Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про стягнення заборгованості. Посилаючись на те, що позивач у період з січня 2011 року по травень 2021 року надавав відповідачам послуги, а саме теплову енергію. Відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS] . В наслідок порушення своїх зобов`язань, а саме сплачувати вартість наданої теплової енергії за відповідачами за період з січня 2011 року по травень 2021 року склалась заборгованість у розмірі 64901,03 грн. Незважаючи на неодноразові попередження, вартість наданої позивачем відповідачам теплової енергії до цього часу сплачена останніми не була. Просить суд позов задовольнити повністю. До судового засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, що не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності в разі неявки в судове засідання відповідача та винесення заочного рішення судом. Відповідачі до судового засідання не прибули, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Надали суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають частково, а саме в межах строку позовної давності за період з 01 липня 2018 року по 01 травня 2021 року в сумі 35019,59 грн. визнають, а щодо періоду з 01 жовтня 2011 року по 01 липня 2018 року в розмірі 29881,44 грн. просять відмовити. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачі мають заборгованість перед позивачем за надані комунальні послуги в сумі 64901,03 грн. за період з січня 2011 року по травень 2021 року. Згідно копії постанови в.о. голови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 11 липня 2014 року «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 06 червня 2014 року №650» вбачається, що внесені зміни і до надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» послуг з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії та для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії. Відповідно до копії ліцензії №041817 серії АД від 27 вересня 2012 року наданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за №304 до державного реєстру на право транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами зі строком ліцензії з 20 вересня 2012 року по 19 вересня 2017 року. З копії рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради від 11 серпня 2010 року за №344 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у місті Артемівську» вбачається, що з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - суб`єктів господарювання, які виробляють та надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» та інші. Відповідно до копії рішення чергових зборів учасників товариства, вирішено по тексту статуту назву підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінити на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Про зміну назви підприємства також підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК Української РСР, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року визначено, що споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. ст. 67, 68 ЖК Української РСР власники та наймачі квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідачів оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивач, 22 червня 2021 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за вказані послуги за період з 01 липня 2018 року (оскільки позов до суду подано 22 червня 2021 року) по 01 травня 2021 року включно в сумі 35019,59 грн., а вимоги за період до 01 липня 2018 року не підлягають до задоволення, оскільки заявлені позивачем поза межами трирічного строку позовної давності і причин, які б можна було визнати поважними для поновлення пропущеного строку, позивачем не наведено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial