Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - орган опіки та піклування Болградської райдержадміністрації Одеської області, посилаючись на те, що вони разом із відповідачем є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про нього, позивач вимушена звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи, орган опіки та піклування Болградської райдержадміністрації Одеської області, в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, відповідно до якої справу просила розглянути без участі представника. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 року по справі №497/427/2021 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок щомісячно починаючи з 18 березня 2021 року і до повноліття дитини. Відповідно до довідки про неотримання аліментів від 04 січня 2022 року №40-54, виданої Болградським відділом державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа №497/427/2021. Заборгованість по аліментам станом на 31 грудня 2021 року становить 11318 (одинадцять тисяч триста вісімнадцять) гривень 31 (тридцять одна) копійка відповідно до наданого розрахунку заборгованості по аліментам по АСВП №66121663. Відповідно до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження №12020165270000053 за фактом звернення 14 вересня 2020 року до чергової частини Болградського ВП [PERSON] про те, що їй було спричинено тілесні ушкодження, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 122 КК України. Слідчим Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області 20 квітня 2021 року винесена постанова про оголошення в розшук підозрюваного [PERSON] . Відповідно до довідки про перетин кордону [PERSON] 06 грудня 2020 року виїхав з України. Відповідно до зазначеної постанови [PERSON] 28 серпня 2020 року приблизно о 02:00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в спальній кімнаті домоволодіння [ADDRESS] , з побутових причин, вступив у сварку зі своєю співмешканкою [PERSON] , у присутності неповнолітнього сина своєї співмешканки [PERSON] . Під час цієї сварки [PERSON] наніс [PERSON] удар правим кулаком в ділянку щелепи зліва, тим самим спричинивши їй тілесні ушкодження у виді відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці тіла зліва зі зміщенням відламків, забійної рани нижньої губи, які супроводжувались посттравматичною неврологією ІІІ гілки лівого тройнічного нерву, які не є небезпечними для життя і не потягли наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілої тривалістю більше ніж три тижні (більше 21 дня), та за цим критерієм відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Болградської територіальної громади служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області №3 від 01 червня 2021 року про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , комісія вважає, що це є обґрунтованим та доцільним. Згідно з ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року по справі № 459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, від виховання сина самоусунувся, не спілкується з ним, не відвідує його, не піклується про його фізичний та духовний стан, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, станом його здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин суд вважає можливим позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved