Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . В обґрунтування вимог, позивач вказав, що з 11.02.2012 року по 28.08.2019 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 28.08.2019 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу донька деякий час проживала з матір`ю, а з початку грудня 2020 року постійно проживає з ним. На час подання позову донька проживає з позивачем, мати у вихованні дитини участі не приймає. Донька спілкуватися з мамою не бажає та уникає зустрічей. Згідно акту обстеження головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради умов проживання дитини з батьком за адресою: [ADDRESS] , умови проживання дитини задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для виховання дитини створені такі умови: наявне спальне місце, стіл для навчання, одяг по сезону, книги, продукти харчування. Згідно висновку дитячого психолога від 26.05.2021 року, дитина проживає з батьком, мати у вихованні дитини участі не приймає. З діагностики дитячий психолог дійшла до висновку, що дівчинка проявляє більшу прихильність до тата. Відповідно до характеристики директора Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №29 Полтавської міської ради Полтавської області, [PERSON] навчається добре, активна, уважна, до уроків готується систематично, домашні завдання виконує регулярно; школу відвідує регулярно, має охайний зовнішній вигляд та забезпечена всім необхідним для навчання. У вихованні і шкільному житті дитини бере участь тільки тато - [PERSON] . Згідно характеристики з місця роботи в ТОВ «ЕКО» батька, останній характеризується позитивно. Відповідач ніякої участі у вихованні дитини не приймає, проте отримує аліменти на утримання дитини, призначені згідно судового наказу Ленінського райсуду м.Полтави від 15.04.2019 року, які на дитину не витрачає. Ухвалою суду від 24.06.2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 11.08.2021 року задоволено клопотання відповідача, залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради; закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.09.2021 року зобов`язано третіх осіб надати висновки щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що дитина проживає з ним з грудня 2020 року, захотіла цього сама, він не заперечує проти зустрічей доньки з матір`ю. Вказав, що дитині подобається з ним, він вирішує всі соціальні питання, дитина має свою кімнату, стіл робочий, не пропускає школу. Представник позивача - адвокат Якименко В.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги. Зазначив, що мати нехтувала своїми обов`язками, тому дочка побажала проживати з батьком. Останній не чинить перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що з 2017 року по 2019 рік вони з позивачем не жили разом, дитина з нею була; аліменти батько не платив, є заборгованість. У неї почалися нові стосунки, він почав забирати дитину, яка почергово жила у неї та батька. Дитина не хоче з нею жити, бо її налаштували, це було ще до розлучення. Дитина порушує навчальний процес. Грошей вона не дає, але речами згодна допомагати. Хоче щоб дитина жила з нею, бо умови в неї звичні для дівчинки з самого народження. Вона живе в трьохкімнатній квартирі своїх батьків. З березня 2021 року дитина фактично з нею не живе, але в органи опіки та піклування та до суду вона не зверталася з цього приводу. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні 24.02.2022 року просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивач не цікавився дитиною до розлучення, виписав її зі своєї квартири, висмикнув доньку зі звичної обстановки. Представники третіх осіб до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали свої висновки щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини. Суд, заслухавши учасників справи, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11.02.2012 року по 28.08.2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.14- свідоцтво про народження). Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 28.08.2019 року шлюб між подружжям розірвано (а.с.13 - рішення суду). Позивач разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Для виховання та розвитку дитини створені належні умови, що не було спростовано стороною відповідача в ході розгляду справи. [PERSON] працює ТОВ «ЕКО», де отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.7-9). Згідно характеристики директора Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №29 Полтавської міської ради Полтавської області, [PERSON] навчається добре, активна, уважна, до уроків готується систематично, домашні завдання виконує регулярно; школу відвідує регулярно, має охайний зовнішній вигляд та забезпечена всім необхідним для навчання. У вихованні і шкільному житті дитини бере участь тільки тато - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно висновків органів опіки та піклування Шевченківської районної у м.Полтаві ради та Подільської районної у місті Полтаві ради, треті особи вважають за доцільне, в інтересах малолітньої дитини, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] (а.с.209, 247). Допитані в судовому засіданні свідки позивача [PERSON] , [PERSON] дали фактично аналогічні покази про те, що дитина залишилась проживати з батьком та виявляє більшу прихильність до нього. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved