Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому просить: -визнати дійсним договір міни (бартеру) автомобіля марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., номерний знак [NUMBER] , VIN - код [NUMBER] ; -визнати автомобіль марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., номерний знак [NUMBER] , VIN - код [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за Ѕ частину вартості автомобіля марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., номерний знак [NUMBER] , VIN - код [NUMBER] , в сумі 41 655 грн 00 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в період з 09.11.2017 по 07.08.2019 він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 27.05.2018, подружжя фактично, шляхом обміну автомобілів, спільно набуло у власність автомобіль марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., номерний знак [NUMBER] , VIN - код [NUMBER] , оформивши договірні відносини довіреністю на ім`я відповідачки [PERSON] . Зазначає, що фактично цією довіреністю був прихований інший правочин, а саме договір міни (бартеру), відповідно до якого ними було передано [PERSON] нерозмитнений транспортний засіб марки «Вольво» та в обмін отримано від неї автомобіль марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., тим самим вчинено дії, спрямовані на виконання умов договору міни (бартеру) автомобілів, що призводять до правових наслідків, які настають за таким договором. Після розірвання шлюбу [PERSON] передоручила повноваження на користування автомобілем марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., номерний знак [NUMBER] , своїм батькам [PERSON] та [PERSON] . Згодом позивач дізнався про те, що спірний транспортний засіб без його відома та згоди було перепродано, а саме згідно відомостей з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.02.2001, дата останньої реєстрації транспортного засобу відбулась 25.07.2020. Відтак, виходячи з предмету спору [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав в обраний ним спосіб. У свою чергу, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , заперечив проти заявлених до [PERSON] вимог та надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачем у позові не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами факту укладення договору міни (бартеру), оскільки сторони не дотрималися встановленої законом форми договору міни (бартеру), що тягне за собою неукладеність договору. На момент передання [PERSON] транспортного засобу марки «Вольво», подружжя [PERSON] та [PERSON] не мали в наявності документів, які б підтверджували правомірність придбання ними згаданого транспортного засобу, оскільки після ввезення його на митну територію України не зареєстрували його відповідно до встановленої процедури. Таким чином, жодна з сторін не вчинила дій, спрямованих на виконання договору, тобто фактично не оформила в законному порядку перехід права власності, а в такому разі правочин не може бути визнаний судом дійсним. Водночас, зважаючи на те, що [PERSON] ніколи не була власницею транспортних засобів марки «Вольво» та марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., оскільки фактично здійснювала представництво інтересів довірителя у відносинах з третіми особами відповідно до повноважень, зазначених у оформленій на неї довіреності, спірний автомобіль не може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак у позивача немає підстав для відшкодування йому Ѕ частки зазначеного спірного автомобіля. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Додатково зазначив, що автомобіль «Вольво» був придбаний колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] за кордоном та ввезений на територію України без реєстрації у встановленому законодавством порядку, у зв`язку із чим письмові докази, які б встановлювали їх право власності на вказаний транспортний засіб відсутні, однак на момент вчинення договору міни (бартер) автомобіль по факту належав їм. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судові засідання, які призначалися судом для розгляду справи по суті, жодного разу не з`явилися, не дивлячись на своєчасне та належне їх повідомлення про розгляд справи, будь-яких заяв про перенесення слухання на іншу дату до суду не адресували, свої позиції щодо розгляду справи не висловили. Проте, зважаючи на обізнаність відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо розгляду справи, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання необхідних доказів, з метою дотримання розумних строків судового розгляду, враховуючи відсутність заперечень з боку інших учасників судового процесу, суд визнав за можливе розглянути справу у їх відсутності, що не суперечить приписам ст. 223 ЦПК України. Вислухавши позиції учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, визначивши правову природу спірних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами ст.ст. 626, 627 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Водночас, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до приписів ЦК України, зокрема ст.16 цього Кодексу, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину дійсним, позивач у силу ст. 13 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу його дійсності. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що 27.05.2018 між сторонами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склалися договірні правовідносини, які по своїй суті мають ознаки договору міни (бартеру), так як кожною із сторін було вчинено безповоротне відчуження належного їй майна. Зокрема, подружжям [PERSON] та [PERSON] було передано у володіння [PERSON] належний їм транспортний засіб марки «Вольво» в обмін на транспортний засіб марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., номерний знак [NUMBER] , VIN - код [NUMBER] . Проте, по факту сторони за взаємною згодою з метою приховання договору міни (бартеру) оформили вказані договірні відносини нотаріально посвідченою довіреністю, яка була видана на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Наразі, підставою, яка зумовила для позивача необхідність встановити у судовому порядку наявність договірних відносин, що за своєю правовою природою складають договір міни (бартеру) та призвели до набуття права власності на спірний автомобіль, позивач зазначає існування спору між ним та його колишньою дружиною [PERSON] з приводу поділу майна, набутого в шлюбі. Правовою підставою позовних вимог в частині визнання дійсним договору міни (бартеру) позивач визначає положення ст.ст. 235, 715, 716 ЦК України. Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої доводи, судом встановлено, що 27.05.2018 в Єдиний реєстр довіреностей було внесено реєстраційний запис про реєстрацію нотаріально посвідченої довіреності, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися належним їй на праві власності транспортним засобом марки «Chery Jaggi», 2007 р.в., номерний знак [NUMBER] , VIN - код [NUMBER] (а.с.14). За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відтак, надана стороною позивача копія повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей свідчить, що 27.05.2018 за довіреністю, реєстраційний номер 47217011, відбулося офіційне оформлення відносин представництва між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони. Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснював, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 1 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до приписів ст. 715 ЦК України договір міни (бартеру) - це договір, за яким кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами договору міни можуть бути фізичні або юридичні особи - власники майна. З наведеного слідує, що предметом договору міни може бути товар, який є у власності сторони на момент укладання договору міни. Така умова є обов`язковою і підлягає встановленню під час судового розгляду спору. Водночас, здійснення доплати у випадку різної вартості обмінюваного майна не є обов`язковою ознакою договору міни. До договору міни застосовуються загальні положення Цивільного кодексу про купівлю-продаж, поставку, контрактацію або інших договорів, елементи яких містяться у договорі міни. Правове регулювання відносин, пов`язаних з відчуженням транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі по тексту - Порядку), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Так, відповідно до вказаних приписів законодавства, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема: укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж (обмін) транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу, міни (бартеру) цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Відповідно право власності на придбаний автомобіль виникає з моменту його державної реєстрації та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Водночас, як встановлено судом, позивачем та його колишньою дружиною [PERSON] не було вчинено будь - яких дій для реєстрації за ними автомобіля марки «Вольво», що свідчило б про його купівлю, що не виключає імовірності наявності прав на вказане майно в інших осіб. У матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення сторонами дій, спрямованих на набуття у власність на достатніх правових підставах вказаного автомобіля. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позивач придбав автомобіль марки «Вольво», який в подальшому був предметом договору міни (бартеру), за кордоном з відповідачкою [PERSON] та після того, як ввіз його на територію України не зареєстрував у встановленому законодавством порядку. З наведеного слідує, що [PERSON] та [PERSON] не були власниками вказаного транспортного засобу, оскільки після ввезення його на територію України не здійснили всіх необхідних та регламентованих законодавством дій щодо його розмитнення та реєстрації. Відтак, з урахуванням викладеного та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини в цій частині, суд приходить до висновку, що станом на 27.05.2018 [PERSON] та [PERSON] не могли оформити належним чином перехід права власності на транспортний засіб марки «Вольво», як цього вимагають приписи ст. 715 ЦПК України. Водночас позивачем на підтвердження удавності договору доручення не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт обміну транспортними засобами та вказували на те, що істотною умовою такого договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, був предмет обміну. Вимога про визнання довіреності, оформленої27.05.2018, удаваним правочином позивачем не заявлялася. На підставі викладеного, суд не може визнати дійсним договір міни (бартеру) на придбання автомобіля марки Chery Jaggi, 2007 р.в., оскільки це суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам та приписам чинного законодавства. Аналізуючи посилання представника позивача [PERSON] на правову оцінку обставин, які були встановлені процедурно Заставнівським районним судом Чернівецької області від 05.07.2020 у справі №716/255/21, як підставу для задоволення позовних вимог у даній справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Згідно правової позиції, наведеної у постанові КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17 - не потребують доказуванню преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Поряд з цим, слід зазначити, що преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Як вбачається із змісту рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.07.2020 у справі №716/255/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання дійсним договору купівлі-продажу суд за наслідками розгляду даної справи встановив, що дії, вчинені 27.05.2018 між [PERSON] , а також сторонами, містять істотні умови договору міни (бартеру), який регламентується вимогами ст.ст. 715, 716 ЦК України, з огляду на те, що сторони передали другій стороні один товар в обмін на інший товар. При цьому, судом взято до уваги той факт, що вчиняючи даний правочин [PERSON] була власником спірного транспортного засобу та мала право вчиняти такий правочин. Натомість, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] не були власниками транспортного засобу марки «Вольво», оскільки ввезли останній на митну територію України та не здійснили всіх необхідних та регламентованих законодавством дій щодо його розмитнення та реєстрації. З наведеного слідує, що судовим розглядом у справі № 716/255/21 встановлено, що дії, вчинені 27.05.2018 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , містять істотні умови договору міни (бартеру), який регламентується вимогами ст. ст. 715, 716 ЦК України, проте не встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вчиняли дії з виконання умов договору міни (бартеру), як законні власники відчужуваного транспортного засобу. У мотивувальній частині даного рішення суд в силу принципу диспозитивності виключив можливість вирішення питання щодо визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя через призму його набуття внаслідок укладення договору міни (бартеру). Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що [PERSON] не була стороною у вищевказаній справі та не давала будь-яких пояснень з приводу спірних правовідносин. Відтак, наведена у рішенні Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.07.2021 у справі № 716/255/21 правова оцінка не має наперед визначального значення для вирішення даного спору. Поряд з цим, посилання представника позивача на правову позицію ВСУ по справі №444/848/16-ц від 30.01.2019 також не може бути взята судом до уваги, оскільки обставини встановлені судом касаційної інстанції та у справі, що розглядається не є типовими та ідентичними, а містять розбіжності. У зв`язку з цим висловлена правова позиція ВС не може бути застосована в даному випадку. Щодо вимоги позивача про визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, то суд зазначає наступне. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ст.65 ч.4 СК України). Частина четверта ст.65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що сторонами укладеного 25.07.2020 договору купівлі-продажу є власник транспортного засобу [PERSON] , інтереси якої згідно доручення представляв [PERSON] , а також набувач (покупець) [PERSON] . Таким чином, відчуження спірного транспортного засобу відбулось не з підстав волі одного з подружжя, а згідно волі третіх осіб. Даний правочин є чинним та зареєстрованим в передбаченому законом порядку. Вищевикладене дає право суду зробити висновок про безпідставність вимоги позивача в частині компенсації вартості Ѕ частки спірного транспортного засобу в розумінні положень ст.ст. 358, 370, 364 ЦК України. Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed