Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Починаючи з 2005 року позивач працював у системі органів цивільного захисту, а починаючи з 2008 року по березень 2020 року проходив службу в органах цивільного захисту населення. Так 19.07.2019 року позивачу під кінець робочого дня стало зле і він звернувся за допомогою до свого лікуючого сімейного лікаря [PERSON] , яка є лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» КМР. При особистому огляді лікарем позивача було встановлено наявність підвищеної температури тіла (37,5 градусів по Цельсію), підвищеного артеріального тиску(130/80), симптоми гострої респіраторної вірусної інфекції. Після огляду лікар повідомила позивача про необхідність амбулаторного лікування та запевнила в тому, що надасть останньому довідку про тимчасову непрацездатність, яка буде підтвердженням перебування останнього на лікуванні та виправданням перед роботодавцем за відсутність на робочому місці на період лікування. З 22.07.2019 року по 29.07.2019 року позивач перебував на лікарняному, через погане самопочуття, а саме наявність підвищеної температури до 39 градусів по Цельсію, сильний кашель та нежить,останньому було досить важко виходити з дому та їздити до лікаря, тим більш через свою громадську відповідальність, останній не бажав наражати на небезпеку зараження інших осіб. Зважаючи на те, що він розповів усе це своєму лікарю, вона дозволила йому лікуватись вдома, спілкуючись із ним по телефону. Довідку про підтвердження тимчасової непрацездатності, видану відповідачем 22.07.2019 року за № 25, що підтверджує це, позивачем було надано до свого керівництва з метою пояснення причин своєї відсутності на робочому місці. Після проходження лікування, 31.07.2019 року позивач вийшов на роботу. Однак через деякий час керівництво позивача повідомило останньому про почате службове розслідування відносно нього за фактом прогулів та надало йому копію іншої довідки виданої відповідачем 02.08.2019 року за № 1053, якою повідомлено, що відповідачем винесено наказ № 161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К.», яким первинна довідка про підтвердження непрацездатності позивача була анульована. Як було встановлено пізніше відповідачем було проведено службове розслідування, в результаті якого було встановлено порушення лікарем [PERSON] інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗУ № 455 від 13.11.2001 року. Таким чином довідка про підтвердження непрацездатності позивача була видана з порушенням встановленого законом порядку і, як наслідок позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності його роботодавцем через прогул. Внаслідок таких порушень працівника відповідача до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення його роботодавцем, яке в послідуючому потягло за собою звільнення позивача зі служби цивільного захисту. Таким чином неправомірними діями лікаря [PERSON] , які виразились в порушення процедури видачі довідки про тимчасову непрацездатність, було спричинено моральну шкоду позивачу, яка виразилась в приниженні ділової репутації позивача, виставленні його перед роботодавцем прогульником та не відповідальною особою. Тому, позивач просив задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за порушені немайнові права, та зобов`язати відповідача відкликати лист № 1053 від 02.08.2019 про тимчасову непрацездатність. Рух по справі Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. В подальшому за клопотанням представника позивача здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 15 вересня 2021 року призначено у справі судову психологічну експертизу та зупинено провадження до отримання судом висновку судової генетичної експертизи. 29 листопада 2021 року відновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 01 грудня 2021 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Аргументи учасників справи Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились. Від представника позивача - адвоката Павленко В.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає, просить задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача Кузнецової А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з медичної картки стаціонарно хворого [PERSON] вбачається, що останній прибув на прийом до лікаря 19.07.2019 року, наступні записи датовані 29.07.2019 року та 30.07.2019 року з відміткою «не прийшов на прийом». Тобто, в особовій картці хворого та в довідці міститься інформації про наявність порушень [PERSON] режиму лікування. Таким чином відсутня вина лікаря у тому, що Позивач не з`являвся на прийом та порушував режим лікування. Тому вважає, що твердження Позивача, що до нього було застосовано дисциплінарне стягнення його роботодавцем, яке в послідуючому потягло за собою звільнення через дії лікаря [PERSON] є безпідставними, оскільки Довідка № 26 від 26.07.2021 року видана психологом [PERSON] констатує лише факт проходження зустрічі з спеціалістом, а сам психолог [PERSON] не є фахівцем в медичній галузі. Крім того, відповідач просить звернути увагу на те, що [PERSON] вже звертався до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення недоотриманої заробітної плати, та в задоволені позову відмовлено. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, так як можливий розмір грошової компенсації за завдані позивачу страждання становить 9 мінімальних заробітних плат, відповідно до висновку експерта з Незалежного інституту судових експертиз №9854 від 16.11.2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] видано Довідку про тимчасову втрату непрацездатності особи рядового і начальницького складу виданої лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр перинної медико-санітарної допомоги №5» [PERSON] від 22.07.2019 року, якою звільнено останнього від службових обов`язків з 22.07.2019 року по 29.07.2019 року. У вказаній довідці наявні відмітки про порушення пацієнтом режиму 29 та 30 липня 2019 року, а саме, зазначено про те, що пацієнт не прийшов на прийом (а.с.7). З матеріалів справи також вбачається, що Позивач19.07.2019 року звернувся до сімейного лікаря Макарик , після огляду діагностовано ГРІ та призначено амбулаторне лікування. Повторне звернення до лікаря 22.07.2019 року через погіршення стану відбулося в телефонному режимі. За висновком лікаря визнаний непрацездатним заочно, видано довідку про тимчасову непрацездатність з 22.07.2019 року по 24.07.2019 рік. Пацієнт 24.07.2019 року на прийом не з`явився, повторно звернувся до лікаря телефоном, повідомив, що стан не покращився, тому не може з`явитися на прийом, лікарем було продовжено довідку про непрацездатність, призначено явку на прийом 29.07.2019 року. Однак, 29.07.2019 року [PERSON] на огляд лікаря в амбулаторію не з`явився, на телефонний дзвінок не відповів. [PERSON] з`явився на прийом 31.07.2019 року, після огляду визнаний працездатним. того, Крім того, згідно записів у медичній картці: «19.07.2019р. Зміну відпрацював, л/н не потребує». Наступні записи в копії амбулаторної картки датовані 29.07.2019 року з відміткою не прибув на прийом, 30.07.2019 року з відміткою на прийом не прийшов та запис від 31.07.2019 року в якому зазначено, що скарги відсутні. (а.с.8-11) Згідно протоколу службового розслідування на підставі звернення начальника Криворізького міського управління ДСНС України Сутули І.М. до УОЗ щодо випадку тимчасової непрацездатності провідного інспектора [PERSON] встановлено, що довідка про тимчасову непрацездатність видана з грубими порушеннями вимог чинного законодавства (а.с.11). У зв`язку з виявленим порушенням діючого законодавства Наказом №161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К.» до лікаря ЗПСМ №1 [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зменшення премії на 50% на 3 місяці та визнано Довідку №25 від 22.07.2019 року як видану неправомірно у відповідності до чинного законодавства (а.с. 12). Згідно листа № 1053 від 02.08.2019 року довідка про підтвердження тимчасової непрацездатності анульована згідно наказу № 161 від 02.08.2019 року (а.с.13). Відповідно до Витягу із наказу Державної Служби України з надзвичайних ситуацій Головного управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 25 березня 2020 року, [PERSON] було звільнено (а.с.22). З листа відповідача № 1369 від 31.07.2020 року вбачається, що позивач не з"явився на огляд лікаря 29.07.2019 року, огляд пацієнта не проводився та за результатами службового розслідування довідка про тимчасову непрацездатність визнана неправомірно виданою, однак не визнана необгрунтованою (а.с.14). Висновком психолога [PERSON] за № 26 від 26.07.2021 року встановлено наслідки середньої важкості травматичних подій для [PERSON] , а саме службового розслідування (серпень 2019 року) з звільнення, що сталося у березні 2020 року (а.с.15). Як встановлено з висновку експерта №9854 Незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16 листопада 2021 року, що під час психологічного обстеження у підекспертного [PERSON] виявлено: наявність виразних тривожних тенденцій, негативних емоційних переживань (пригнічення, несправедливості, образи, злості), песимістичних установок, емоційну лабільність, відчуття вираженої та тривалої психологічної втоми, пов`язаних з досліджуваною ситуацією, та формування потреби в моральній підтримці на фоні актуалізації потреб в захисті від обставин, які його виснажують та негативно впливають на психоемоційний стан. Експертом зроблено висновок, що наслідки ситуації, яка досліджується за справою постали для [PERSON] як психотравмуючі та обумовили негативні зміни його особистісних структур, негативні зміни в декількох сферах його соціального функціонування, тобто спричинили моральні страждання, еквівалент компенсації яких становить 9 мінімальних заробітних плат, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду, що становить 58,500 гривень (а.с.62-71). Крім того, із заперечень відповідача судом встанолено, що Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 160/6621/20 за позовом [PERSON] до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області констатовано, що підставою для звільнення зі служби позивача є закінчення строку дії контракту і начальник Головного управління прийняв власне рішення про недоцільність укладання з позивачем нового контракту про проходження служби, після чого видав відповідний наказ від 25.03.2019 р. № 106 «Про звільнення зі служби». Даний наказ [PERSON] не оскаржував. Суд адміністративної юрисдикції у справі № 160/6621/20 відмовив [PERSON] в задоволенні позовних вимог щодо поновлення в званні та на посаді, стягнення недоотриманої заробітної плати та моральної шкоди з підстав їх необгрунтованості. Вказані обставини не заперечувались позивачем у судовому засіданні, однак позивач вважає, що вказане рішення не стосується предмету спору, оскільки він обрав не правильний спосіб захисту. Судом також встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2020 р. у справі № 210/477/20 позов [PERSON] до КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №5»КМР про скасування наказу№ 161 від 02.08.2019 р. «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К» - залишений без задоволення. Вказане рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області згідно з позицією позивача не стосується предмету спору. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права В силу ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї. У відповідності до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Згідно ст.10 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована згідно Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, потрібно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Судом встановлено, що предметом судового розгляду є поширення недостовірної (за позицією позивача) інформації працівниками Комунального некомерційного підприємства «Центр перинної медико-санітарної допомоги №5», щодо видачі довідки зпро тимчасову непрацездатність з порушенням закону, її анулюванню, що вплинуло на оцінку ділової репутації, ділових та професійних якостей позивача. Позивач зазначає, що дії відповідача, щодо направлення листа № 1053 від 02.08.2019 року, в якому визначено, що довідка про підтвердження тимчасової непрацездатності [PERSON] анульована згідно наказу № 161 від 02.08.2019 року , є поширенням інформації, що не відповідає дійсності, є негативною інформацією, тому підлягає спростуванню. Суд не занходить підстав для задовлення позову, враховуючи наступне. Так частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, п. 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15, п. 21 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як визначено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, відповідно до положення ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Також, за ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 25 Пленум Верховного суду України зазначив, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Встановлено, що [PERSON] звернувся до сімейного лікаря [PERSON] , останньому дійсно діагностовано ГРІ та призначено амбулаторне лікування. Повторне звернення до лікаря 22.07.2019 року через погіршення стану відбулося в телефонному режимі. За висновком лікаря визнаний непрацездатним заочно, видано довідку про тимчасову непрацездатність з 22.07.2019 року по 24.07.2019 рік. Пацієнт 24.07.2019 року на прийом не з`явився, повторно звернувся до лікаря телефоном, повідомив, що стан не покращився, тому не може з`явитися на прийом, лікарем було продовжено довідку про непрацездатність, призначено явку на прийом 29.07.2019 року. Однак, 29.07.2019 року [PERSON] на огляд лікаря в амбулаторію не з`явився, на телефонний дзвінок не відповів. [PERSON] з`явився на прийом 31.07.2019 року, після огляду визнаний працездатним. Також встановлено, що за зверненням начальника Криворізького міського управління ДСНС України Сутули І.М. від 30.07.2019 року за №1203/01-19 до управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради щодо випадку тимчасової непрацездатності провідного інспектора [PERSON] було видано Наказ №160 від 01.08.2019 року «Про створення комісії щодо перевірки видачі довідки про тимчасову втрату працездатності громадянину К.» та здійснено перевірку перебування Позивача на лікарняному. Під час проведення службового розслідування було встановлено, що Довідка №25 від 22.07.2019 року про тимчасову втрату працездатності, була видана з порушенням пункту 1.7 розділу 1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову втрату непрацездатності громадян, Затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 року за № 455. Так, представник Відповідача зазначає, що сімейний лікар [PERSON] 22.07.2019 року не здійснювала особистого огляду Позивача, про що свідчить пояснювальна записка лікаря та відмітка у Довідці №25 від 22.07.2019 року про порушення режиму особистого прийому. До того ж, відповідно до копії амбулаторної картки, що надана Позивачем до суду, взагалі відсутній запис лікаря про прийом пацієнта в день видачі довідки 22.07.2019 року. За результатами службової перевірки в.о. головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР Кузнецовою А.О. було винесено Наказ №161 від 02.08.2019 року «Про прийняття заходів щодо розгляду випадку звернення громадянина К.» було визнано Довідку №25 від 22.07.2019 року як таку, що видана неправомірно у відповідності до чинного законодавства, а до лікаря ЗПСМ №1 [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зменшення премії на 50% на 3 місяці. Також встановлено, що Наказ №161 від 02.08.2019 року оскаржувався до суду позивачем та за результатами судового розгляду визнаний тиким, що винесений уповноваженою на те особою та будь-яких порушень, під час винесення вказаного наказу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради, судом не встановлено. Крім того судом встановлено, що підставою звільнення позивача слугувало закінчення строку дії контракту, а не прогул, як останній стверджує у позові. Крім того, правомірність звільнення позивача підтверджена рішенням суду адміністративної юрисдикції, що набрало законної сили (справа № 160/6621/20). Під час судового засідання встановлено, що [PERSON] не оскаржував до суду накладання дисциплінарного стягнення, про яке йдеться мова в атестаційному листі, до суду. При цьому, не укладання контракту на новий строк не є дисциплінарним стягненням. Крім того, з наданих до суду матеріалів вбачається, що сімейним лікарем видано довідку з порушенням чинного законодавства, тому твердження позивача про поширення недостовірної інформації не відповідають дійсності. Факт порушення законодавства при видачі довідки про тимчасову непрацездатність підтверджена як матеріалами справи так і судовими рішеннями, хоча позивач і ваажає їх такими, що не стосуються предмету спору, однак ними встановлено достовірність поширеної інформації. Суд погоджується з висновками №9854 Незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16 листопада 2021 року, що ситуація щодо видачі довідки та подальше службове розслідування негативно впливають на психоемоційний стан позивача, та наслідки ситуації, яка досліджується за справою постали для [PERSON] як психотравмуючі та обумовили негативні зміни його особистісних структур, негативні зміни в декількох сферах його соціального функціонування, тобто спричинили моральні страждання. В той же час, під час розгляду справи не встановлено, що поширена Відповідачем інформація щодо непрацездатності [PERSON] є негативною, оскільки встановлено її дійсність, та окрім того, вона надана на вимогу керівництва позивача. Підстав відмовляти в її видачі відповідач не мав законодавчих підстав. Позивачем не доведено, що саме через поширення інформації до нього було застосовано дисциплінарне стягнення, яке в послідуючому потягло за собою звільнення, оскільки підставою звільнення слугувало закінчення строку дії контракту, а наказ про застосування дисциплінарного стягнення Позивач до суду не оскаржив. Тому підстав для задоволення позовнгих вимог в частині захисту ділової репутації не вбачається. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, що передбачено ст. 280 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині захисту ділової репутації, та зобов"язання спростувати поширену інформацію, не встанволено неправомірних дій відповідача, підстав для стягнення моральної шкоди не вбачається. Щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т.ч. витрати пов`язані з проведенням експертизи та професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує в тому числі чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (ч.2 ст.141 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч.2, ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки підстав для задоволення позову не вбачається, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed