Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] -адвокат Юхименко Р.І. просить ухвалити рішення, яким: 1.Визнати недостовірною та такою, що порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , наступну інформацію, розповсюджену [INFO] [PERSON] у с. Слобода-Болехівська перед мешканцями під час передвиборчої агітації: -«Хоче бізнесмен будувати заправку у Витвиці.. чому не будує.. тому, що сказали таку суму, каже треба 2 роки працювати». -«Про корупцію...Якщо не прибрати корупційну складову, буде проблема... У Церківні побудований туалет. Скільки ви думаєте? мільйон гривень...Три кабінки, два з половиною на три з половиною...і це мільйон гривень.. я промоніторив, такий вагончик можна купити за двісті тисяч. А де решта ділося... Люди не настільки дурні, що повірять Вам, що Ви щось зробили. Не зробили.». -« Заступниці [PERSON] виплатив 98 тисяч відпускних. Мені кажуть, що то не за один місяць. То за два місяці і плюс на оздоровлення. Це 98 тисяч... Люди добрі... Це не може бути таких грошей...». -«На сьогоднішній день у єдиному реєстрі досудових розслідувань значиться інформація, що проти [PERSON] відкрите кримінальне провадження, і воно є в провадженні - за хабарництво. І ще шість кримінальних проваджень за крадіжки і інші злочини. Всього є сім кримінальних проваджень. Я офіційно це говорю, якщо я брешу хай до суду... Всі щоб знали, що є сім кримінальних проваджень і вони підуть до суду і дай бог, щоб не отримав реальний строк... Навіть якщо виберете його, то суд буде змушений позбавити його права займати посаду на три роки». 2.Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену ним [INFO] у с. Слобода-Болехівська перед мешканцями під час передвиборчої агітації, шляхом виступу перед мешканцями с. Слобода-Болехівська Долинського району Івано-Франківської області та повідомлення їм наступної інформації: «Я, [PERSON] , під час виступу [INFO] у селі Слобода- Болехівська Івано-Франківської області, висловив недостовірну та негативну інформацію щодо [PERSON] . Зокрема, я сказав неправду про те, що [PERSON] вимагав грошові кошти у бізнесмена, який хотів будувати заправку у Витвиці . Таких грошей [PERSON] не вимагав. Також я повідомив людям неправду про те, що на замовлення Витвицької ОТГ, головою якої був [PERSON] , був збудований в селі Церківна туалет за мільйон гривень. Насправді Витвицька ОТГ до будівництва туалету в селі Церківна не мала жодного відношення. Також я повідомив людям неправду про те, що [PERSON] виплатив заступниці 98 тисяч відпускних. В цю суму входять виплати не тільки відпускних, а і заборгованості по заробітній платі. Окрім того, я сказав неправду про те, що відносно [PERSON] зареєстровано сім кримінальних проваджень. Насправді, не було ніяких семи кримінальних проваджень відносно [PERSON] , як я висловився, за крадіжки та інші злочини. Я сказав людям неправду». 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 140 000 грн. у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. 4.Стягнути з [PERSON] судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] , у селі Слобода-Болехівська Долинського району Івано-Франківської області, проходила передвиборча агітація кандидатів на посаду Голови Витвицької об`єднаної територіальної громади. [PERSON] - теперішній Голова Витвицької ОТГ(надалі-відповідач) виступав перед мешканцями Слободи-Болехівської з закликами голосувати саме за його кандидатуру. Виступаючи, відповідач оперував різними аргументами, зокрема тими, які ґрунтувались на неправдивій інформації щодо [PERSON] (надалі-позивач). Інформація, яка була викладена відповідачем в усній формі щодо позивача, нічим не підтверджується, є недостовірною, носить негативний характер стосовно позивача, та підлягає спростуванню. Під час вищезазначеної передвиборчої агітації, розповсюджена недостовірна інформація стосовно наступного: « Хоче бізнесмен будувати заправку у Витвиці.. чому не будує.. тому, що сказали таку суму, каже треба 2 роки працювати». Зазначена інформація є надуманою та неправдивою, оскільки особа, яка мала намір купити земельну ділянку, не надавала документів, які б підтверджували вказаний намір на будівництво автозаправної станції, а оскільки позивач був на той момент Головою Витвицької ОТГ, відповідно, відповідач посилається на те, що «таку суму» сказав платити саме позивач, що з уст відповідача звучить як вимагання хабаря. Проте позивач ніяких хабарів не вимагав. «Про корупцію...Якщо не прибрати корупційну складову, буде проблема... У Церківні побудований туалет. Скільки ви думаєте? мільйон гривень. Три кабінки, два з половиною на три з половиною і це мільйон гривень, я промоніторив, такий вагончик можна купити за двісті тисяч. А де решта ділося. Люди не настільки дурні, що повірять Вам, що Ви щось зробили. Не зробили.» Знову ж таки, відповідач посилається на абсолютно нічим не підтверджену інформацію, а оскільки це передвиборча агітація та викладену інформацію слід в контексті розуміти як таку, яка стосується позивача, який був на час агітації Головою Витвицької ОТГ. Застосунок цієї інформації до позивача підтверджується і тим, що подання цієї інформації завершується зверненням до позивача, що він нічого не зробив. Окрім того, з поведінки відповідача, зафіксованої на відео, видно, що відповідач надає цю інформацію як таку, яка стосується позивача, оскільки після заперечень позивача, відповідач не зазначив, що це не стосується позивача, а наполягав на цій інформації. Проте, недостовірність такої інформації підтверджується тим, що туалети були побудовані на замовлення Управління капітального будівництва обласної державної адміністрації, та Витвицька ОТГ не має до цього жодного відношення, як і позивач. Така інформація також спрямована на бажання відповідача переконати людей у тому, що позивач є корупціонером. Тобто, відповідачем подається неправдива інформація, метою розповсюдження якої є те, що відповідач хоче нав`язати думку про [PERSON] як про корупціонера. Дана інформація не відповідає дійсності, оскільки відповідач в своїй діяльності ніколи жодних корупційних дій не вчиняв, а щодо будівництва туалету в селі Церківна відношення не мав. « Заступниці [PERSON] виплатив 98 тисяч відпускних. Мені кажуть, що то не за один місяць. То за два місяці і плюс на оздоровлення. Це 98 тисяч... Люди добрі... Це не може бути таких грошей...». Цією інформацією відповідач хотів показати, що позивач незаконно розтрачає кошти Витвицької ОТГ, виплачуючи необгрунтовано великі суми відпускних працівникам. Однак, дана інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач не виплачував 98 тисяч відпускних заступниці. Ці кошти були виплачені як затримка заборгованості по заробітній платі за кілька місяців та відпускні. «На сьогоднішній день у єдиному реєстрі досудових розслідувань значиться інформація, що проти [PERSON] відкрите кримінальне провадження, і воно є в провадженні - за хабарництво. І ще шість кримінальних проваджень за крадіжки і інші злочини. Всього є сім кримінальних проваджень.» Відповідач наголосив на тому, що така інформація є правдивою зазначивши наступне: «Я офіційно це говорю, якщо я брешу хай до суду... Всі щоб знали, що є сім кримінальних проваджень і вони підуть до суду і дай бог, щоб не отримав реальний строк... Навіть якщо виберете його, то суд буде змушений позбавити його права займати посаду на три роки». Станом на день виступу відносно позивача в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване одне кримінальне провадження, про яке і без [PERSON] було відомо мешканцям сіл, які брали участь у виборах. Кожен з жителів навколишніх сіл станом на день агітації вже сформував свою думку щодо цього кримінального провадження. І якщо б відповідач лишній раз пригадав цю одну справу, така агітація, принаймні, містила б достовірну інформацію. Однак, відповідач розумів, що людей ця інформація вже не вразить. А тому, зумисне повідомив не про одну кримінальну справу, а придумав додатково шість неіснуючих кримінальних справ про якісь крадіжки та інші злочини, вчинені ніби позивачем. Вважає, що відповідач повівся недобросовісно, оскільки вирішив обманути людей, щоб в такий спосіб підняти свій авторитет за рахунок приниження авторитету позивача. Така інформація є не лише негативною та недостовірною, яка псує честь та гідність позивача як частини соціума, але і порочить його ділову репутацію як суб`єкта владних повноважень, особи, яка несе відповідальність перед жителями Витвицької ОТГ. Викладення такої інформації негативно впливає на думку оточуючих щодо позивача, руйнує його сформований діловий авторитет. Розповсюдивши зазначену інформацію, відповідач порочить честь та гідність позивача, наносить шкоду його діловій репутації. Зокрема, такі висловлення формують у спільноти негативне ставлення до позивача. І це все було зроблено з метою: перемогти на виборах будь-якою ціною. Наведена у цій позовній заяві недостовірна інформація щодо позивача була розповсюджена відповідачем під час передвиборної агітації. Загальна кількість осіб, які перебували особисто під час передвиборчої агітації у селі Слобода-Болехівська Івано-Франківської області, становить приблизно 40 осіб. Крім того, оскільки це була передвиборча агітація на посаду Голови Витвицької ОТГ, до складу якої входить Витвицька сільська рада (с. Витвиця, с. Вигодівка), Кальнянська сільська рада (с. Кальна), Розточківська сільська рада (с. Розточки), Слобідсько-Болехівська сільська рада (с. Слобода-Болехівска, с. Липа, с. Лужки), Станковецька сільська рада (с. Станківці, с. Церковна), загальна кількість населення складає 6185 осіб (дані станом на 2001 рік). Крім того, процес виступу відповідача був знятий [PERSON] , який в подальшому виклав відео частинами в мережу Youtube. На підставі викладеного чітко просліджується, що мешканці Витвицької ОТГ, головою якої міг стати [PERSON] , через викладення негативної та недостовірної інформації відповідачем почули та переглянули або іншим способом дізнались та могли дізнатись про зазначену негативну недостовірну інформацію про позивача, що спричиняє останньому великі душевні страждання, переживання за честь, гідність та особисту ділову репутацію. Таким чином, враховуючи, що будь - який розмір компенсації моральної шкоди носить суто умовний характер, та не може бути адекватним дійсним стражданням, позивач вважає доцільним суму моральної шкоди, спричиненої позивачу в результаті розповсюдження недостовірної інформації перед мешканцями села Слобода-Болехівська, встановити у розмірі 140 000 грн. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, відповідачем має бути спростована недостовірна інформація шляхом виступу перед тими ж особами, які були присутні під час передвиборчої агітації (а.с.1-8). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ільницька С.В., подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважають позовні вимоги необґрунтованими, надуманими, такими, що суперечать нормам матеріального права, та заперечують проти заявлених позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Під час вказаних у позовній заяві подій [PERSON] перебував на посаді Витвицького сільського голови ОТГ, і є публічною особою та посадовою особою ОМС. Події, як вказується в позовній заяві, відбувалися під час дискусії, дебатів кандидатів на посаду Витвицького сільського голови ОТГ в межах виборчого процесу місцевих виборів. Всі висловлювання, про які вказує представник позивача в позовній заяві, вказані у формі оціночних суджень та, здебільшого, взагалі не стосувалися позивача. Прив`язка висловлювань відповідача до позивача здійснюється виключно шляхом довільного та надуманого трактування висловлювань представником позивача, викладеного у позовній заяві. Крім того, як стверджує сам представник позивача, позивач скористався своїм правом на відповідь для спростування інформації, яка на думку позивача не відповідала дійсності під час вказаних в позовній заяві дебатів . [PERSON] на час проведення дискусії був публічною особою, що обіймав посаду Витвицької сільської ради ОТГ, а відтак був посадовою особою ОМС, тому межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відігравав роль у діяльності ОМС, та його безпосередні дії становить суспільний інтерес. Щодо вислову « Заступниці [PERSON] виплатив 98 тисяч відпускних. Мені кажуть, що то не за один місяць. То за два місяці і плюс на оздоровлення. Це 98 тисяч... Люди добрі... Це не може бути таких грошей...». Даний вислів є оціночним судженням відповідача та міг містити виключно суб`єктивну думку відповідача щодо недопустимості неспіврозмірності розміру нарахованої заробітної плати та відпускних заступника голови ОТГ в порівнянні з іншими посадами та в умовах виниклої заборгованості по заробітній платі стосовно інших працівників сільської ради. Трактування слів відповідача, вказане представником позивача, є абсолютно надуманим та безпідставним. Щодо розміру зарплати [PERSON] . Так , зокрема, заступниця з питань діяльності виконавчих органів ради Витвицької ОТГ отримала , зокрема - за червень 2020 - всього нараховано 98308.10 грн. Таким чином, висловлювання щодо отримання близько 100 тис. грн. є правдивими, що підтверджуються витягом з розрахунково-платіжної відомості з 01.06.2020 по 30.06.2020, отриманої на адвокатський запит. Крім того, в позовній заяві, очевидно, викладений лише витяг з виступу, можливо вирваний з контексту виступу/дебатів, зважаючи на наявність розділового знаку «...» (три крапки), що означає перерваність інформації. Щодо висловлювання (згідно позовної заяви арк.2) «Про корупцію.. Якщо не прибрати корупційну складову, буде проблема... У Церківні побудований туалет. Скільки ви думаєте? Мільйон гривень ». Даний вислів є оціночним судженням відповідача та міг висловлюватися в контексті того, що питання боротьби з корупцією є пріоритетом, адже це запорука сталого розвитку держави і ОТГ, в тому числі економічного. Саме корупція в Україні є ключовим чинником, що перешкоджає інвестиційній діяльності в Україні. Адже щоб інвестувати, перш за все інвестором проводиться повний комплекс контрагентів. Трактування слів відповідача, вказане представником позивача, є абсолютно надуманим та безпідставним. Щодо вартості капітального ремонту туалетних приміщень Царківнянської гімназії - вартість такого ремонту становить 910.30 тис.грн. Крім того, в позовній заяві, очевидно, викладений лише витяг з виступу, можливо вирваний з контексту виступу/дебатів, зважаючи на наявність розділового знаку «...» (три крапки), що означає перерваність інформації. Щодо вислову про відкриті кримінальні провадження стосовно [PERSON] , така інформація опублікована в соціальній мережі фейсбук задовго до початку виборів та є загальнодоступною. Дана інформація позивачем не спростовувалась . Крім того, даний вислів є оціночним судженням відповідача та був спростований позивачем під час дебатів, таким чином позивач скористався своїм правом на відповідь. Всі інші припущення представника позивача, є виключно її суб`єктивною думкою. Щодо вислову (з позовної заяви арк.2) про будівництво заправки "Хоче бізнесмен побудувати заправку..." Даний вислів є оціночним судженням відповідача та міг подаватись виключно як приклад. Трактування слів відповідача, вказане представником позивача, є абсолютно надуманим та безпідставним (а.с.34-41). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Юхименко Р.І. (ордер а.с.19, договір про надання правової допомоги від 18.11.2021 а.с.189) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали , зіславшись на викладені в позовній заяві обставини , просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] , в судові засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом у встановленому Законом порядку . В Долинський районний суд поступила заява, згідно якої відповідач [PERSON] просив здійснювати розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування негативної інформації і відшкодування моральної шкоди - за його відсутності (а.с.145). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ільницька С.В. (ордер а.с.63) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування негативної інформації і відшкодування моральної шкоди - відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися в судові засідання, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що [INFO], у селі Слобода-Болехівська Калуського (Долинського) району Івано-Франківської області, проходила передвиборча агітація кандидатів на посаду голови Витвицької об`єднаної територіальної громади. [PERSON] - відповідач по справі, як один із кандидатів на посаду голови Витвицької ОТГ, виступав перед мешканцями Слободи-Болехівської з закликами голосувати саме за його кандидатуру. Під час вищезазначеної передвиборчої агітації ним розповсюджена інформація стосовно наступного: « Хоче бізнесмен будувати заправку у Витвиці , чому не будує, тому, що сказали таку суму, каже: треба 2 роки працювати». «Про корупцію...Якщо не прибрати корупційну складову, буде проблема... У Церківні побудований туалет. Скільки ви думаєте? мільйон гривень...Три кабінки, два з половиною на три з половиною...і це мільйон гривень., я промоніторив, такий вагончик можна купити за двісті тисяч. А де решта ділося... Люди не настільки дурні, що повірять Вам, що Ви щось зробили. Не зробили.». « Заступниці [PERSON] виплатив 98 тисяч відпускних. Мені кажуть, що то не за один місяць. То за два місяці і плюс на оздоровлення. Це 98 тисяч... Люди добрі... Це не може бути таких грошей...». «На сьогоднішній день у єдиному реєстрі досудових розслідувань значиться інформація, що проти [PERSON] відкрите кримінальне провадження, і воно є в провадженні - за хабарництво. І ще шість кримінальних проваджень за крадіжки і інші злочини. Всього є сім кримінальних проваджень. Я офіційно це говорю, якщо я брешу хай до суду... Всі щоб знали, що є сім кримінальних проваджень і вони підуть до суду і дай бог, щоб не отримав реальний строк... Навіть якщо виберете його, то суд буде змушений позбавити його права займати посаду на три роки». Позивач [PERSON] , який на станом на [INFO] був головою Витвицької ОТГ та кандидатом на цю ж посаду на чергових виборах , вважає, що вищевказані висловлювання відповідача по справі негативно вплинули на його ділову репутацію, вважає, що відповідач [PERSON] порушив його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У відповідності до ст. 55 Конституції України , кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Разом із тим, відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом з тим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до вимог ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд звертає увагу, що в своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. При дотриманні умов § 2 ст. 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handysidev.UnitedKingdom). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» також зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Отже, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, суд приходить висновку, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц (провадження №61-34159св18), за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц (провадження №61-34549св18), вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, зазначив, що суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб`єктивну думку, яка є оціночним судженням, висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду, а не спростовувати таку інформацію. У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет п.2 ст. 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Згідно з ч.1 ст.54 Закону України «Про місцеві вибори», передвиборна агітація - це здійснення будь-якої діяльності з метою спонукання виборців голосувати за або не голосувати за кандидатів. Право вести передвиборну агітацію мають місцеві організації партій, кандидати у депутати від яких зареєстровані в багатомандатному виборчому окрузі, а також кандидати у депутати в одномандатному виборчому окрузі, кандидати на посаду сільського, селищного, міського голови, старости, зареєстровані відповідною територіальною виборчою комісією для участі у місцевих виборах. Громадяни України мають право здійснювати передвиборну агітацію, вільно і всебічно обговорювати політичні, ділові, особисті якості та передвиборні програми кандидатів, місцевих організацій партій. Відповідно до вимог ч.ч. 3, 5 ст. 54 Закону України «Про місцеві вибори» передвиборна агітація здійснюється в будь-яких формах і будь-якими засобами, що не суперечать Конституції та законам України. Передвиборна агітація може проводитися у таких формах, зокрема: 1) проведення зборів громадян, інших зустрічей з виборцями; 2) проведення мітингів, походів, демонстрацій, пікетів; 3) проведення публічних дебатів, дискусій, круглих столів, прес-конференцій стосовно положень передвиборних програм місцевих організацій партій - суб`єктів виборчого процесу, їх політичної діяльності чи політичної діяльності кандидатів; 8) публічні заклики голосувати за або не голосувати за місцеву організацію партії - суб`єкта виборчого процесу, кандидата або публічні оцінки діяльності місцевої організації партії, кандидата; 10) в інших формах, що не суперечать Конституції та законам України. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 лютого 2012 року у справі «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» зазначив, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. У таких справах, як «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), в яких йшлось про публічну критику політиків, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому Європейський суд з прав людини вважає порушенням ст. 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти до критики. Межа допустимої критики щодо публічного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується сторонами по справі, позивач [PERSON] , на час розповсюдження інформації ([INFO]) про спростування якої він подав даний позов, перебував на посаді голови Витвицької ОТГ, Калуського (Долинського) району, Івано-Франківської області, отже мав статус публічної особи, крім цього він був кандидатом на посаду голови Витвицької ОТГ, Калуського (Долинського) району, Івано-Франківської області на чергових виборах, а оспорювані висловлювання були здійсненні під час передвиборчої агітації, а відтак межі допустимої критики та оцінки поведінки позивача є значно ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. З огляду на те, що позивач був публічною особою та являвся кандидатом на посаду голови Витвицької ОТГ,Калуського (Долинського) району, суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі та ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст.ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» тощо, ЄСПЛ підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 02.06.2016 ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У зазначеному рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» ЄСПЛ зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до ч.2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства». Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц. Разом з тим, встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що викладена відповідачем [PERSON] [INFO] у с.Слобода-Болехівська Калуського (Долинського) району Івано-Франківської області під час передвиборчої агітації кандидатів на посаду голови Витвицької ОТГ інформація спрямована на оцінку діяльності і ділової репутації позивача, який був на той час діючим головою Витвицької ОТГ та кандидатом на посаду голови Витвицької ОТГ . Вищезазначену інформацію висвітлено та розповсюджено в рамках передвиборної агітації, яка не суперечить вимогам закону, а заклики не голосувати відносяться до передвиборної кампанії. Зазначені висловлювання хоч і є критичними та такими, що викликали певний негативний резонанс, проте зазначені висловлювання в першу чергу свідчать про особисте ставлення відповідача до позивача, як публічної особи, в межах свободи вираження його особистих поглядів. Поширена [PERSON] інформація фактично стосувалася питання діяльності [PERSON] на посаді голови Витвицької ОТГ, особистого відношення [PERSON] до процесу та результатів такої діяльності позивача, критики такого. При цьому, суд зауважує, що відповідна поширена інформація стосувалася не приватного життя [PERSON] , чи його особистісних характеристик, а стосувалася його статусу як публічного діяча (обіймання відповідної посади у певний період часу). У рішенні від 06 жовтня 2015 року в справі «Карпюк та інші проти України» зазначено, що свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Особа, яка висловлює власні погляди, критичні висловлювання не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права. Суд зазначає, що в кожного є право на свободу поглядів. Кандидати на посаду сільського, селищного, міського голови є публічними особами в розумінні викладених вище вимог законодавства. Заклики не голосувати за кандидата на посаду голови Витвицької ОТГ [PERSON] , у викладеному контексті та за характером висловлювань є оціночними судженнями, в яких міститься інформація про кандидата на посаду голови ОТГ, що не має наклепу та образливих висловлювань, які принижують честь, гідність чи ділову репутацію. Оціночні судження, щодо позивача не підлягають спростуванню та захисту, оскільки він мав право на адекватну відповідь з розповсюдженням інформації потрібної йому у такий же спосіб. Таким чином у виступі відповідача на передвиборчій агітації викладено оціночні судження діяльності позивача, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд визнає, що виступ відповідача містить критику діяльності позивача, яка є допустимою в демократичному суспільстві та честь, гідність чи ділову репутацію особи не порушують, коли остання має право на відповідь згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію». Крім того, оскільки позивач обіймав публічну посаду, здійснював публічну владу на регіональному рівні, був кандидатом на посаду голови Витвицької ОТГ, то він мав бути готовим до того, що підлягатиме ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував свої функції. Як вбачається зі змісту правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц (провадження №61-34549св18), від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц (провадження №61-34159св18), поширення відповідачем оціночних суджень не може бути підставою для захисту права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Доводи позивача про те, що внаслідок поширення інформації відповідачем було порушено його права є необґрунтованими, оскільки останнє не містить конкретних даних щодо оцінки його дій. У разі, якщо позивач вважав, що оціночні судження, поширені відповідачем на передвиборчій агітації принижують його гідність, честь та ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він не був позбавлений можливості скористатися наданим йому ч.6. ст. 277 ЦК України, Законом України «Про місцеві вибори» та відповідним законодавством правом на відповідь, викласти власний погляд , своє тлумачення поширеної інформації та доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачем суджень, надавши їм свою оцінку у такий самий спосіб, а саме: на передвиборчій агітації кандидатів на посаду голови Витвицької ОТГ . Крім цього, незважаючи на те, що суд приходить до переконання , що поширена відповідачем [PERSON] , на передвиборчій агітації кандидатів на посаду голови Витвицької ОТГ [INFO] інформація є оціночним судженням останнього , в судовому засіданні частково знайшли своє підтвердження факти зазначені відповідачем, а саме: виплати 98 тисяч відпускних заступниці голови Витвицької ОТГ , що підтверджується копіями розрахунково платіжними відомостями Витвицької ОТГ (а.с. 43-58) та щодо внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень відносно голови Витвицької ОТГ [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з ЄРДР номер кримінального провадження : 42020090000000027 від 20.05.2020 (а.с.82). Згідно відповіді на адвокатський запит №9491/60/2021 наданої ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП НП ГУНП в Івано-Франківській області ввстановлено, що : Слідчим відділенням відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в області 20.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за №12018090160000123 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого, за ч.2 ст.191 КК України, за фактом можливих зловживань службовими особами Витвицької ОТГ Долинського району внаслідок чого допущено розтрату бюджетних коштів на суму понад 15 тис. грн. які було незаконно виплачено. 13 квітня 2018 року до ЄРДР, за № 12018090160000222 внесено відомості, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого, за ч.3 ст.191 КК України, за фактом можливих зловживань службовими особами ТОВ «Захід-Буд-Бізнес» та Витвицької ОТГ, внаслідок яких привласнено бюджетні кошти, шляхом внесення неправдивих відомостей до актів приймання виконання робіт форми КБ-2в про об`єм виконаних робіт та вартість матеріалів по об`єкту «Капітальний ремонт даху Кальнянської ЗОШ Витвицької ОТГ' Долинського району Івано-Франківської області». 21 серпня 2018 року до ЄРДР, за № 4201809108000025 внесено відомості, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого, за ч.3 ст. 191 КК України за фактом можливих зловживань ФОП Варежкіна В.М. за попередньою змовою з службовими особами Витвицької ОТГ протягом 2017 року під час виконання робіт про реконструкції адміністративного будинку с.Витвиця здійснила привласнення державних коштів шляхом безпідставного підвищення сум заробітних плат працівників та єдиного соціального внеску й єдиного податку на суму 263 тис. грн. (а.с.175-176) . Таким чином оспорювана інформація містить як фактичні твердження, так і оціночні судження. При цьому фактичні твердження не є такими, що порушують честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки вони не містять неправдивої інформації, що підтверджується встановленими судами обставинами справи. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що інформація, яка поширена [INFO] відповідачем [PERSON] , на передвиборчій агітації кандидатів на посаду голови Витвицької ОТГ , не є предметом судового захисту. Поширена інформація є критичною оцінкою певних фактів, тобто є суб`єктивною думкою відповідача, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне: За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Як роз`яснено у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 5 п.9 цієї Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України "Про пресу", ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Оскільки судом встановлено, що інформація, яка поширена відповідачем [PERSON] , відносно позивача [PERSON] , є оціночним судженням та не містять неправдивої інформації, то позивач має право вимагати від відповідача відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Водночас, суд вважає, що суб`єктивна думка відповідача викладена у його висловлюваннях хоча і має певний негативний характер, однак не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. За таких обставин, суд вважає, що для задоволення позовних вимог відсутні законні підстави, вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, тому суд їх також залишає без задоволення. Щодо понесених сторонами судових витрат, суд зазначає наступне: Відповідно до положень ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста ст.137 ЦПК України). Згідно з п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved