Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

12 жовтня 2021 року АТ КБ Приватбанк звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що [PERSON] звернулася до АТ КБ Приватбанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 11 вересня 2012 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст.526,527,530,610,1050,1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість яка станом на 18 серпня 2021 року становить: 10842,82 грн., з яких: 8542,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2300,12 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2018 року [PERSON] підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно Заяви відповідач висловила свою згоду на те, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн. у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000,00 грн. Відповідно до п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту , а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4%- для картки Універсальна, 84,0%-для картки Універсальна голд. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 18 серпня 2021 року відповідач має заборгованість в розмірі 10842,82 грн., з яких: 8542,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2300,12 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження доводів позовної заяви Банк надав підписану сторонами анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк від 11 вересня 2012 року, розрахунки заборгованості за кредитом та виписку по руху коштів, згідно якого прослідковується користування кредитними коштами та часткове його погашення. З боку позичальника не спростовано факт відсутності заборгованості по кредиту про які заявлено Банком у позовній заяві. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 11 вересня 2012 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у розмірі 300 грн. в подальшому збільшений до 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 18 серпня 2021 року виникла заборгованість яка складає 10842,82 грн., з яких: 8542,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2300,12 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 11 вересня 2012 року року [PERSON] до суду не зверталася. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved