Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивача [PERSON] - адвокат Златі Н.С. на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 03.09.2020р. про відповідність номерів домоволодіння, належного [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження позивача; копія домової книги на будинок; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району від 03.09.2020р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія заповіту [PERSON] від 05.02.1997р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого ні ім`я [PERSON] ; копія рішення Долинської сільської ради Ренійського району від 09.12.2002р.; копія рішення виконкому Долинської сільської ради Ренійського району від 27.08.2002р. про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва № [NUMBER] від 23.12.2002р. про право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] ; копія державного акту серії ЯИ № 396714 від 24.12.2009р. на право власності на земельну ділянку - земельну ділянку площею 0,0834 га, розташовану по [ADDRESS] , виділену для ведення особистого селянського господарства; копія державного акту серії ІV-ОД № 071635 від 19.06.2003р. на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 4,81 га, розташовані на території Долинської сільської ради Ізмаїльського (нині - Ренійського) району Одеської області (масив № 27 ділянки № 2,4), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №282, - земельну ділянку площею 0,40 га, розташовану на території с.Долинське Ренійського району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства; копія державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №283 від 01.02.1995р., - земельну ділянку площею 0,20 га, розташовану на території с.Долинське Ренійського району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 24.11.2020р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2020 р.; відповідь завідувачки Ренійської райдержнотконтори від 01.02.2022р.; копія заяви від 13.11.2012р. [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія заяви [PERSON] від 13.11.2012р. про відмову від прийняття спадщини; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07.12.2012р. про наявність заповіту [PERSON] (заповітів немає); копія Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 07.12.2012р. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину (не видавалися); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.02.2022р. (дата заведення спадкової справи - 07.12.2012р.). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі являється сином [PERSON] , відповідачка - була його дружиною. [PERSON] був сином [PERSON] та був призначений спадкоємцем за її заповітом. За життя [PERSON] належало майно: -земельна ділянка площею 0,20 га, розташована на території с.Долинське Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства згідно державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №283 від 01.02.1995р. За життя [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 05.02.1997р. склала заповіт на ім`я свого сина - [PERSON] , потім померла. Після смерті своєї матері [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, оскільки він на день смерті матері разом мешкав із нею, доглядав за нею, від спадщини не відмовлявся. Прийняття спадщини [PERSON] юридично не оформляв, вона належала йому фактично. За життя [PERSON] належало майно: - житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] - на підставі свідоцтва №839 від 23.12.2002р. про право власності на домоволодіння; - земельна ділянка площею 0,0834 га, розташована по [ADDRESS] , виділена для ведення особистого селянського господарства згідно державного акту серії ЯИ № 396714 від 24.12.2009р. на право власності на земельну ділянку; -земельні ділянки загальною площею 4,81 га, розташовані на території Долинської сільської ради Ізмаїльського (нині - Ренійського) району Одеської області (масив № 27 ділянки № 2,4), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ІV-ОД № 071635 від 19.06.2003р. на право власності на земельну ділянку; - земельна ділянка площею 0,40 га, розташована на території с.Долинське Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства згідно державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №282. Також, [PERSON] належала і земельна ділянка площею 0,20 га, розташована на території с.Долинське Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства згідно державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №283 від 01.02.1995р., - яка була прийнята ним у спадок за заповітом після смерті матері, але не оформлена юридично. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 13.05.2011р., склав заповіт на ім`я свого сина - [PERSON] (позивача у справі), [INFO] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Оскільки складений [PERSON] заповіт не був внесений до відповідного електронного реєстру, надати його екземпляр суду є неможливим. У зв`язку із цим, враховуючи той факт, що спадкоємець, призначений за заповітом [PERSON] і позивач є однією і тією самою особою, а позивачем була своєчасно подана заява нотаріусу про прийняття спадщини, суд вважає, що процедура прийняття спадщини відбувалася за законом, а не за заповітом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить його заява від 13.11.2012р. про прийняття спадщини, подана нотаріусу. Проте, незважаючи на своєчасне звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в нього відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Відповідачка [PERSON] також звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини, у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані житловий будинок, земельні ділянки, про що 20.10.2020р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікати державних актів про право власності на землю. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, земельні ділянки, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка від неї відмовилась та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті [PERSON] у нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові житловий будинок та земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у подачі ним заяви про прийняття спадщини, його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на будинок, земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки своєчасно подав заяву про прийняття спадщини, прийняв її за законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок та земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved