Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

18.11.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] треті особи: [PERSON] , [PERSON] та просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є співвласницею квартири [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 31.01.2002. У квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , колишня невістка позивачки, однак остання не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач не скористалася правом подання відзиву на позовну заяву. Треті особи не подали письмових пояснень щодо позову. Ухвалою від 23.11.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 17.03.2022 суд вирішив проводити заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивач просила позов задовольнити, визнати колишню невістку [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Додатково повідомила, що [PERSON] має інше житло, адже проживає у цьому ж будинку у квартирі [ADDRESS] . Відповідач у судове засідання повторно не прибула, причин неприбуття суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. Треті особи [PERSON] та [PERSON] не прибули до суду, письмових пояснень на позовну заяву не подавали. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 31.01.2002 та витягом про реєстрацію права власності на майно від 23.02.2009 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2008 /арк.спр.7-12/. Як вбачається з акту ОСББ «Хмельницького 273» від 07.06.2021 та від 03.11.2021 [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] /арк.спр.14,15/. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власник відповідно до положень ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2). У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК України застосуванню не підлягають. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] не є власником та не проживає за адресою: [ADDRESS] , не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач порушує право останніх на володіння, користування та розпорядження належним їм майном, а тому суд дійшов висновку визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Разом з тим, порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтею 7 якого передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що правовим наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття такої з реєстрації місця проживання, відтак позов в частині зняття з реєстрації не може бути судом задоволений. У відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача.

Outcome: partial