Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ТОВ «Кондитер - С» (надалі відповідач) про стягнення нарахованої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свій позов мотивував тим, що він з 07.09.2021 по 25.10.2021 працював торгівельним представником у відділі ТМ «Оболонь» ТОВ «Кондитер - С». 25.10.2021 позивача було звільнено з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. Разом з тим позивач вказує, що відповідачем, як роботодавцем не виконано вимоги ст. 116 КЗпП України та не виплачено позивачу заробітну плату в сумі 4864 грн. а також компенсацію за 4 дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 824,40 грн. Посилаючись, як на підставу своїх вимог на ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 5688,40 грн. а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Ухвалою Вінницького міського суду від 06.12.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено учасникам справи право на подання, у визначені цією ухвалою суду процесуальні строки, заяв по суті справи. (а.с. 18). 11.01.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Гатенюк Ю.Ю., яка просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача зазначає, що дійсно, з 07.09.2021 [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Кондитер - С» на посаду торговельного представника відділу ТМ «Оболонь», що підтверджується відповідною заявою. 25.10.2021 трудовий договір між відповідачем та позивачем був припинений на підставі заяви останнього від 11.10.2021, в якій він просив звільнити його з роботи за власним бажанням з 25.10.2021, що також підтверджується відповідною заявою від 11.10.2021, наказом № 102-О п. 1 від 25.10.2021 та особовою карткою працівника, копії яких представником відповідача суду представлено. У день звільнення позивачу була видана трудова книжка, що підтверджується відповідним записом № 1857 у книзі реєстрації видачі трудових книжок ТОВ «Кондитер - С» та вручено копію наказу про припинення трудового договору позивачу, що також підтверджується відповідним записом № 49 в книзі видачі копій наказів про звільнення. На виконання вимог ст. 116 КЗпП України ТОВ «Кондитер - С» 25.10.2021 здійснило розрахунок всіх сум, належних [PERSON] при звільненні. 25.10.2021 позивачу під розпис було вручено розрахунковий лист за жовтень 2021 року, якому зазначено, що [PERSON] належить до виплати 4523 грн. (заробітна плата та грошова компенсація днів невикористаної щорічної відпустки). Для цілей здійснення позивачу виплат, в касу підприємства були отримані готівкові кошти у сумі 4523, 00 грн. Однак [PERSON] до цього часу не звернувся в касу ТОВ «Кондитер - С» за належними йому виплатами і це є його власна воля. Відповідач у своєму відзиві посилається на лист Державної служби України з питань праці від 04.01.2017 № 54/4.1/4.1-ДП-17, в якому роз`яснено, що якщо працівник відмовляється отримувати заробітну плату (не з`являється за її одержанням за умови, що виплата здійснювалася весь час роботи готівкою і працівник про це повідомлений в установленому порядку та не звертався із заявою щодо виплати зарплати через установу банку або поштовим переказом) за місцем роботи, роботодавець повинен її депонувати у встановленому законодавством порядку. В такому випадку роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати. У цьому зв`язку відповідач зазначає, що якщо зарплату не виплачено працівникові не з вини установи та депоновано в установленому законом порядку, то це не є порушенням законодавства про оплату праці. Представник відповідач посилається на п. 31 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджено постановою Правління НБУ № 148 від 29.12.2017 та вказує, що відповідач ТОВ «Кондитер - С» у зв`язку з неотриманням позивачем заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, депонував виплати, що нараховані позивачу. В підтвердження вказаних обставин представив суду копію відомості про виплату готівки № 523 за жовтень 2021, витяг з касової книги ТОВ «Кондитер - С» за 25.10.2021, копію книги аналітичного обліку депонованої заробітної плати за період з 01.10.2021 по 31.10.2021. З огляду на викладене відповідач вказує на відсутність підстав для стягнення на користь позивача нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, оскільки позивач не звертався в касу підприємства за отриманням вказаних нарахованих сум, тоді як відповідач виконав всі залежні від роботодавця дії щодо нарахування та виплати позивачу належних йому при звільненні сум. Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від первісних позовних вимог, то в задоволенні таких позовних вимог також слід відмовити. У цьому зв`язку представник відповідача також вказує, що відповідальність роботодавця за ст. 117 КЗпП України настає випадку у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, разом з тим, будь - якої вини відповідача, як роботодавця позивача, у неотриманні позивачем нарахованих йому при звільненні сум немає. Відповідачем виконано вимоги ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України та надіслано на адресу позивача копію відзиву на позовну заяву з відповідними додатками. Як встановлено судом, копію відзиву з відповідними додатками позивачем отримано 17.02.2022 особисто. Процесуальний строк для подання до суду відповіді на відзив у позивача закінчився 22.02.2022. Станом на час ухвалення цього рішення відповідь на відзив позивача до суду не надходила. Інших заяв по суті справи матеріли цивільної справи не містять. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку надавши оцінку фактичним обставинам справи суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що врегульовані нормами трудового законодавства. Відповідно до наказу № 86-О п. 1 від 06.09.2021 керівника ТОВ «Кондитер - С» позивача [PERSON] з 07.09.2021 прийнято на роботу у ТОВ «Кондитер - С», у відділ ТМ «Оболонь», на посаду - представник торговельний. 11.10.2021 позивач [PERSON] на адресу директора ТОВ «Кондитер - С» написав заяву про його звільнення за власним бажанням з 25.10.2021. Як встановлено судом з наказу № 102-О п. 1 від 25.10.2021 керівника ТОВ «Кондитер - С» [PERSON] позивача у справі [PERSON] звільнено з займаної посади торговельного представника відділу ТМ «Оболонь» з 25.10.2021 за ст. 38 КЗпП України, на підставі заяви позивача. Наведеним наказом надано розпорядження бухгалтерії здійснити остаточний розрахунок і виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 4 календарних дні за період роботи з 07.09.2021 по 25.10.2021. З цим наказом позивач ознайомився, що про що 25.10.2021 проставив у ньому особистий підпис. Цього ж 25.10.2021 позивач у справі [PERSON] отримав на руки розрахунковий лист за жовтень 2021 року, згідно якого позивачу проведено нарахування за період його роботи у відповідача, компенсацію за 4 дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 824,40 грн. та 4864,00 грн. за 16 відпрацьованих днів, з урахуванням необхідності відрахування роботодавцем, як податковим агентом податків і зборів позивач мав отримати на руки 4523 грн. Факт отримання вказаного розрахункового листа позивачем на руки 25.10.2021 підтверджується його підписом на копії вказаного розрахункового листа, та власноручним проставленням дати такого отримання. Таким чином в останній робочий день (день звільнення), яким є 25.10.2021 позивачу мало бути виплачено на руки 4523 грн. Як вбачається з відомості на виплату готівки № 523 за жовтень 2021, додатку до неї, сторінки 211 касової книги ТОВ «Кондитер - С» (звіт касира) за 25.10.2021, витягу з книги аналітичного обліку депонованої заробітної плати за період з 1.10.2021 по 31.10.2021 для цілей здійснення позивачу виплати заробітної плати та компенсаційної виплати за невикористані дні щорічної відпустки в касу підприємства були отримані готівкові кошти в сумі 4523 грн., які позивачем не отримано, та які, у зв`язку з не зверненням позивача для каси для отримання відповідачем було депоновано. Спору щодо розміру нарахованих позивачу заробітної плати за фактично відпрацьований час та розміру компенсації за невикористані дні щорічної відпустки між учасниками справи немає. Юридичні факти ознайомлення та отримання позивачем 25.10.2021 копії наказу про звільнення, а так само факт отримання позивачем 25.10.2021 від відповідача трудової книжки учасниками справи не оспорюється. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Як встановлено ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як визначено ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом роботодавець (відповідач по справі) шляхом надання позивачу у справі у день звільнення (25.10.2021) розрахункового листа за жовтень 2021 поінформував позивача [PERSON] про нараховані суми, належні йому при звільненні (після відрахування податків і зборів - 4523 грн.). Поінформованість працівника про виплату заробітної плати та інших сум, які належать йому від роботодавця при звільненні, через касу відповідача, не викликає у суду жодного об`єктивного та розумного сумніву, оскільки позивачем суду не представленого жодного доказу (заяви про перерахування коштів на його банківський рахунок, тощо), згідно яких він просив роботодавця (відповідача у справі), здійснювати з ним розрахунки у інший спосіб (в іншій формі), ніж отримання відповідних коштів через касу відповідача. В листі Державної служби України з питань праці від 04.01.2017 № 54/4.1/4.1-ДП-17, роз`яснено, що якщо працівник відмовляється отримувати заробітну плату (не з`являється за її одержанням за умови, що виплата здійснювалася весь час роботи готівкою і працівник про це повідомлений в установленому порядку та не звертався із заявою щодо виплати зарплати через установу банку або поштовим переказом) за місцем роботи, роботодавець повинен її депонувати у встановленому законодавством порядку. В такому випадку роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати. У цьому зв`язку суд констатує, що встановлення обставини невиплати (не отримання) позивачем зарплати чи інших компенсаційних сум при звільненні не з вини роботодавця та обставини депонування в установленому законом порядку зазначеної (заброньованої до виплати суми), вказує на відсутність порушенням законодавства про оплату праці з його сторони та як наслідок відсутність підстав для відповідальності роботодавця за ст. 117 КЗпП України. Як зазначалось вище судом з відомості на виплату готівки № 523 за жовтень 2021, додатку до неї, сторінки 211 касової книги ТОВ «Кондитер - С» (звіт касира) за 25.10.2021, з витягу з книги аналітичного обліку депонованої заробітної плати за період з 1.10.2021 по 31.10.2021, встановлено, що для цілей здійснення позивачу виплати заробітної плати та компенсаційної виплати за невикористані дні щорічної відпустки в касу підприємства були отримані готівкові кошти в сумі 4523 грн., які позивачем не отримано, та які, у зв`язку з не зверненням позивача для каси для отримання відповідачем було депоновано. Не звернення позивача до каси відповідача з метою отримання всіх сум, що належать йому від відповідача при звільненні свідчить про не реалізацію ним свого суб`єктивного права на отримання вказаних сум, та це не може слугувати підставою для відповідальності роботодавця за ст.117 КЗпП України, оскільки така відповідальність настає виключно за наявності вини роботодавця у невиплаті працівнику належних при звільненні сум. Позивач не представив суду жодних доказів звернення до відповідача з метою вирішення питання отримання всіх сум, що належать йому від відповідача при звільненні чи будь - якої іншої поведінки відповідача, яка не була б заснована на нормах чинного трудового законодавства України. Порушення права особи законом пов`язується з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково (ст. 15 ЦК України). Разом з тим позивачем суду не представлено жодних доказів, та не повідомлено суд про обставини, за яких він не може реалізувати своє право на отримання всіх сум, які належали йому при звільненні від відповідача. Вказані суми відповідачем депоновано, та позивач може отримати ці суми в будь - який час при зверненні до відповідача. Вказане свідчить про відсутність підстав для ухвалення рішення про примусове стягнення цих сум з відповідача, оскільки судом не встановлено обставину чинення відповідачем перепон в отриманні вказаних сум, чи будь - якої іншої протиправної поведінки роботодавця в цій частині. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем перед судом свої позовні вимоги не доведено, оскільки доводи позивача наведені у позовній заяві або не знайшли свого підтвердження, або спростовані доказами відповідача. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю. З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні позову, на підставі ч.ч. 1,2 ст. ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed