Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що він працює оператором - котельні у відповідності до трудового договору та наказу №227 від 13,10.2021 року у Черешському психоневрологічному будинку - інтернат з окладом у розмірі 6000 грн. на місяць та надбавкою у розмірі 25% до тарифної ставки, як це передбачено трудовим договором від 18.10.2021 року. Зазначає, що 05.11.2021 року його було повідомлено про необхідність надати до 08.12.2021 р. один із таких документів: документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 р. №595. В разі не надання одного із перелічених документів до 08.12.2021 року, його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати та без врахування часу відсторонення до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності. Також зазначає, що відповідно до наказу №188 від 06.12.2021 року «Про відсторонення від роботи», його було відсторонено від роботи з 19.12.2021 року у зв`язку із відсутністю профілактичних щеплень проти COVID-19 та (або) надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я без збереження заробітної плати на строк до усунення причин, що його зумовили. Вказує, що заробітну плату йому нараховано за жовтень-листопад 2021 року, отже, починаючи з 20.12.2021 року він відсторонений від виконання своїх обов`язків. Вважає наказ від 06 грудня 2021 року незаконним, необгрунтованим, таким, що прийнятий з порушенням норм Трудового Законодавства України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відстороненням його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COV1D-19, було порушено його право на працю, гарантоване статтею 43 Конституції України та КЗпП України, крім того, вважає рішення прийняте відповідачем таким, що суперечить ст.ст.1,12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Посилається на те, що, покладення Постановою КМУ на відповідача обов`язку відстороняти від роботи без збереження заробітної плати працівника, який не має протипоказань до вакцинації, але не вакцинований від COVID-19, тоді як інша категорія осіб не має вакцинації від COVID-19, але має протипоказання, на думку позивача має ознаки дискримінації. В цьому випадку не дотримано справедливого балансу між суспільними інтересами та повагою до прав позивача, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України. Вказує, що становище, в якому опинився позивач, у зв`язку з втручанням держави у його права, виявляється несправедливим, оскільки залишено його сім`ю (дружину та п`ять неповнолітніх дітей) без засобів до існування, тоді як ст.23 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» за працівниками, які не можуть виконувати свої обов`язки в колективі за станом здоров`я з тих чи інших причин у зв`язку з чим відстороняються від роботи або переводяться на іншу роботу, за ними зберігається середній заробіток. З огляду на це, вважає наказ про його відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності вакцинації від COVID-19 таким, що суперечить статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 8 (право на приватне життя) та ст.1 Протоколу №1, оскільки це обмеження його прав є не пропорційним поставленій меті, за наявності можливості досягти поставлену мету (запобігання зараженню вірусом всіх учасників освітнього процесу), менш інтрузивними за характером заходами. Просив скасувати як незаконний наказ Черешського Психоневрологічного Будинку-Інтернат Чернівецької, Обласної Ради Департаменту Соціального Захисту населення Чернівецької Обласної Державної Адміністрації №188 від 06.12.2021 року про відсторонення його від роботи, стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6992 грн. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги зменшив та просив визнати незаконним наказ Черешського Психоневрологічного Будинку-Інтернат Чернівецької, Обласної Ради Департаменту Соціального Захисту населення Чернівецької Обласної Державної Адміністрації №188 від 06.12.2021 року про відсторонення його від роботи та стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. Представник відповідача Черешського психоневрологічного будинку-інтернат Чернівецької обласної ради департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у відсутності їх представника, позовні вимоги не визнають в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що 18.10.2021 року між Черешським психоневрологічним будинком-інтернат, як роботодавцем, та [PERSON] був укладений трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] був прийнятий на посаду оператора котельні з посадовим окладлм 6000 грн. на місяць з надбавкою 25% до тарифної ставки на строк з 18.10.2021 року по 15.04.2022 року. Зазначене також підтверджується витягом з трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно п.14 договір припиняється: а) після закінчення строку дії договору; б) за згодою сторін; в) з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії договору у випадках, передбачених законодавством (ст.ст.40,41 КЗпП України) та цим договором; г) з ініціативи працівника до закінчення строку дії договору у випадках, передбачених законодавством (ст.39 КЗпП України) та цим договором; д) з інших підстав, передбачених законодавством. Про розірванні договору з підстав, не передбачених законодавством, звільнення провадиться за пунктом 8 ст.36 КЗпП України. З копії повідомлення №1 від 05.11.2021 року [PERSON] повідомлено, що йому необхідно надати до 08.12.2021 року один із таких документів: документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 рроку №595. Відповідно до наказу Черешського психоневрологічного будинку-інтернат Чернівецької обласної ради департаменту соціального захисту населення Чернівецької ОДА №188 від 06.12.2021 року «Про відсторонення від роботи», [PERSON] було відсторонено від роботи з 19.12.2021 року у зв`язку із відсутністю профілактичних щеплень проти COVID-19 та (або) надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я без збереження заробітної плати на строк до усунення причин, що його зумовили. Згідно довідки Черешського психоневрологічного будинку-інтернат Чернівецької обласної ради департаменту соціального захисту населення Чернівецької ОДА від 20.12.2021 року №374 [PERSON] , який працює в Черешському психоневрологічному будинку-інтернату Чернівецької обласної ради департаменту соціального захисту населення Чернівецької ОДА з жовтня по грудень 2021 року нараховано зарплати в розмірі 10171,48 грн, з яких утримано - 274,23 грн., сума до видачі складає 9897,25 грн. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 13.01.2006 року уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] обрала прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та копією паспорта громадянина України № [NUMBER] . Постановою Кабітету міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з відповідними змінами визначено, що з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин. Крім того, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статтї 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (п.41-6 Постанови). Згідно з Постановою КМУ №1096 від 20.10.2021 року, пункт 41-6 Постанови набирає чинності з 8 листопада 2021 року. Згідно Наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Мінюсті 07.10.2021 року за №1306/36928, на час карантину обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1.Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних підрозділів. 2.Місцевих державних адміністрацій. 3.Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. 4.Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади. 5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів. 6.Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Таким чином, обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 для працівників певних професій, виробництв та організацій, не встановлена, ним лише затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Тобто, з прийняттям наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 перелік обов`язкових профілактичних щеплень не змінився, обов`язковими є лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Відповідно до Статті 23 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено порядок відсторонення від роботи осіб, які є бактеріоносіями: У разі, якщо бактеріоносіями є особи, робота яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб, такі особи за їх згодою тимчасово переводяться на роботу, не пов`язану з ризиком поширення інфекційних хвороб. Якщо зазначених осіб перевести на іншу роботу неможливо, вони відсторонюються від роботи в порядку, встановленому законом. На період відсторонення від роботи цим особам виплачується допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Зазначені в частині першій цієї статті особи можуть бути визнані тимчасово або постійно не придатними за станом здоров`я для виконання певних видів робіт. Рішення про тимчасову чи постійну непридатність осіб, які є бактеріоносіями, для виконання певних видів робіт приймається медико-соціальними експертними комісіями на підставі результатів лікування, даних медичних оглядів тощо. Таке рішення медико-соціальної експертної комісії може бути в установленому порядку оскаржено до суду. Перелік видів робіт, для виконання яких особи, які є бактеріоносіями, можуть бути визнані тимчасово або постійно не придатними, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положеннями статей 3, 27, 49 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Звертаючись з даним позовом, [PERSON] не погоджується із вищевказаним наказом відповідача в частині відсторонення його від виконання посадових обов`язків та просить визнати незаконним і скасувати цей наказ з підстав його незаконності та необґрунтованості. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 2-1 КЗпП України проголошено рівність трудових прав громадян України та заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників. Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У відповідності до ст.46 КЗпП України, роботодавець може відсторонити працівника від роботи, якщо працівник: з`явився на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;відмовляється або ухиляється від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших випадків, передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать застосовані відповідачем при винесенні оспорюваного наказу Постанова Кабінету міністрів України та Наказ МОЗ. Аналізуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення його від роботи. Щодо вимог про нарахування та виплату невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення позивача від роботи, суд виходить з такого. Судом встановлено, що з 20 грудня 2021 року, тобто, з дня відсторонення від роботи позивача, останньому призупинено виплату заробітної плати. Оскільки судом встановлено, що в порушення вимог ст.46 КЗпП України право позивача на працю з відповідною оплатою безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу №188 від 06.12.2021 року «Про відсторонення від роботи», яким позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, тому з метою ефективного захисту порушених прав позивача, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, у зв`язку із скасуванням наказу про відсторонення підлягає відновленню право позивача на отримання заробітної плати за період відсторонення, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за увесь час відсторонення від роботи, починаючи з 20.12.2021, розрахунок якої має бути здійснено у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити [PERSON] невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Outcome: approved