Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі- Позивач,), звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 260 000 гривень без утримання податків, зборів та інших платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що позивач впродовж 13 років 9 місяців перебував у трудових відносинах з відповідачем, та працював в умовах впливу шкідливих факторів, на ш. Гвардійська ВАТ «КЗРК» Рішенням МСЕК від 13.07.2006 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 10% по ХОЗЛ, 5%, - туговухість, 25% по трудовому каліцтву безстроково, визначено необхідність у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його систематично турбує кашель з виділенням в`язкого слизового харкотиння, як в денний так і в нічний час, що порушує сон позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці. Позивача турбує стійкий біль та обмеження рухів та заниженість слуху. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді від 25.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 18.03.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів (підвищена вібрація, пил, знижена температура, шум, тощо), усунути дані фактори неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються підвищеною оплатою праці, пільговою пенсією, додатковими відпустками, скороченим робочим часом та іншими пільгами. Також зазначив, що Позивач був ознайомлений про умови праці на підприємстві, в свою чергу Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Вказав, що Позивач працював на підприємстві тривалий проміжок часу, тим самим зі своєї ініціативи погіршував свій стан здоров`я, при цьому Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці. Зазначив, що з боку Відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у Позивача професійного захворювання не було встановлено, крім того Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Крім того зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 28.09.2021 позивачу вже було відшкодовано моральну шкоду по трудовому каліцтву в розмірі 80000 гривень. Таким чином позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, необґрунтованим, не відповідає тяжкості та характеру шкоди, та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з 01.02.1986 по 30.06.1990 та з 28.12.1992 по 06.07.2001 на різних посадах на ш. «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», і був звільнений з підприємства відповідача 06.07.2021 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, в зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-15) Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.06.2006 року, складеного за останнім місцем роботи [PERSON] , ВАТ «Суха Балка» встановлено наявність у позивача професійних захворювань, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН- першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху) (а.с.9-10) Згідно пункту 16 згаданого Акту хронічне професійне захворювання виникло в зв`язку з роботою в умовах, які характеризувались запиленістю робочого простору, о перевищувала ГДК, із-а не ефективності провітрювання робочих місць та застосованих засобів знесилення повітря і рівнем шуму, що перевищував гранично припустимий рівень, джерелами якого є недосконале гірничошахтне обладнання яке використовується на підземних роботах. Працюючи попередні роки трудового стажу на шахті «Гвардійська» ВАТ «КЗРК» підземним начальником шахти з 01.02.1986 по 30.06.1990 та з 28.12.1992 по 06.07.2001, згідно санітарно-гігієнічного дослідження факторів виробничого середовища і трудового процесу, виробничі умови [PERSON] також характеризувалися запиленістю повітря, що перевищувала ГДК та шумом, що перевищував гранично допустимий рівень. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 13.07.2006 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% втрати професійної працездатності, з яких 10% по ХОЗЛ, 5%, - туговухість, 25 % по трудовому каліцтву, безстроково, визначено необхідність у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги (а.с. 8). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 15%, без встановлення групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, обмеження рухів у суглобах, задишку при фізичному навантаженні, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 13 років в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу безстроково встановлено 15% втрати професійної працездатності, а саме 10% по ХОЗЛ та 5% по туговухості та виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 40000,00 гривень. Посилання відповідача, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2021 вже розглянуто питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 80000 гривень, є не обґрунтованим, оскільки у вказаному рішенні розглянуто питання про відшкодування моральної шкоди спричиненої трудовим каліцтвом, яке сталося з позивачем на підприємстві, під час виконання трудових обов`язків 27.09.1987 року та втрати професійної працездатності 25%. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Outcome: partial