Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. Виклад позиції позивача. 17.01.2022 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просить стягнути з відповідача аліменти на його користь в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30 червня 2025 року, а також витрати за надання правничої допомоги відповідно до документів, що подані до позову та будуть подані в судове засідання. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що він є повнолітнім та на даний час навчається на І курсі факультету електроенергетики та електромеханіки Вінницького національного технічного університету, для здобуття ступеня «Бакалавр» денної контрактної (договірної) форми навчання, з терміном навчання до 30.06.2025 року. На теперішній час він знаходиться на повному утриманні своєї матері [PERSON] , з якою постійно проживає та зареєстрований в одному будинку. Окрім нього в батьків є ще старший син, його брат [PERSON] , [INFO] , який навчається там же і отримує від відповідача утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу по рішенню Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.07.2020 року у справі №152/445/20. Його батьки: батько [PERSON] , який є відповідачем у справі, та матір [PERSON] разом не проживають. Батько матеріальної допомоги на його утримання впродовж деякого часу належним чином у добровільному порядку не надає, що змушує його звернутися до суду з цим позовом. Наскільки йому відомо, відповідач здоровий, працездатний, працює в м. Києві та отримує значні доходи, що свідчить, на його думку, про безумовну можливість останнього сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначене гарантуватиме постійну сплату аліментів, щонайменше, в мінімальному розмірі, визначеному законодавством і при підвищенні прожиткового мінімуму буде підвищуватись автоматично, а не у порядку звернення з позовом до суду. Також вважає, що відповідач має відшкодувати йому судові витрати, які він поніс і нестиме за надання йому правничої допомоги (консультація, правовий аналіз документів, підготовка позову) та представництво в суді, що становить від 1000 гривень, про що будуть подані додаткові докази. \~ \~ \~ \~При зверненні з цим позовом до суду позивач покликається на вимоги ст.ст.180-184, 199-201 СК України, ст.ст.4, 28, 133, 134, 137, 141, 174-177, 184 ЦПК України. 21.02.2022 року позивач подав до Шаргородського районного суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та вважає, що вони не спростовані відповідачем у відзиві. При цьому позивач зазначає, що ні у відзиві, ні у додатках до відзиву відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що за станом здоров`я чи через складне матеріальне становище або з інших обґрунтованих підстав не може його утримувати. Вважає, що посилання відповідача на наявність трьох утриманців не є підставою, яка позбавляє можливості утримувати його. Посилання відповідача на здійснення виплат на погашення заборгованості по аліментах не свідчить про те, що батько його утримував і утримує, оскільки це кошти, які відповідач сплачував до ДВС на всіх утриманців до повного погашення заборгованості. Позивач також у відповіді на відзив вказав, що він поніс судові витрати в сумі 2000 грн., які слід стягнути з відповідача. 2. Виклад заперечень відповідача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лисенко І.К. надіслала до Шаргородського районного суду Вінницької області відзив на позовну заяву від 04.02.2022 року, який зареєстрований у суді 14.02.2022 року (а.с.17-21). У відзиві на позов представник відповідача просить позовну заяву [PERSON] задовольнити частково: визначити [PERSON] аліменти на утримання позивача у розмірі 1/8 частини від всіх видів доходу відповідача, починаючи з 17.01.2022 року до 30.06.2025 року, а у разі припинення позивачем навчання стягнення аліментів припинити. В решті позовних вимог [PERSON] представник відповідача просить відмовити. Мотивуючи відзив, представник позивача зазначила, що відповідач частково визнає позовні вимоги [PERSON] , оскільки не заперечує проти свого обов`язку сплачувати аліменти, однак, просить визначити аліменти на утримання повнолітнього сина в меншому розмірі, що пов`язано із хворобливим станом здоров`я відповідача, наявності на утриманні інших осіб, окрім позивача. Так, 20.10.2018 \~ \~ \~ \~року відповідач отримав тяжку травму ноги та був прооперований з приводу закритого перелому лівої великогомілкової кістки с/З-н/З в об`ємі відкритої репозиції, ОМС пластиною та гвинтами. Було встановлено діагноз: уламковий внутрішньосуглобовий перелом дистального епіметафізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелом латеральної кісточки лівої гомілки з передньомедіальним підвивихом стопи, компресійний перелом латеральної суглобової поверхні таранної кістки лівої стопи. В лікарні відповідач перебував з 20.10.2018 року по 24.10.2018 року. Після виписки відповідачу була рекомендована ходьба з милицями впродовж 3 місяців. З милицями, а потім з палицею відповідач проходив значно довше. У виписці в графі «місце роботи» вказано, що відповідач не працює. Тривалий час відповідач не мав фізичної можливості працювати, ходив з палицею, перебував на утриманні своїх батьків, які витрачали значні кошти на лікування, операції, купівлю медикаментів. 14.11.2019 \~ \~ \~ \~року відповідача було госпіталізовано для оперативного лікування проведено операцію по видаленню металоконструкції з лівої великогомілкової кістки. У виписці в графі «місце роботи, посада» вказано, що відповідач не працює. 19 січня 2022 року під час огляду у травматолога КНП «Шаргородська міська лікарня» відповідачу встановлено діагноз наслідки перелому кісток правої гомілки: консолідований уламковий перелом лівої великогомілкової кістки, зовнішньої кісточки, компресійний перелом таранної кістки; післятравматичний артроз правого гомілково-ступневого суглобу; хронічний больовий синдром; ПФХ 2 стадія. Того ж дня лікарем було видано електронне направлення відповідачу на госпіталізацію планове стаціонарне лікування загального напрямку. Відповідач має хворобливий стан здоров`я, потребує постійного лікування, в тому числі госпіталізації, реабілітаційних процедур та купівлі медикаментів. У відповідності до вимог ст.182 Сімейного кодексу України, стан здоров`я відповідача має бути врахований судом під час вирішення справи. Окрім того, відповідач має трьох дітей: від першого шлюбу син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] ; від другого шлюбу дочка [PERSON] , [INFO] . На утримання дітей відповідач сплачує аліменти: повнолітньому сину [PERSON] у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04.05.2020 року і до 30.06.2023 року, відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.07.2020 року у справі №152/445/20; повнолітньому сину [PERSON] виплачує борг за попередні періоди та сплачуватиме аліменти на період його навчання; неповнолітній дочці [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.11.2014 року у справі №152/2042/14-ц. З серпня 2018 року, відповідно до вимог чинного законодавства України, розмір аліментів складає 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За час лікування з жовтня 2018 року по грудень 2019 року відповідач взагалі не працював, перебував на утриманні своїх батьків. У 2020 році відповідач перебував на обліку як безробітний у центрі зайнятості. За час лікування у 2018-2019 роках у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Через необхідність поточних щомісячних платежів по аліментах заборгованість наявна і на сьогоднішній день. Розмір аліментів на утримання позивача у 1/6 частці від доходу відповідача вважає надмірним та неспівмірним з розміром аліментів, який визначений на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , який є найменшим розміром аліментів. В позовній заяві позивач вказує, що фактично знаходиться на повному утриманні своєї матері, а батько належним чином добровільно не надає матеріальної допомоги, що не відповідає дійсності, оскільки відповідачем у 2021 році було сплачено на рахунок Шаргородського РВ ДВС наступні суми: 08.01.2021 року 9000 грн.; 01.02.2021 року 9000 грн.; 28.02.2021 року 9000 грн.; 29.03.2021 року 10000 грн.; 10.05.2021 року 8000 грн.; 30.05.2021 року 8000 грн.; 29.06.2021 року 9000 грн.; 30.07.2021 року 9000 грн.; 01.10.2021 року 18000 грн.; 22.11.2021 року 8000 грн.; 10.12.2021 року 7450 грн. Доходи відповідача йдуть на погашення існуючої заборгованості по аліментах. Щодо позовної\~вимоги в\~частині визначення\~розміру аліментів\~не менше\~50\~відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідач заперечує. Так, ст.201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. Положеннями ст.201 СК України не передбачено застосування вимог ст.182 СК України для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Відсилання у ст.200 СК України до вимог ст.182 СК України стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів і закріплені у ч.1 ст.182 СК України. При стягненні аліментів на повнолітнього сина, суд не встановлює мінімальний розмір аліментів. Мінімальний розмір аліментів на підставі статті 182 СК України, враховується судом при визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину. Відповідно до положень ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів з урахуванням 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щодо повнолітнього сина відповідача задоволенню не підлягають, що вбачається з правової позиції, яку висловив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 29 березня 2018 року в справі №642/36/16-ц. Частиною 1 ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. З урахуванням вище перерахованих обставин (стан здоров`я відповідача, наявність у відповідача інших дітей та заборгованості по аліментах), у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу позивачу у заявленому розмірі, а визначення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини від всіх видів доходу [PERSON] буде можливим для сплати. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то вважає, що у зв`язку з проханням позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності, відпадає необхідність представництва інтересів в суді. Вважає, що об`єктивної необхідності звертатися до адвоката задля консультації, правового аналізу документів та підготовки позову немає, оскільки зразок позову, на переконання представника відповідача, був взятий позивачем у свого старшого брата Михайла, на утримання якого на період навчання уже стягнуто аліменти за рішенням суду. До того ж вважає, що для особи, яка здобуває вищу освіту, не складає труднощів змінити дані брата на свої чи навіть передрукувати текст позову. Крім того, позивач не звертався до відповідача з пропозицією вирішити спір щодо аліментів в досудовому порядку. А тому, відповідач в повній мірі заперечує проти відшкодування витрат позивача за надання правничої допомоги. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. У позові позивач [PERSON] заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с.2). 2. 21.02.2022 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив від 20.02.2022 року (а.с.44-48). 3. 14.02.2022\~року представник\~відповідача [PERSON] \~ адвокат\~Лисенко І.К.\~надіслала \~до суду\~відзив на\~позовну заяву\~від 04.02.2022\~року (а.с.17-21),\~ в\~п.4\~прохальної частини\~якого \~просить провести\~розгляд справи\~без участі\~відповідача та\~його представника\~за наявними\~у справі\~матеріалами з\~урахуванням наданих\~доказів. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно\~до ухвали\~суду від\~20.01.2022\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~та призначено\~судовий розгляд\~справи на\~22.02.2022\~року без\~повідомлення (виклику)\~сторін,\~роз`яснено сторонам,\~що у\~випадку наявності\~клопотання про\~виклик їх\~у судове\~засідання,\~його слід\~подати до\~суду у\~встановлені строки;\~запропоновано відповідачеві\~у п`ятнадцятиденний\~строк з\~дня вручення\~копії цієї\~ухвали подати\~до суду\~відзив на\~позовну заяву\~(а.с.13-14). 2. 22.02.2022 року, на підставі ухвали суду, розгляд справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відкладено в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 10.03.2022 року без повідомлення (виклику) сторін, до надходження до суду всіх заяв по суті від сторін (а.с.63-64). 3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 20.01.2022 року. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Крім того, суд не вбачає перешкод для здійснення судового розгляду справи, не дивлячись на те, що до суду не надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача, оскільки строк на їх подання закінчився станом на 10.03.2022 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач [PERSON] на теперішній час є повнолітнім, що вбачається із паспорта та свідоцтва про народження (а.с.3, 6). Повнолітній син відповідача [PERSON] , [INFO] , є студентом, навчається на І курсі Вінницького національного технічного університету на денній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року. Зазначена обставина, що встановлена судом, підтверджується довідкою закладу освіти від 01.12.2021 року за №579 (а.с.7). Повнолітній син відповідача, який продовжує навчання, відповідно до вимог ст.199 СК України, має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання. На теперішній час, тобто після досягнення позивачем повноліття, відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не надає, тоді як позивач потребує утримання з боку батька, оскільки не працює у зв`язку з тим, що навчається на денній формі навчання. Відповідач [PERSON] має хворобливий стан здоров`я через перенесену у 2018 році травмуноги, що вбачається із виписок з медичних карт, консультаційного висновку спеціаліста, направлення на стаціонарне лікування (а.с.22-25). Разом з тим, представником відповідача до відзиву не додано доказів на підтвердження того, що відповідач не може працювати, або що відповідною медико-соціальною експертною комісією заборонено працювати взагалі чи виконувати певні роботи. Також, представником відповідача до відзиву не надано доказів на підтвердження того, які витрати несе на сьогоднішній день відповідач на відновлення свого стану здоров`я, чи працює відповідач, який розмір його доходу та яка частина вказаного доходу спрямовується на утримання самого відповідача, на його лікування, а яка на утримання дітей. Так, у відзиві представник відповідача зсилається на те, що відповідач крім сина [PERSON] , який є позивачем у справі, має на утриманні ще одного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого, відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.07.2020 року у справі №152/445/20, з нього стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04.05.2020 року і до 30.06.2023 року, а також неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з нього стягуються аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.11.2014 року у справі №152/2042/14-ц. Разом з тим, доказів на підтвердження вказаних обставин представником відповідача до відзиву не додано. Так, копія позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів від 04.05.2020 року, яка додана до відзиву (а.с.38), на переконання суду, не може свідчити про наявність судового рішення про стягнення аліментів та про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення аліментів на утримання [PERSON] . До того ж, доданий до відзиву витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 31.01.2022 року (а.с.26), на переконання суду, не свідчить про наявність відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої доньки [PERSON] . Так, відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують наявність у нього повнолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої доньки [PERSON] , зокрема, копій свідоцтв про народження дітей, аби суд міг пересвідчитися у тому, що відповідач є батьком таких дітей, або спростувати вказану обставину, а також доказів того, що на утримання вказаних дітей з відповідача стягнуто аліменти у розмірі, який зазначено у відзиві: на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача та на утримання доньки [PERSON] у розмірі 500 грн., зокрема, копій судових рішень. Крім того, з вказаного вище витягу з АСВП вбачається наявність трьох відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача [PERSON] : № [NUMBER] , у якому стягувач [PERSON] ; № [NUMBER] , стягувач у якому [PERSON] ; № [NUMBER] , стягувач у якому [PERSON] (а.с.26). Доказів того, що у вказаних виконавчих провадженнях здійснюється стягнення аліментів, витяг з АСВП не має. До відзиву представником відповідача додано дублікати платіжних квитанцій (а.с.27-37) та зазначається про те, що вказані у квитанціях кошти відповідач сплачував на погашення заборгованості за аліментами. Разом з тим, з вказаних дублікатів квитанцій (а.с.27-37) вбачається, що відповідачем на рахунок одержувача Шаргородського районного відділу ДВС сплачувалися відповідні суми на погашення заборгованості, але який вид заборгованості, не зазначається, тому суд вважає припущенням представника відповідача, що вказані суми сплачувалися на рахунок погашення заборгованості по аліментах перед позивачем, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. До відповіді на відзив позивач додав копії розрахунків заборгованості по аліментах (а.с.52, 53, 54). З розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №11514015 за період з 01.01.2015 року по 31.05.2020 року вбачається, що у вказаний період боржник [PERSON] сплачував на користь стягувача [PERSON] аліменти на утримання 2-х дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) та з 03.04.2020 року у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на одну дитину (а.с.52). Заборгованість по аліментах у вказаному виконавчому провадженні становить на 31.05.2020 року 43820,59 грн. З розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №11514015 за період з 01.01.2015 року по 03.12.2021 року вбачається, що у вказаний період боржник [PERSON] сплачував на користь стягувача [PERSON] аліменти на утримання 2-х дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) та з 03.04.2020 року у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на одну дитину (а.с.54). Заборгованість по аліментах у вказаному виконавчому провадженні становить на 03.12.2021 року 15404,76 грн. З розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №45657354 за період з 01.01.2015 року по 31.05.2020 року вбачається, що у вказаний період боржник [PERSON] сплачував на користь стягувача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.53). Заборгованість по аліментах у вказаному виконавчому провадженні становить на 31.05.2020 року 21231,50 грн. Разом з тим, на переконання суду наявність у відповідача заборгованості по аліментах не є обставиною, яка свідчить про неможливість утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, з огляду на те, що вказана заборгованість виникла не з вини позивача. Відтак, відповідач не надав доказів того, що він офіційно не працевлаштований, і через хворобливий стан здоров`я йому заборонено працювати, а також доказів, які б вказували на фактичний розмір доходу, отримуваного відповідач. Окрім того, як вбачається з відзиву, поданого представником відповідача, заборгованість по сплаті аліментів у відповідача виникла за час його лікування у 2018-2019 роках. Вказана обставина також не підтверджена належними доказами та не вказує на те, що заборгованість виникла з вини позивача. Отже, судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, але ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на його утримання. Оскільки судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, але не приймає участі в матеріальному утриманні повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, то суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, відповідно до приписів ст.200 СК України. При цьому, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 500 грн., що вбачається із копії розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні №45657354 (а.с.53), а також на користь [PERSON] , згідно із витягом з АСВП, проте, у якому розмірі, суду не відомо, оскільки вказані відомості не надані суду відповідачем, а відтак, аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, у сукупності з виплатами відповідача на користь інших утриманців, не становитиме половини його доходу та не призведе до погіршення матеріального стану [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Отже,\~оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~ \~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що право\~ [PERSON] ,\~який є\~повнолітнім,\~але продовжує\~навчання,\~на утримання\~з боку\~батька,\~порушене та\~підлягає судовому\~захисту,\~а позов\~про стягнення\~аліментів підлягає задоволенню. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При цьому, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Суд встановив, що позивач має потребу в утриманні, оскільки навчається на денній формі навчання, стипендії не отримує, згідно з довідкою навчального закладу від 01.12.2021 року (а.с.7) і не працює. Також, суд враховує, що матір позивача так само повинна надавати матеріальну допомогу на його утримання у період навчання. Тому, з врахуванням наявності у відповідача інших утриманців, суд і прийшов до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу). Доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі, визначеному судом, матеріали справи не містять. При цьому, суд вважає, що у вказаному спорі не може застосовуватися судом правовий висновок, зроблений Верховним Судом у справі №642/36/16-ц у постанові від 29.03.2018 року про не встановлення мінімального розміру аліментів, які стягуються на повнолітню дитину, що продовжує навчання, на який зсилається у відзиві представник відповідача, оскільки, він зроблений ВС у справі щодо стягнення аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, тоді як у справі, що розглядається, позивач просить визначити аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього\~Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). VІ. Висновки суду Враховуючи,\~що право\~ позивача\~ [PERSON] ,\~який продовжує\~навчання,\~ на\~матеріальне утримання\~з боку\~батька \~відповідача [PERSON] \~порушено,\~то воно\~підлягає судовому\~захисту,\~а позов\~ підлягає задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня звернення з позовом до суду, тобто з 17.01.2022 року, і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року, а у разі припинення навчання право на утримання слід припинити, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Відтак,\~оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~ \~суд прийшов\~до переконання,\~що позов\~ [PERSON] \~підлягає задоволенню, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, враховуючи, що на період навчання вона не має самостійного заробітку, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1\~ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Частиною 3\~ст.137\~ЦПК України\~передбачено,\~що для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем разом\~з відповіддю\~на відзив\~додано квитанцію\~до прибуткового\~касового ордера\~№03\~від 17.01.2022\~року про\~оплату послуг\~адвоката [PERSON] \~в сумі\~1000\~грн.\~та квитанцію\~до прибуткового\~касового ордера\~№21\~від 20.02.2022\~року про\~оплату послуг\~адвоката [PERSON] \~в сумі\~1000\~грн.\~(а.с.56);\~розрахунок та\~погодження винагороди\~(гонорару,\~понесених витрат)\~за надану\~правничу допомогу\~(послуги)\~адвоката в\~сумі 2000\~грн.\~протягом часу\~впродовж трьох\~з половиною\~ годин\~у виді\~ \~надання консультації\~ щодо\~характеру спору\~і доказів,\~виготовлення копій\~документів,\~складання позовної\~заяви до\~ [PERSON] \~про стягнення\~аліментів,\~ознайомлення з\~відзивом,\~додаткова консультація\~щодо збирання\~додаткових доказів,\~складання відповіді\~на відзив\~(а.с.57); ордер серії\~ВН №174520\~від 20.02.2022\~року про\~надання правничої\~допомоги позивачу\~адвокатом Кострицею\~В.С.\~(а.с.55);\~договір та\~витяг з\~договору про\~надання правової\~(правничої)\~допомоги та\~представництва від 15.12.2021\~року, укладений між позивачем та адвокатом Кострицею В.С. (а.с.58, 59); належно засвідчену копію свідоцтва адвоката Костриці В.С. про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.60). Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги в сумі 2000 грн., тобто з розрахунку в середньому по 500 грн. за годину роботи адвоката, оскільки такий розмір витрат є навіть меншим, ніж встановлений згідно з умовами п.4.1 Договору про надання професійної правової (правничої), є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При цьому, суд зауважує, що представник відповідача, заперечуючи у відзиві щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, заяви про зменшення розміру судових витрат до суду, у порядку, встановленому ч.5 ст.ст.137 ЦПК України, не подавала, тоді як обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання. Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені (а.с.56).

Outcome: approved