Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Білецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , загальною площею 104 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказав, що спірний житловий будинок належав його батькові [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Великоглибочецькою сільською радою 24 лютого 1989 року та записаного в реєстру книгу за №1 за реєстровим №131. Оригіналу чи належної копії вказаного свідоцтва у нього немає. Крім цього, померлому також належала земельна ділянка кадастровий номер 6125281900:02:001:2416, площею 0,2243 га, призначена для будівницвта та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом, в тому числі на належний йому житловий будинок за [ADDRESS] . Він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після його смерті шляхом спільного проживання з [PERSON] на момент смерті останнього. Дружина спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] (його брат) подали до нотконтори заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належний останньому спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача - адвокат Панченко А.В. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти задоволення позовних вимог. Судом встановлено, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 1977 року. З інформаційної довідки за №245 від 10 березня 2021 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Великоглубочецькою селищною радою 24 лютого 1989 року та записаного в реєстрову книгу за №1 за реєстровим №131. Як слідує зі свідоцтва на забудову індивідуальної садиби від 30 березня 1979 року, виданого виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області, останнє видане на ім`я [PERSON] щодо надання дозволу на забудову на присадибній земельній ділянці, яка знаходиться в с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області. З відповіді Білецької сільської ради за №308 від 11 березня 2022 року та копії погосподарської книги за 1983-1984 роки вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - робітничий двір. Станом на 1983 та 1984 роки головою двору був [PERSON] , членами сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (лружина). Станом на 1990-1991 роки погосподарські книги не велися. 20 листопада 1982 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 листопада 2004 року, виданим Виконавчим комітетом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №112. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на спірне будинковолодіння. Як вбачається з довідки за №73 від 01 лютого 2021 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внук. 01 березня 2021 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №70/2021 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] від 04 грудня 2020 року про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] 01 березня 2021 року до Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , посвідчена старостою села Великий Глибочок Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 04 грудня 2020 року, про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] 25 травня 2021 року позивач [PERSON] подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті [PERSON] . Таким чином, з матеріалів спадкової справи №70/2021 встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його син [PERSON] . Крім цього, [PERSON] частково оформив спадкові права після смерті [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В. від 25 травня 2021 року за №1234/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що житловий будинок по [ADDRESS] згідно відповіді Білецької сільської ради за №308 від 11 березня 2022 року та копії погосподарської книги за 1983-1984 року відносився до суспільної групи господарств - робітничий двір, головою домогосподарства значився [PERSON] , членами робітничого двору були: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Погосподарські книги станом на 1990-1991 роки у сільській раді не велися. Доказів про те, що вказане будинковолодіння належало до типу колгоспний двір судом не встановлено. Згідно свідоцтва на забудову індивідуальної садиби від 30 березня 1979 року, виданого виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області на підставі рішення за №103 від 29 березня 1979 року, [PERSON] надано земельну ділянку на забудову індивідуального житлового будинку. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 20 листопада 1982 року. Відтак, суд вважає, що спірний житловий будинок був набутий [PERSON] та останньому Великоглубочецькою селищною радою 24 лютого 1989 року було видано свідоцтво на право особистої власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується інформаційною довідкою за №245 від 10 березня 2021 року, виданою Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації. Доказів про те, що вказаний житловий будинок побудований у період подружнього життя [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено. Про вказані обставини не зазначено [PERSON] у заяві про відмову від спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, у тому числі на належний йому спірний житловий будинок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено, що спадщину прийняв позивач, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, останній частково оформив спадкові права. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував належне йому будинковолодіння по [ADDRESS] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , загальною площею 104 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved