Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Служба у справах дітей Калуської міської ради в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що відповідачка є матір`ю [PERSON] . Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, веде аморальний спосіб життя. Так, працівниками Служби у справах дітей спільно із працівниками сектору ювенальної превенції Калуського РВП ГУНП неодноразово здійснювала візити за місцем проживання дитини, а саме16.07.2021 року, 20.07.2021 року, 05.11.2021 року, 25.11.2021 року, під час яких було виявлено, що дитини залишалася сама вдома або зі співмешканцем матері. В помешканні брудно, поламаний посуд, відсутні продукти харчування. Зі слів сусідів встановлено, що мати дитини зловживає алкогольними напоями, не здійснює відповідного догляду за дитиною. При цьому син відповідачки має діагноз легка розумова відсталість, значні відхилення у поведінці, які потребують догляду та лікування. З 02.12.2021 року сина відповідачки було влаштовано в ургентному порядку в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», а з 30.12.2021 року влаштований у КП «Залучанський дитячий будинок-інтернат», де перебуває і на даний час. За останні місяці неповнолітній [PERSON] тричі влаштовувався працівниками служби у справах дітей спільно із працівниками сектору ювенальної превенції Калуського РВП до КНП «ПОК ЦП ЗІ-ФОР» м.Івано-Франківськ, а саме 18.10.2021року, 06.11.2021 року та 02.12.2021 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служба у справах дітей Калуської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина [PERSON] . Таким чином, враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON] та з метою його захисту, Служба у справах дітей Калуської міської ради змушена звернутися до суду та просить винести рішення, котрим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася. В.о. начальником Служби у справах дітей Калуської міської ради подана заява про відкладення розгляду справи, оскільки представник Служби Бідюк Т.М. не зможе взяти участь у засіданні, оскільки перебуватиме у відрядженні. Суд враховує, що відсутність представника позивача не може бути процесуальною перешкодою розгляду справи, оскільки позивач є юридичною особою та може доручити представлення своїх інтересів іншому представнику. За таких обставин, з метою запобігання безпідставному відкладенню розгляду справи, суд ухвалив провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Просить не позбавляти її батьківських прав. Ствердила, що вона дуже любить свого сина і докладає всіх зусиль для його виховання. Зазначила, що справді син від народження має проблеми зі здоров`ям і через це він дуже дратівливий і тривожний. Через стан здоров`я сина вона не в змозі була офіційно працевлаштуватись, але заробляла на життя тимчасовими підзаробітками, прибираючи будинки в інших людей. На цей час, коли син тимчасово перебуває у лікувальному закладі, вона періодично відвідує його, привозить йому гостинці. Син сприймає як батька чоловіка, з яким вона проживає в цивільному шлюбі. Спиртними напоями вона не зловживає, а порядок в квартирі підтримує по мірі своїх можливостей. Це сусідка, з якою в неї неприязні відносини, зводить на неї наклепи і повідомляє державними органам неправдиву інформацію. Тому відповідачка просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Зі свідоцтва про народження [PERSON] - [INFO] (а.с. 5) вбачається, що його матір`ю є відповідачка [PERSON] . Відповідно до повідомлення Калуського відділу ДРАЦС у Калуському районі від 03.12.2021 року (а.с. 6) народження [PERSON] - [INFO] зареєстровано відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Матеріалами справи встановлено, що неповнолітньому [PERSON] виставлено діагноз: Легка розумова відсталість, значні відхилення у поведінці пацієнта, які потребують догляду та лікування (а.с.16). Відповідно до наказу Служби у справах дітей Калуської міської ради від 19.07.2021 року №70/01-07 неповнолітнього [PERSON] взято на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, за підставою проживання дитини в сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.7). З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 16.07.2021 року (а.с. 10) вбачається, що за результатами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї неповнолітнього [PERSON] з відповідачкою [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 20.07.2021 року (а.с.11) встановлено, в квартирі за адресою [ADDRESS] , за місцем проживання неповнолітнього [PERSON] , в наявності одяг, взуття, продукти харчування. Також з відповідачкою [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.11.2021 року вбачається, в квартирі за адресою [ADDRESS] , за місцем проживання неповнолітнього [PERSON] , брудно, поламаний посуд, відсутні продукти харчування. Матір пояснила, що боїться залишатися з сином, бо в нього агресивна поведінка. Матір зобов`язано не залишати дитину (а.с.12). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.11.2021 року (а.с.13) було встановлено, що на час візиту мати [PERSON] - відповідачка [PERSON] перебувала вдома у тверезому стані, зі слів чоловіка з дому більше не відлучається, алкогольні напої не вживає, в помешканні прибрала, є продукти харчування. Син охайний, поводиться спокійно. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.12.2021 року (а.с.9) було встановлено, що мати [PERSON] з 26.11.2021 року була відсутня вдома. Відповідно до листа Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 10.12.2021 року (а.с.14) Службі у справах дітей Калуської міської ради рекомендовано розглянути питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Служби у справах дітей Калуської міської ради від 11.01.2022 р. №01-23/16 щодо можливості позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина [PERSON] - [INFO] (а.с. 17-18), оскільки даний висновок був прийнятий без участі відповідачки, на підставі документів, наданих позивачем та в цілому не відповідає праву дитини на спілкування з матір`ю. Суд враховує, що відповідачка проти позбавлення батьківських прав заперечує та бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, що свідчить про її інтерес до сина. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків відсутність фінансових можливостей створити належні матеріальні умови для проживання дитини. Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка дійсно не в повній мірі виконувала свої батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] , зокрема, періодично залишала його самого вдома. Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками стосовно сина [PERSON] . Враховуючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідачку батьківських прав, попередити її про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed