Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

21 грудня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Олексіївської сільської ради об`єднаної територіальної громади Лозівського району Харківської області, [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання спадкоємця із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила встановити юридичний факт проживання з матір`ю з листопада 2003 року і до дня смерті останньої, а також, визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала таким: [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , мати позивачки, яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, крім іншого, ще і з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , спадкодавиця залишила заповіт, посвідчений виконкомом Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області за № 11 29.10.1986 року на її ім`я. Спадщину за заповітом вона прийняла фактично, оскільки на час відкриття спадщини проживала з матір`ю та доглядала за нею. Інших спадкоємців на даний будинок за даним заповітом немає, як і не має відповідно до ст. 1241 ЦК України спадкоємців з обов`язковою часткою у спадщині. Звернувшись до державного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, отримала відмову з підстав відсутності у неї необхідних документів, адже спадковий будинок наразі зареєстрований на іншу особу, а також через різні місця реєстрації місця проживання. Вказані факти і змусили її звернутися із цим позовом до суду. 05.01.2022 року провадження у справі за ухвалою судді відкрито з призначенням до підготовчого провадження в загальному порядку на 21.02.2022 року. У вказану дату підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суту на 29.03.2022 року. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Від Олексіївського сільського голови до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність представника сільської ради, позовні вимоги залишив на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] також надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги визнає. Враховуючи неявку у судове засідання сторін, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, в тому числі і спадкову справу, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. ст. 76-82 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зокрема, встановлено та не оспорюється сторонами, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , мати позивачки (а.с.22), яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті залишилася спадщина, яка, крім іншого, складається і із, в цілому, житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до заповіту за № 11 від 29.10.1986 року, посвідченого виконкомом Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області (а.с.57), на спадкове майно претендує позивачка [PERSON] . Інших спадкоємців на даний будинок за даним заповітом немає, як і не має відповідно до ст. 1241 ЦК України спадкоємців з обов`язковою часткою у спадщині. [PERSON] , звернувшись до державного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, отримала відмову з підстав відсутності у неї необхідних документів, адже спадковий будинок наразі зареєстрований на іншу особу, а також через різні місця реєстрації місця проживання (а.с.29). Проте, суд вважає, що спадщину за вказаним заповітом [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті матері проживала з листопада 2003 року разом із нею та доглядала її, що підтверджується Актом Верхньобишкинської сільради від 18.12.2020 року (а.с.62). Таким чином, суд вважає беззаперечним факт сумісного проживання позивачки та спадкодавиці на день відкриття спадщини, а тому ця частина позовних вимог підлягає задоволенню. До спадкової маси, крім іншого, входить житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав померлій на підставі запису в по господарській книзі № 7 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.16). Проте, за даними КП «Первомайське БТІ» відповідно до інвентаризаційної справи (довідка характеристика від 11.03.2021 року) власником будинку згідно договору дарування від 03.08.1993 року, посвідченого Первомайською держнотконторою (а.с.12-13), значиться відповідачка у справі [PERSON] . Але з даними обставинами суд погодитися не може, адже відповідно до угоди від 10.11.2001 року, посвідченої державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори (а.с.14), договір дарування від 03.08.1993 року добровільно сторонами розірвано. Отже, спірний будинок на день відкриття спадщини належав саме спадкодавиці. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Таким чином, дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є мотивованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом, спадщину вона прийняла, тому суд вважає за можливе визнати за нею і право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved