Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить визнати\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис,\~який вчинений\~приватним нотаріусом\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.,\~виготовлений на\~захищеному бланку\~серії ННХ\~586669,\~зареєстрований в\~реєстрі №\~3339,\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТзОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» 84669\~грн.\~заборгованості,\~повернути [PERSON] \~стягнені за\~виконавчим написом\~нотаріуса кошти\~у сумі\~16000\~грн.,\~стягнувши їх\~з ТзОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~на користь\~ [PERSON] .\~Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що їй\~стало відомо,\~що 02.09.2019\~старшим державним\~виконавцем Залізничного\~ВДВС міста\~Львів ГТ\~УЮ у\~Львівській області\~Мацьківим А.О.\~відкрито виконавче\~провадження ВП\~№ 59926301\~по примусовому\~стягненню з\~позивача 84669,00\~грн. Ознайомившись з матеріалами вказаного виконавчого провадження, позивач виявила, що виконавчим документом, на підставі якого було відкрито вказане виконавче провадження ВП 59926301 є виконавчий напис, який вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., виготовлений на захищеному бланку серії ННХ 586669, зареєстрований в реєстрі № 3339 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 84669 грн. заборгованості. Позивач вважає, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. незаконно вчинено вказаний виконавчий напис, а саме з недотриманням приватним нотаріусом\~під час\~його вчинення\~вимог статей\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та Переліку\~документів. Окрім того, позивачка не визнає жодних заборгованостей перед ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а тому стягнуті з позивачки 16000 грн. слід повернути їй як незаконно стягнуті. Просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.01.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 21.02.2022 представником відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно 23.08.2013 між ПАТ «Актабанк» та позивачем було укладено кредитний договір № 0862028601/Т/972135. 23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги № 2, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Актабанк» є ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і за кредитним договором № 0862028601/Т/972135 від 23.08.2013. 12.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3339, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 84669 грн. Відповідач вважає, що ним виконано усі вимоги передбачені п. 2 Постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису. Позов позивача вважає безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 23.08.2013 між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0862028601/Т/972135 на споживчі потреби, згідно якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000 грн. зі сплатою 0,01 % річних. Згідно договору кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом є 22.08.2016. 12.08.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3339. Згідно вказаного виконавчого напису з [PERSON] , яка є боржником, звернено стягнення на невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», який є стягувачем, якому ПАТ «Актабанк», на підставі договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018, відступлено право вимоги за кредитним договором № 0862028601/Т/972135 на споживчі потреби від 23.08.2013, укладеного між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] . За період з 23.03.2018 по 13.06.2019 з [PERSON] стягнуто суму у розмірі 40000 грн. заборгованість за основним боргом; 19 грн. заборгованість за відсотками; 40300 грн. заборгованість за комісією; 4200 грн. заборгованість по сплаті пені та штрафів; 150 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 84669 грн. 02.09.2019 старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області Мацьківим А.О. відкрито виконавче провадження №59926301 з примусового виконання виконавчого напису №3339, виданого 12.08.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в розмірі 84669 грн. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік). У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Судом встановлено, що кредитний договір № 0862028601/Т/972135 від 23.08.2013, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Разом з тим, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). З виконавчого напису, який оспорює позивач вбачається,\~що стягнення заборгованості проводиться за період з 23.03.2018 по 13.06.2019. Стягнута за виконавчим написом сума в тому числі складається із заборгованості за відсотками, комісіями, пенею та штрафів у розмірі 84669 грн. Відповідно до умов договору № 0862028601/Т/972135 від 23.08.2013, укладеним позивачем з ПАТ «Актабанк», на підставі якого вчинено виконавчий напис, і який наданий суду, кінцевою датою погашення заборгованості, яка є датою припинення нарахування відсотків, пені, комісії є 22.08.2016. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що виконавчий напис було вчинено щодо стягнення заборгованості, яку не можна вважати безспірною, оскільки з виконавчого напису слідує, що заборгованість за відсотками та комісіями стягнута за період, за який у кредитора вже не було права нараховувати такі. З пояснень позивача, викладених у позові, та які не спростовані відповідачем також встановлено, що позивач не отримувала вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, не отримувала повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступників, а тому не мала можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості. З наведеного вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо позовної вимоги позивача, повернути [PERSON] стягнені за виконавчим написом нотаріуса кошти у сумі 16000 грн., стягнувши їх з ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. З врахуванням наведеного, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, оскільки зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже позивач має право на повернення стягнутих коштів. Між тим, суд звертає увагу на те, що [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що з неї на користь відповідача було стягнуто 16000 грн., а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити за недоведеністю. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до частково задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" в користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору. Враховуючи наведене\~та

Outcome: partial