Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Колєснік Б.В. в інтересах [PERSON] 05 січня 2022 року звернувся в суд із позовом до ТОВ "Хорн Хоф Інвест", треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 23 червня 2021 року вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №217313, за яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" заборгованість за кредитним договором №6КПК-4/В від 06.07.2007 у розмірі 57397,46 грн, у тому числі 12000,84 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, 45345,62 грн простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом, 50 грн плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком І.С. 15 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67903739 із примусового виконання даного виконавчого напису. Вважає виконавчий напис таким, що вчинений безпідставно, з істотним порушенням вимог закону та порядку його вчинення, у зв`язку з тим, що відповідачем пропущено строк на звернення до нотаріуса за вчинення виконавчого напису, оскільки у кредитному договорі кінцевим терміном повернення кредиту вказано 17 червня 2010 року, а відповідач звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису 26 червня 2021 року. Крім того, вважає, що приватному нотаріусу Остапенку Є.М. взагалі не подавались оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Поряд з цим, на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності вимог відповідача до позивача та існування заборгованості. Заборгованість не була безспірною, так як доказом на підтвердження безспірності вимог може бути лише документ, яким боржник визнає суму заборгованості перед кредитором. Крім цього, вказав, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимог постанови КМУ №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", оскільки виконавчий напис за реєстровим №217313 було вчинено на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 червня 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований у реєстрі за №217313, про звернення з [PERSON] на користь ТОВ "Брайт Інвестмент" стягнення заборгованості, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 11.01.2022 було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 11.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Ухвалою суду від 09.02.2022 залучено до участі в справі ТОВ "Хорн Хоф Інвест" в якості правонаступника ТОВ "Брайт Інвестмент". Сторони, їх представники, треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, зокрема відповідач у порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України за адресою місцезнаходження (ще до запровадження воєнного стану), в судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а також про підтримання позову. Інші учасники про причини неявки не повідомили, відзиву на позов, пояснень щодо позову не подали. Дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом установлено, що 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за №217313 про стягнення із [PERSON] за кредитним договором №6/КПК-4/В від 06.07.2007, укладеним із первісним кредитором ПАТ "Комерційний банк "Надра", право вимоги за яким було відступлено до ТОВ "Дніпрофінансгруп", правонаступником якого є ТОВ "Брайт Інвестмент", заборгованості за період з 10 лютого 2019 року по 22 червня 2021 року включно в розмірі 12001,84 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, 45345,62 грн простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 50 грн плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, загалом 57397,46 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком І.С. 15 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67903739 (а.с.15) із примусового виконання даного виконавчого напису. В подальшому 18 січня 2022 року між ТОВ "Брайт Інвестмент" та ТОВ "Хорн Хоф Інвест"укладено договір №GL48N718070_blanc_01 про відступлення прав вимоги, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором №6КПК-4/В. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими правовими нормами. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За правилами частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно пункту 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Таким чином, шляхом системного аналізу Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, з урахуванням визнання незаконної норми, викладеної у пункті 2 згаданого Переліку, установлено, що кредитний договір між сторонами, який нотаріально не посвідчений, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Відповідачем не було надано доказів того, що ним до нотаріуса були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від кредитної установи, коли були нараховані відсотки, в якому розмірі та за який період було нараховано відсотки, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, строк звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, що становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника. Стороною відповідача не спростовано доводів представника позивача про відсутність між сторонами домовленості про збільшення строків позовної давності. Таким чином, при розрахунку заборгованості мають застосовуватися загальні строки позовної давності передбачені законом, адже умовами договору інших строків не обумовлено. Відповідно до кредитного договору №6/КПК-4/В від 06.07.2007 строк кредитування становить з 06 липня 2007 року по 17 червня 2010 року. З виконавчого напису вбачається, що строк за який проводиться стягнення з 10 лютого 2019 року по 22 червня 2021 року. Таким чином, звернувшись до нотаріуса 23 червня 2021 року відповідач порушив строк звернення за вчиненням виконавчого напису. Враховуючи наведене, судом під час розгляду справи встановлено, що виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо безспірності заборгованості перед стягувачем. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Шульженка І.С. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 11.01.2022 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, зокрема зупинено стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. За правилами ч.7 ст.158 ЦПК України, враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову, вказані заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Крім того, представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 30.12.2021, укладений між [PERSON] та адвокатом Колєсніком Б.В.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ№1014 та ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Колєсніком Б.В.; акт №1 про надання правової допомоги від 05.01.2022, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 6000 грн; копію прибуткового касового ордера №69 від 05.01.2022 та оригінал квитанції до нього, відповідно до якого адвокатом Колєсніком Б.М. прийнято від [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача ТОВ "Брайт Інвестмент" слід стягнути на користь позивача 6000 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу. Також судом установлено, що [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп за подання позовної заяви та 496 грн 20 коп за подання заяви про забезпечення позову, відтак належить стягнути з ТОВ "Хорн Хоф Інвест" на користь позивача вказану суму судового збору. Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача ТОВ "Хорн Хоф Інвест" на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1488 грн 60 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, загалом 7488 грн 60 коп.

Outcome: approved