Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

24 грудня 2021 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 січня 2020 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 2. Від шлюбу у них дітей немає. Подружнє життя з відповідачем не склалось, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюбні відносини фактично припинені. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем 21 січня 2020 року, зареєстрований Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 2. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 16 лютого 2022 року до суду надійшла його письмова заява про розгляд справи без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою. 03 лютого 2022 року подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнає, термін для примирення просить не надавати. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21 січня 2020 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 грудня 2021 року (а. с. 2). Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що збереження сім`ї є неможливим, просить розірвати шлюб. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнала, просила термін для примирення не надавати, що стверджується її письмовою заявою (а. с. 16). Отже, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved