Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

прокурор в інтересах держави в особі Тур`я-Реметівської сільської ради Ужгородського району звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] суму шкоди заподіяної злочином у розмірі 24 254,48 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 березня 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, [PERSON] , перебуваючи в урочищі «Перінково» поблизу села Туриця Перечинського району, кварталі 41 виділі 14 Тур`янського лісництва ДП «Перечинське лісове господарство», діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою вчинення незаконної порубки дерев породи «дуб» та «граб» для особистого збагачення, за допомогою бензопили та сокири, без будь-якого дозволу, всупереч встановленому законом порядку, вчинив самовільну порубку дерев породи «граб» у кількості 17 штук, діаметром на пні 8, 10, 12, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 22, 25 см та одне дерево породи «дуб», діаметром на пні 35 см, чим заподіяв ДП «Перечинське лісове господарство» істотну шкоду на суму 24 254, 48 грн. Прокурор вказує, що вироком Перечинського районного суду від 14 травня 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості від 14 травня 2021 року, укладену між прокурором та обвинуваченим [PERSON] , останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, призначено узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік та звільнено від відбуття такого на підставі ст. 75 КК України строком на один рік. Вказаний вирок набрав законної сили 14 червня 2021 року та в апеляційному порядку оскаржений не був. Також прокурор вказує, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, а у добровільному порядку відповідач завдані збитки не відшкодував, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Прокурор Маханець В.В. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі та просив приєднати до матеріалів справи копію вироку суду відносно [PERSON] . У судове засіданні представники Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району та ДП «Перечинське ЛГ» також не з`явилися, однак подали відповідні заяви про підтримання позовних вимог прокурора та проведення розгляду без їх участі, а представник сільської ради, виступаючи у справі в процесуальному статусі позивача - не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. З матеріалів справи видно, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року у справі № 304/363/21, який набрав законної сили 14 червня 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік; на підставі ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік. Судом у вироку визнано доведеним, що [PERSON] вчинив незаконну порубку дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду. Так, 05 березня 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, [PERSON] , перебуваючи в урочищі «Перінково» поблизу села Туриця Перечинського району у кварталі № 41 виділі 14 Тур`янського лісництва ДП «Перечинське лісове господарство», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без будь-якого на те дозволу всупереч встановленому законом порядку, за допомогою бензопили та сокири вчинив самовільну порубку дерев породи «граб» у кількості 17 штук діаметром на пні 8, 10, 12, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 22, 25 см та одне дерево породи «дуб», діаметром на пні 35 см, чим заподіяв ДП «Перечинське лісове господарство» істотну шкоду на суму 24 254, 48 грн, скоївши злочин, передбачений ч. 1 ст. 246 КК України. Згідно з Актом № 2 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 05 березня 2021 року, розмір шкоди, заподіяної самовільною рубкою вказаних дерев у кварталі 3 виділі 14 Турянського лісництва другого лісу таксового поясу урочища «Перінково» загальним об`ємом 1,86 метрів кубічних, становить 24 254,48 грн. Вказана шкода є істотною і розрахована відповідно до додатку № 1 Постанови Кабміну № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Зазначений розмір заподіяної шкоди підтверджується розрахунком Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» проведеним відповідно до постанови КМУ № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Згідно з ч. 2 ст. 24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 105 ЛК України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 107 цього Кодексу встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Відповідно до ст. 108 ЛК України незаконно добута деревина та інші лісові ресурси підлягають вилученню в установленому порядку. В разі неможливості вилучення незаконно добутої деревини та інших лісових ресурсів стягується їх вартість. За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України). Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідного правового висновку щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 27 червня 2018 року у справі № 61-24141 св18. Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 142 Конституції України, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно п. «ї» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Статтею 47 цього Закону передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Пунктом 4 частини першої статті 69-1 цього Кодексу передбачено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Таким чином шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Відтак з огляду на вищезазначені положення законодавства, а також факт спричинення відповідачем кримінальним правопорушенням шкоди позивачу, суд вважає, що Т.Реметівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області є належним позивачем у даній справі, оскільки незаконну порубку дерев здійснено на її території, розподілення коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів здійснюватиметься згідно вимог статей 29, 69-1 Бюджетного кодексу України, вина [PERSON] у завданні майнової шкоди внаслідок незаконної порубки дерев встановлена вироком суду, який набрав законної сили, а розмір такої розраховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Враховуючи наведене суд вважає, що шкода, завдана природному навколишньому середовищу неправомірними діями відповідача підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Крім цього, за правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, які підлягали сплаті при поданні даного позову у порядку абз 1 п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону в розмірі 2 270 грн, слід стягнути з [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved