оформлення пластикової картки, яку остання отримала 03.06.2015. Доданим до позову витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено Умови та порядок користування карткою «УНІВЕРСАЛЬНА». Також в ній визначено порядок нарахування процентів та штрафних санкцій. На підтвердження суми заборгованості надано: розрахунок заборгованості, та виписку про рух коштів на банківському рахунку. Норми права та висновки Верховного Суду, що застосував суд. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як передбачено статтею 1055 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Роздруківка із сайту позивача належним доказом щодо обумовлення сторонами порядку повернення отриманих коштів, бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин - 2015 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом - лютий 2021року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Також, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.06.2015 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними іне потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. Висновок суду. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 47 426,52 грн., при цьому позивач вказує, що така сума є тілом кредиту. Проте із наданої позивачем виписки із рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом та на суму цих відсотків збільшувалась заборгованість за тілом кредиту. Із виписки із банківського рахунку вбачається, що відповідачу в рахунок заборгованості зараховано процентів на суму 26 304,04 грн., а також комісії в суму 560 грн. Крім того із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем велось сальдо нарахованих відсотків, які не включені у заборгованість та яке на кінець періоду дорівнює нулю. При цьому вказано, що відповідачем сплачено 13 405,66 грн. таких процентів. Враховуючи, що нарахування комісії є незаконним, а сплата процентів за користування кредитом не погоджена між сторонами, суд зменшує суму боргу на вказані вище суми процентів та комісії і доходить до висновку, що сума боргу відповідача становить 7 156,82 грн. (47 426,52 - 26 304,04 - 560 - 13 405,66). Також із відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial