Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.10.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява № б/н від 10.10.2011 року разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі, визначеному Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 30.09.2019 року складає 132027, 77 грн., з яких заборгованість по кредиту у розмірі 1501,39 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 126228, 24 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4298, 14 грн. Однак позивач просив суд стягнути частину заборгованості, а саме борг у розмірі 127929, 63 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 1501,39 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 126228, 24 грн., заборгованість за пенею та комісією з 10.10.2011 р. по 31.01.2016 р. у розмірі 200, 00 грн., а також судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. 02.03.2021 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач остаточно просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 6977, 94 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 1501, 39 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 5 237, 20 грн., заборгованість з пені у розмірі 239, 35 грн. та судовий збір. Справа перебувала в провадженні суддів Женеску Е.В., [PERSON] Рішенням Вищої ради правосудді від 07.07.2020 р. № 2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Протоколом повторного розподілу від 12.03.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Розгляд справи просив провести за правилами спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На її адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Однак будь-яких заяв, клопотань та відзиву від [PERSON] до суду не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом, 10.10.2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір та надано кредит у розмірі 2600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підписала власноручним підписом анкету - заяву № б/н від 10.10.2011 року, а отже погодилась, що вказана анкета-заяву разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком кредитний договір. Позивач умови договору виконав належним чином, а саме надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед позивачем станом на 30.09.2020 року у розмірі 6 977, 94 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 1 501, 39 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5 237, 20 грн., заборгованість з пені у розмірі 239, 35 грн. Відповідно до змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Як видно із заяви - анкети № б/н від 10.10.2011 року, остання містить лише анкетні дані відповідача. Розміру кредитного ліміту, інших істотних умов кредитування, зокрема, порядку нарахування заборгованості у випадку прострочення кредиту, анкета-заява не має. Натомість є посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг (виконання робіт), Тарифи банку, з якими ознайомилась відповідач шляхом підписання заяви-анкети. Проте заява-анкета та матеріали справи не містить доказів того, які саме Умови, Правила і Тарифи банку розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Критерієм виділення з усіх цивільно-правових договорів договору приєднання є не природа зобов`язань, що виникли, як це має місце при диференціації договірних зобов`язань і не характер діяльності однієї із сторін (публічний договір), а спосіб укладення договору, а саме шляхом приєднання однієї зі сторін до умов договору, які визначені другою стороною в формулярах або інших стандартних формах, які мають конкретизований, сталий зміст, тобто не змінюються протягом тривалого часу. На переконання суду, застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч.ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є неможливим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета-заява № б/н від 10.10.2011 року копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору. Проте як убачається із розрахунку заборгованості станом на 30.09.2020 року, заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня, і складає 0,00 грн. Позивач прохає суд стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1501, 39 грн. За загальним розумінням тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує в якості кредиту. В неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув станом на конкретну дату, яка вважається пільговим періодом. Однак у заяві позичальника № б/н від 10.10.2011 року плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази того, що банк взагалі мав право вважати частину кредитної заборгованості простроченою, оскільки не визначено дату, станом на яку заборгованість може вважатися такою. За змістом позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача лише прострочене тіло кредиту. Але оскільки Умови та правила надання банківських послуг не передбачають порядок та механізм нарахування простроченої заборгованості, і взагалі не є складовою частиною кредитного договору, суд констатує про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті - заяві № б/н від 10.10.2011 року. Також суд зауважує, що тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20). З урахуванням таких висновків, суд вважає, що підстави для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, відсутні. За таких умов позовні вимоги банку про стягнення простроченого тіла кредиту в сумі 1501, 39 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення відсотків та пені, суд відзначає таке. В анкеті - заяві № б/н від 10.10.2011 року відсутня інформація про розмір процентів, пені. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Однак розмір та порядок нарахування процентів не передбачений анкетою-заявою, а також не підтверджується іншими матеріалами справи, а надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку не можуть бути підставою для нарахування відсотків, оскільки такі правила і тарифи є мінливими, тобто вони могли бути змінені позивачем протягом усього строку дії кредитного договору. Також позивачем не доведено суду, що при укладення договору відповідач був повідомлений про розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом. Тому вимога про стягнення прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 5 237, 20 грн. задоволенню також не підлягає. Щодо пені у розмірі 239, 35 грн., то суд при визначенні обґрунтованості цієї позовної вимоги, застосовує вищевказані висновки. Так, розмір пені та порядок її нарахування не передбачений жодним документом, який міститься в матеріалах справи, а Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи банку, суд не може застосувати для визначення розміру пені. Тому вимога про стягнення пені у розмірі 239, 35 грн. є також безпідставною і задоволенню не підлягає. Отже, оскільки суд не знайшов підстав для стягнення ані простроченого тіла кредиту, ані прострочених відсотків та пені, а інші вимоги позивачем не заявлені, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому у їх задоволенні слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір віднесено на рахунок позивача. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed