Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 25 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Домовленості між сторонами щодо виконання відповідачем обов`язку утримання дітей не досягнуто. Посилаючись на вказане, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі половини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, а після досягнення повноліття сином [PERSON] у розмірі 25 % доходу на його утримання, у зв`язку з інвалідністю останнього. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач надав до суду заяву, в якій погодився з вимогами позову та просив розглядати справу за його відсутності. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до такого висновку: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . /а.с. 5, 6/ Як вбачається з довідки № 53 від 26.11.2021 [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом та потребує домашнього догляду /а.с. 13/. Діти проживають з матір`ю, що не спростовується відповідачем. Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання малолітніх дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що відповідач погоджується з розміром аліментів, що заявлений позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 25 % доходу на утримання сина [PERSON] , який є дитиною-інвалідом, після досягнення ним повноліття, то такі задоволенню не підлягають та наразі є передчасними. В цьому контексті, суд звертає увагу позивача на те, що дійсно ст. 198 СК України визначає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. При цьому, слід зауважити, що заявленню такої вимоги має передувати настання певної юридичної події - досягнення дитиною повноліття. Наразі суд позбавлений можливості всебічно та об`єктивно дослідити обставини (потреба повнолітнього сина у матеріальній допомозі, його непрацездатність та можливість батька таку допомогу надавати повнолітньому сину), які на час розгляду даної справи ще не настали. Судові витрати, а саме судовий збір, від оплати якого позивача при подачі позову було звільнено законом, згідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial