Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстицї (м. Івано-Франківськ) про припинення обтяження нерухомого майна. Свої вимоги мотивує тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, іншого речового права, іпотеки, обтяження сформованого державним реєстратором Великоберезнянського районного управління юстиції Куцик О.М. встановлено, що 14.05.2013 року постановою державного виконавця Великоберезнянського РВ ДВС за № 37669318 було накладено арешт на майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. На сьогоднішній день з наміром вчинити певні нотаріальні дії йому стало відомо про наявність зазначеного обтяження. Нотаріус при перевірці документів відносно оформлення правочинів встановила наявність обтяження щодо належного йому нерухомого майна, яке накладене органами Державної виконавчої служби. У звязку з цим він звернувся до Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС із письмовою заявою про надання інформації накладених обтяжень відносно нерухомого майна, що перебуває у його власності та надання інформації про дату такого накладення. 03.09.2021 року ним отримано ВП -спецрозділ, де окрім здійснених виконавцем виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом 25.12.2012 року в справі № 2-273/11 (ВП 37669318) зазначено, що 07.04.2015 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ " Про виконавче провадження". Строк можливості повторного звернення до виконання - 06.04.2016 року. До зазначеної дати і після цього стягувачем не було здійснено повторне звернення до виконання вищезазначеного виконавчого документа. Дане виконавче провадження після повернення в/д стягувачу не перебуває у відділі ДВС, для повторного предявлення до виконання такого, давно сплив строк подання та змінилася назва та структура відділу ДВС. Позивач вважає, що єдиним способом захисту його права є звернення до суду із позовною заявою про державну реєстрацію припинення обтяжень нерухомого майна. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. У судове засідання представник відповідача також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просить розглянути справу на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з копії відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, іншого речового права, іпотеки, обтяження сформованого державним реєстратором Великоберезнянського районного управління юстиції Куцик О.М.,14.05.2013 року постановою державного виконавця Великоберезнянського РВ ДВС за № 37669318 було накладено арешт на майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Також з ВП-спецрозділ видно, що Номер виконавчого провадження 37669318 стан виконавчого провадження завершено, виконавчий лист від 25.12.2012 № 2-273/11 Ужгородського міськрайонного суду повернено стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст. 37 ЗУ " Про виконавче провадження". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця Великоберезнянського РВ ДВС було накладено арешт на майно боржника - позивача [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Також встановлено, що позивач [PERSON] є боржником по виконавчому листі від 25.12.2012 № 2-273/11, який виданий Ужгородським міськрайонним судом. Також судом встановлено, що виконавчий лист № 2-273 /11 був повернутий стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 37 ЗУ " Про виконавче провадження. Однак позивачем не надано доказів про те, чи погашена ним заборгованість по виконавчому листі № 2-273/11. Від Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції також до суду не надходило відомостей щодо фактичного погашення заборгованості у ВП -37669318 та чи закінчено дане виконавче провадження. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України " Про виконавче провадження". Відповідно до статті 1 Закону України " Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. (Закон України " Про виконавче провадження" редакція від 21.04.1999 року, чинній під час вчинення виконавчих дій) Відповідно до частини другої статті 2 Закону України " Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України " Про державну виконавчу службу".(Закон України " Про виконавче провадження" редакція від 21.04.1999 року, чинній під час вчинення виконавчих дій) Згідно з положеннями статті 11 Закону України " Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.(Закон України " Про виконавче провадження" редакція від 21.04.1999 року, чинній під час вчинення виконавчих дій) У ч.4 ст. 59 Закону України " Про виконавче провадження" міститься перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини. ( Закон України " Про виконавче провадження" редакція від 02.06.2016 року). Відповідно до ч.4 ст. 40 Закону України " Про виконавче провадження"( редакція від 02.06.2016 року). у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору(мирної угоди),укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до п.7 ч.1 та ч.5 ст. 37 Закону України " Про виконавче провадження"( редакція від 02.06.2016 року), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник- фізична особа ( крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснюється поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди. Разом з цим, суд вважає, що відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність,допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, ст. 89 ЦПК України. Отже, враховуючи вищенаведене позивачем не надано доказів про виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 2-273/11, також у суду немає доказів, що виконавче провадження № 37669318 завершено, а тому суд вважає, що вимога позивача про припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 37669318 не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed