Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Бершадська місцева прокуратура Вінницької області звернулася в суд з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що Бершадською місцевою прокуратурою під час вивчення інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо фактів подвійної приватизації земельних ділянок сільськогосподарського призначення виявлено порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у приватну власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства протягом 2018-2019 років. Так, установлено що згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.12.2018 за № 2-16522/15-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Цеканівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області та надано у власність [PERSON] земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області площею 2,0000 га із кадастровим номером 0525687700:03:002:0063 для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03.). Згідно Інформації з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (далі - Інформація з Реєстру) № 239910521 від 06.01.2020 право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 0525687700:03:002:0063 зареєстровано 11.12.2018 державним реєстратором Луценком Є.В. на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 04.12.2018 року № 2-16522/15-18-сг та відомостей з ДЗК № 6228828 від 11.12.2018 за [PERSON] (номер запису про право власності 29417488). Таким чином, відповідачем [PERSON] використано право безоплатної приватизації земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу № 1561 від 28.12.2018 земельну ділянку із кадастровим номером 0525687700:03:002:0063 [PERSON] продано [PERSON] , за якою 28.12.2018 зареєстровано право приватної власності. Також установлено, що 20.11.2018 до ГУ Держгеокадастру надійшло клопотання [PERSON] про те, що він правом безоплатної приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства не скористався та просить надати дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. До вказаного клопотання долучено викопіювання з чергового кадастрового плану. Згідно наказу ГУ Держгеокадастру від 12.12.2018 за № 2-170044/15-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. При цьому, [PERSON] , подаючи клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не повідомив ГУ Держгеокадастру про безоплатне набуття ним 04.12.2018 земельної ділянки вказаного цільового використання, шляхом приватизації земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності. У подальшому, після виготовлення документації із землеустрою, [PERSON] подано 01.03.2019 до ГУ Держгеокадастру клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Наказом ГУ Держгеокадастру від 25.03.2019 за № 2-3712/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області та надано йому у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області площею 2,0000 га із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03.). Згідно Інформації з Реєстру № 2399111771 від 06.01.2020 право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 зареєстровано 28.03.2019 державним реєстратором Бойком А.В. на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 25.03.2019 року № 2-712/15-19-сг за [PERSON] (номер запису про право власності 30955910). Таким чином, відповідачем безпідставно повторно отримано безкоштовно у власність (в порядку приватизації) земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства. У подальшому, 11.04.2019, приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н.О. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 353 від 11.04.2019. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 353 від 11.04.2019, укладеного між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), остання придбала земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області, сплативши продавцеві 48000 грн. (п.п. 1,3,4 Договору). Про вчинений правочин приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н.О. 11.04.2019 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] за № 31132234. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] , всупереч нормам ЗК України безпідставно повторно отримано безкоштовно у власність земельну ділянку, а ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином свої повноваження щодо контролю за дотриманням вимог земельного законодавства під час набуття громадянами прав на земельні ділянки не виконано, вищевказаний наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-3712/15-19-СГ від 25.03.2019 підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка витребуванню у [PERSON] на користь держави. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Чорний Р.О. надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував. Відзив обгрунтований тим, що за результатами розгляду поданого клопотання гр. [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.00 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області видано наказ від 12.12.2018 року № 2-17044/15-18-СГ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. У клопотанні гр. [PERSON] повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення не скористався. Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області наказом від 25.03.2019 року № 2-3712/15-19-СГ затверджено документацію із землеустрою та передано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим. Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Враховуючи вищезазначені норми Закону, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не було наділене функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок. Крім того, не встановлений обов`язок ведення та моніторингу осіб, які реалізували право безоплатної приватизації земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене, просить суд розгляд справи провести без участі представника Головного управління та відмовити в задоволені позовної вимоги Бершадської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним наказу та витребування земельної ділянки повністю. Представник позивача прокурор Круковська Г.М. в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи в суді. Представник третьої особи, Джулинської сільської ради, сільський голова Петро Швець надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Судом встановлено, що згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.12.2018 за № 2-16522/15-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області та надано у власність [PERSON] земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області площею 2,0000 га із кадастровим номером 0525687700:03:002:0063 для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03.). Згідно Інформації з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 239910521 від 06.01.2020 право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 0525687700:03:002:0063 зареєстровано 11.12.2018 державним реєстратором Луценком Є.В. на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 04.12.2018 року № 2-16522/15-18-сг та відомостей з ДЗК № 6228828 від 11.12.2018 за [PERSON] (номер запису про право власності 29417488). Таким чином, відповідачем [PERSON] використано право безоплатної приватизації земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу № 1561 від 28.12.2018 земельну ділянку із кадастровим номером 0525687700:03:002:0063 [PERSON] продано [PERSON] , за якою 28.12.2018 зареєстровано право приватної власності. Також судом встановлено, що 20.11.2018 до ГУ Держгеокадастру надійшло клопотання [PERSON] про те, що він правом безоплатної приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства не скористався та просить надати дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. До вказаного клопотання долучено викопіювання з чергового кадастрового плану. Згідно наказу ГУ Держгеокадастру від 12.12.2018 за № 2-170044/15-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. При цьому, [PERSON] , подаючи клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не повідомив ГУ Держгеокадастру про безоплатне набуття ним 04.12.2018 земельної ділянки вказаного цільового використання, шляхом приватизації земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності. У подальшому, після виготовлення документації із землеустрою, [PERSON] подано 01.03.2019 до ГУ Держгеокадастру клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Наказом ГУ Держгеокадастру від 25.03.2019 за № 2-3712/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області та надано йому у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області площею 2,0000 га із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03.). Згідно Інформації з Реєстру № 2399111771 від 06.01.2020 право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 зареєстровано 28.03.2019 державним реєстратором Бойком А.В. на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 25.03.2019 року №2-712/15-19-сг за [PERSON] (номер запису про право власності 30955910). Таким чином, відповідачем безпідставно повторно отримано безкоштовно у власність (в порядку приватизації) земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства. У подальшому, 11.04.2019, приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н.О. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 353 від 11.04.2019. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 353 від 11.04.2019, укладеного між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), остання придбала земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області, сплативши продавцеві 48000 грн. (п.п. 1,3,4 Договору). Про вчинений правочин приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н.О. 11.04.2019 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] за № 31132234. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Положеннями статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Водночас, законодавством встановлені певні обмеження у правах набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа яка, скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення господарства - не більше 2 гектарів. Визначений ст. 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст. ст. 116, 121 ЗК України. Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства. Оскільки [PERSON] було набуто 11.12.2018 право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0525687700:03:002:0063 на території Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, він не має права на збільшення площі в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України та використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання на підставі наказу ГУ Держгеокадастру від 04.12.2018 за № 2-16522/15-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та не мав права набувати у межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 території Серединської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Згідно п. 1 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Відповідно до абз. 13 п. 4 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Отже, органом уповноваженим державою на розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності на території Вінницької області, на час виникнення спірних відносин було Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідач ГУ Держгеокадастру, приймаючи наказ від 25.03.2019 за № 2-3712/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», будучи введеним в оману відповідачем [PERSON] , яким не повідомлено про безоплатне набуття ним 04.12.2018 земельної ділянки для в ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, належним чином не перевірив факт реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що в свою чергу призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності. Приймаючи наказ від 25.03.2019 за № 2-3712/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено розроблений проект землеустрою та надано [PERSON] йому у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, площею 2,0000 га із кадастровим номером 0520484600:03:002:0075 для ведення особистого селянського господарства, ГУ Держгеокадастру факт реалізації права [PERSON] на безоплатне отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення не перевірило, а тому вказаний наказ суперечить актам цивільного законодавства та порушує інтереси держави, є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. З огляду на таке, положення ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 84, ст. 122 ЗК України, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави, тобто внаслідок порушення закону не лише [PERSON] , а й службовими особами органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження цією земельною ділянкою ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області. При цьому, [PERSON] придбала вказану земельну ділянку у особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відповідно у подальшому відчужувати. За таких обставин, витребування земельної ділянки у [PERSON] становить «суспільний», «публічний» інтерес оскільки вказане є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон шляхом надання недостовірної інформації органу державної влади, набув право власності на неї та у подальшому відчужив її на користь [PERSON] . У зв`язку із тим, що [PERSON] , зловживаючи своїм правом, набув спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій, а саме: не повідомив ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що раніше скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб, а навпаки ввів в оману, зазначаючи, що не отримував раніше земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, чим порушено суспільний інтерес на законність у цій сфері, порушено гарантовану статтею 21 Конституції України рівність прав всіх громадян, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для певної категорії потреб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на подальше відчуження незаконно переданого у приватну власність майна (земельної ділянки з кадастровим номером 0520484600:03:002:0075), інтереси власника - держави (в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області) порушені. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Так, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця) (п.п. 2 п. 25 наведеної Постанови). Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України (п. 26 Постанови). Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту (зокрема й такий спосіб захисту як визнання недійсним договору купівлі - продажу). У таких відносинах захист прав особи, яка є власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, за наявності підстави, визначеної ст. 388 ЦК України, яка дає право витребувати майно у набувача майна за відплатним договором. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 04.12.2012 у справі № 3-55гс12. Разом з тим рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Пунктом 10 цієї ж постанови визначено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України. Велика Палата Верховного Суду (в постанові від 12.02.2020 у справі П/811/1640/17) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). В разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Суд вважає доведеною обставину незаконного вибуття спірної земельної ділянки з державної власності, оскільки відповідач [PERSON] набув право власності на землю без відповідної правової підстави. Враховуючи викладене, зазначений наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 25.03.2019 за № 2-3712/15-19-сг підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га з кадастровим номером 0520484600:03:002:0075, що розташована на території Серединської сільської Бершадського району Вінницької області, підлягає витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] на користь держави. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягають стягненню з відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на користь позивача судові витрати в сумі 4540 грн. 00 коп..

Outcome: approved