Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, за участю третьої особи, про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком В обгрунтовання позову зазначає, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] , а відповідачі - квартири [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, яка слугує прибудинковою територією для обслуговування житлового будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) її будинку та відповідачів. Відповідачами самочинно в притул до стіни згаданого будинку [ADDRESS] було зведено дві споруди: цегляний гараж з металевими дверима, розміром 3,5 м на 5,5 м та дерев`яна споруда (сарай), розміром 3,5 м на 6 м. Згідно протоколу виїзного обстеження від 20.06.2018 року місце має саме цегляний гараж з металевими дверима розміром 3,5 м на 5,5м ( а не металевий гараж). Розпорядженням ФРА ЛМР від 2011 року №353 відповідачів було зобов`язано демонтувати згаданий металевий гараж; розпорядженням ФРА ЛМР від 03.07.2018 року №288 відповідачів було зобов`язано демонтувати дерев`яну споруду. Розпорядження відповідачами не виконані. Крім того, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 17.12.2012 року у справі №2 -2983/11, ЄДРСР №28024321 відповідачів зобов`язано демонтувати спірний цегляний гараж з металевими дверима розміром 3,5 м на 5,5 м ( в рішенні помилково наведена споруда названа «металевим гаражем»). Рішення суду не виконане, згідно листа ФРА ЛМР від 28.08.2019 року виконавче провадження у справі закрито, виконавчі листи повернуті стягувану без виконання. Із зазначеного листа ФРА ЛМР випливає, що останньою подано також позов про демонтаж дерев`яної споруди, однак згідно ухвали Франківського районного суду м.Львова від 30.10.2019 року у справі №465/5226/18, ЄДРСР №85614945, справа передана на розгляд за підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року позовну заяву ФРА ЛМР залишено без руху, ЄДРСР №88140588. Самочинно зведені споруди порушують її право на повноцінне користування прибудинковою територією, не дозволяє облаштувати смугу озеленення вздовж стіни, такі споруди зведені з порушенням державних будівельних норм, протипожежних відстаней до житлового будинку, що створює небезпеку для проживаючих в такому будинку. Просить позов задоволити. Відповідачами 19.06.2020 року подано відзив на позовну заяву. Вказують, що твердження позивачки про зведення ними самочинних споруд є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам. Навіс, який позивач називає дерев`яною спорудою в такому стані, в якому є зараз, існує з 1990 року. Зазначений об`єкт не має фундаменту та є тимчасовим. Він недосяжний для огляду з вулиці, оскільки знаходиться за глухою огорожею з металевих листів. В цій огорожі влаштовано ворота, які існували з моменту огородження подвір`я будинку, для заїзду автомобіля на подвір`я будинку та паркування його там. Це місце знаходиться в тупиковій частині подвіря і обмежується з однієї сторони (задня стіна) стіною будинку [ADDRESS] , бічна стіна - паркан сусіднього будинку [ADDRESS] , друга бічна стіна влаштована наступним чином: верхня частина до середини - каркас з віконних рам, а нижня частина - бляха. Таким чином було облаштовано простір для зберігання автомобіля. На час облаштування місця для стоянки автомобіля діяли Правила благоустрою і утримання території м.Львова, якими вимога про необхідність отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт в дворах будинків поширювалась тільки на юридичних осіб. Лише з 26.10.2000 року, коли ухвалою Львівської міської ради №816 були затверджені нові Правила благоустрою і утримання території м.Львова, така вимога була поширена і на фізичних осіб. З 15.05.2018 року по 29.05.2018 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м.Львові було здійснено контрольний захід з перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на [ADDRESS] . За результатами цmого позапланового заходу контролю було складено акт №252, в якому зазначено про відсутність підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Ці облаштування здійснювались зі згоди сусідів - власників будинку [ADDRESS] та [PERSON] , [PERSON] - на той час мешканців квартири [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] складається з двох квартир. Квартира [ADDRESS] , співвласниками якої є відповідачі, знаходиться на першому поверсі, квартира [ADDRESS] , власником якої є позивачка, знаходиться на другому поверсі. На момент влаштування навісу, жодних спорів щодо користування подвір`ям біля будинку, не виникало. Щодо прийняття ФРА ЛМР розпорядження №353 від 18.07.2011 року, то рішенням Франківського районного суду м.Львова, їх було зобов`язано демонтувати металевий гараж. Виконавчі листи на виконання рішення суду були пред`явлені ФРА до виконання. Старшим державним виконавцем Чижем Н.М. 25.09.2013 року Франківського ВДВС Львівського МУЮ по ВП №3748855 (боржник [PERSON] ), по ВП №37459031 (боржник [PERSON] ) винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. 25.09.2013 старшим державним виконавцем Чижем Н.М. Франківського ВДВС Львівського МУЮ по ВП №37459206 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Впродовж п`яти років ФРА ЛМР не проявляла жодного інтересу щодо виконання рішення суду. Ухвалою Львівського окружного адміністративного осуду від 12.03.2020 року залишено без руху позовну заяву ФРА ЛМР про демонтаж дерев`яної споруди. Недоліки усунуті не були що також свідчить про незацікавленість ФРА ЛМР у вирішенні даного питання. Крім цього, в позовній заяві [PERSON] звертає увагу на те, що вона не була учасником справи, яка слухалась Львівським окружним адміністративним судом. Однак як свідчать додані до позовної заяви докази, вона стала власником квартири [ADDRESS] 30.01.2020 року. В квартирі вона ніколи не проживала і не проживає по сьогоднішній день. Щодо заявленого розміру судових витрат, які позивачка понесла та очікує понести до закінчення справи, заперечують в частині вартості можливої судової експертизи, оскільки сума 8000 грн. є нічим не обґрунтована. Просять відмовити у задоволенні позову. 25.06.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Вказано, що твердження про наявність згоди сусідів на зведення зазначених спірних об`єктів чи їх окремих елементів. Сам факт не притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності, не легалізує самочинно зведені об`єкти і не усуває порушення прав позивачки. Крім того, досі невиконаним є розпорядження ФРА ЛМР від 2011 року №353, яким відповідачів було зобов`язано демонтувати згаданий металевий гараж та розпорядження від 03.07.2018 року №288 про демонтаж дерев`яної споруди. З документів, що містяться в матеріалах справи, зокрема, з протоколу виїзного обстеження прибудинкової території від 20.06.2018 року, складеного працівниками ЛКП «Навколо базару», з схеми розташування споруд, складеною ЛКП «Листопадове», з акту ІДБК у м.Львові №252 від 29.05.2018 року,слідує, що спірні об`єкти розташовані на прибудинковій території [ADDRESS] . Таким чином, позивачка має право на усунення перешкод у здійсненні нею права користування прибудинковою територією, як земельною ділянкою, що є в користуванні усіх власників будинку [ADDRESS] . Просить позов задоволити в повному обсязі. Від відповідачів 13.07.2020 року надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зазначають, що усі облаштування здійснювались зі згоди сусідів. На час облаштування місця для стоянки автомобіля діяли Правила благоустрою і утримання території м.Львова, якими вимога про необхідність отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт в дворах будинків поширювалась тільки на юридичних осіб. Лише з 26.10.2000 року, коли ухвалою ЛМР №816 були затверджені нові Правила благоустрою і утримання території м.Львова, така вимога була поширення і на фізичних осіб. Просить відмовити в задоволені заяви. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи містися заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник просили відмовити в замовленні позову, інші відповідачі в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача зазначила, що жодних споруд по [ADDRESS] не має, а є просто навіси під автомобіль. Конструктивні елементи будинку не порушені, а земельна ділянка взагалі перебуває у спільній власності мешканців. Вважає позов безпідставним та просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що біля будинку [ADDRESS] є два навіси, один спереду будинку, а інший ззаду. Проте, вони не є самостійно збудованими, окремими спорудами. Адже, одна стіна - це частина стіни її будинку, інша - це спільна стіна будинку [ADDRESS] , третя стіна - це частина колишнього дворового туалету, а 4 стіна як така, являє собою металеві ворота. Жодних претензій від сусідів з приводу цих навісів ніколи до відповідачів не було. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно листа Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м.Львові, під час перевірки встановлено, що на прибудинковій території будинку [ADDRESS] знаходиться гараж та дерев`яна споруда, які збудовані до 2012 року та перебувають у користуванні мешканців квартири [ADDRESS] . Правовстановлюючих або дозвільних документів щодо будівництва зазначених об`єктів не пред`явлено. Згідно протоколу виїзного обстеження прибудинкової території будинку [ADDRESS] від 20.06.2018 року, встановлено, на прибудинковій території будинку знаходяться самовільно встановлені господарські споруди: дерев`яний сарай, цегляний гараж, цегляний сарай без однієї несучої стіни. Згідно розпорядження ФРА ЛМР №353 «Про демонтаж самочинно встановленого металевого гаража на [ADDRESS] », зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за власні кошти демонтувати самочинно встановлений металевий гараж на прибудинковій території будинку [ADDRESS] та впорядкувати територію з відновленням благоустрою. Згідно розпорядження ФРА ЛМР №288 «Про демонтаж самочинно встановленої дерев`яної споруди на прибудинковій території на [ADDRESS] », рекомендовано [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS] , у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно влаштовану деревяну споруду розміром 3,5 м х 6,0 м на прибудинковій території на [ADDRESS] без погодженої проектної документації та без довільних документів на встановлення. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з Акту складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №252, встановлено відсутність підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована одна особа: [PERSON] . Згідно акту ЛКП «Навколо Базару» від 28.09.2018 року, квартира [ADDRESS] поверсі і перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , та складається з 2-х житлових кімнат площею 34,2 м2, кухні пл.9,0, санвузла пл. 3.3 м2, коридору пл. 3,5 м2, комори в підвалі пл. 15,6 м2. Натомість квартира [ADDRESS] у приватній власності відповідно до свідоцтва від 27.06.2018 року на право спільної власності, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та складається з 2-х житлових кімнат площею 33,8 м2, кухні пл. 10.7 м2, санвузла пл.3,2 м2, коридору пл. 3,5 м2 та комори в підвалі пл.15,6 м2, 12,9 м2, 3,3 м2. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У розумінні положень наведеної норми право власності може бути також порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає користуванню та розпорядженню ним своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/1310/19 . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зіслалася на те, що металевий гараж є самочинного зведеним об`єктом. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦУ України). При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. З наявних у матеріалах справи доказів, судом не вбачається, що має місце самочинне зведення металевого гаражу, розміром 3,5 на 5,5 м та дерев`яної споруди (сарай), розміром 3,5 м на 6м, за адресою: [ADDRESS] . Даний факт не доведено і самою позивачкою. Крім цього, як вбачається з доданих відповідачами матеріалів, державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Костів О.І., винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №37459206, 37459031,37458855. Натомість, старшим державним виконавцем Чижем Н.М. 25.09.2013 року Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувану у цих виконавчих провадженнях. Однією з причин повернення виконавчого документа є відсутність майна у боржника (відповідачів), а саме: металевого гаража, який потрібно демонтувати. Крім цього, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду у справі №465/5226/18 від 12.03.2020 року, про демонтаж самовільно влаштованих споруд, позовну заяву ФРА ЛМР залишено без руху, а 01.04.2020 року позовну заяву повернуто позивачу, як наслідок не усунення недоліків, про що винесена відповідна ухвала. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Сам по собі той факт, що позивач, не надавала згоду на зведення спірних будівель не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єктів самочинного будівництва, оскільки не встановлено фактичного порушення прав позивачки. Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено, що порушуються її права на користування земельною ділянкою. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не [PERSON] непідлягають задоволенню.

Outcome: dismissed