Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з останніх на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № CL-134284 від 14.09.2018р. у розмірі 29057,17 гривень (двадцять дев`ять тисяч п`ятдесят сім гривень 17 копійок), що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 15717,47 гривень; заборгованість за відсотками - 13339,70 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2905,71. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що 14.09.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-134284. Відповідно до п.2.1., 2.4 Кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит у розмірі 18 000, 00 грн. на строк до 13.09.2023 року на поточні потреби. На виконання умов договору банк свої зобов`язання по видачі кредиту виконав повністю. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 22.09.2021 року становить 29057,17 грн. Враховуючи те, що [PERSON] на момент укладання кредитного договору перебувала у шлюбі з [PERSON] , а кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, позивач вважає за можливе залучити до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя: чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Зважаючи на вказані обставини, просить позов задовольнити повністю. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що погоджується з сумою боргу за тілом кредиту, проте заперечує проти стягнення нарахованих відсотків в період карантинних обмежень та витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. При цьому, суд виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне. Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану 1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи правосуддя в умовах воєнного стану 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану 1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. 2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. 3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. 4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається. Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Судом встановлено, що 14.09.2018 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-134284, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 18000,00 грн., а позичальник одержав кредит і зобов`язується повернути його, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах визначених цим договором. Позивач повністю виконав власні зобов`язання за кредитним договором №CL-134284, надавши позичальнику кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №51736215 від 14.09.2018 року. 29.06.2021 року та 25.07.2021 року на адресу [PERSON] було направлено досудові вимоги щодо дострокового погашення заборгованості № 30562/2021, що підтверджується долученими до позовної заяви копією вимоги та документами щодо скерування поштового відправлення. [PERSON] не виконала своїх договірних зобов`язань, внаслідок чого станом на 22.09.2021 року, утворилась заборгованість за Договором № CL-134284 від 14.09.2018, яка становить 29 057 грн. 17 коп. та складається з: 15 717,47 - сума заборгованості за тілом кредиту; 13 339 грн. 70 коп. - сума заборгованості за відсотками. Наведений розмір заборгованості підтверджується долученим до позовної заяви, перевіреним та дослідженим судом розрахунком заборгованості. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк зобов`язався надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься у п. 2.4 Кредитного договору. Відповідно до п.2.5 Договору, для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.3 Договору встановлено термін кредитування строком на 60 місяців до 13 вересня 2023 року. Згідно п. 6.3 Договору, повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 Кредитного договору). Пунктом 6.2 Договору визначено, що Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання Кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 14.09.2018 року до 13.09.2023 року погашаються в однаковому порядку. Для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленої Графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку для обслуговування кредиту суму коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, з врахуванням рекомендацій банку, передбачених п. 2.9 Кредитного договору (п. 6.3.1 Договору) Пунктом 4.1. Договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 59.99% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (п. 4.2 Договору). Відповідно до п. 4.3 Договору за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 Кредитного договору. Пунктом 4.5 Договору визначено реальну річну процентну ставку 79,53 % річних. Згідно з п. 6.1. Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 7.1 Договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. Згідно п. 10.4 Договору, шляхом підписання цього кредитного договору позичальник підтверджує, що він до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк»; ознайомився із реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також іншою інформацією про споживчий кредит та інше. Таким чином, відповідач [PERSON] була ознайомлена та прийняла усі умови договору, зобов`язувалася їх виконувати. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. За приписами частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж рожу та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи кредитний договір №CL-134284 від 14.09.2018 року недійсним, розірваним чи припиненим у визначений законом спосіб не визнаний. Як зазначено у ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором. Верховний Суд у справі № 335/248/16-ц від 14.03.2018, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором зробив правовий висновок у якому вказав, що статтями 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики, згідно з умовами договору. Відтак, суд відхиляє заперечення відповідача [PERSON] щодо стягнення з неї заборгованості за відсотками нарахованими в період дії карантинних обмежень. В свою чергу, [PERSON] в процесі провадження у справі не заперечила факту отримання грошових коштів та визнала заборгованість за тілом кредиту, тим самим визнала факт укладення даного правочину. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, наведені вище обставини, доводи та мотиви вказують на те, що у ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримала, однак свої зобов`язання за кредитним договором № CL-134284 від 14.09.2018 року належним чином не виконувала, у зв`язку з чим заборгованість за Договором № CL-134284 від 14.09.2018 перед АТ «Кредобанк», станом на 22.09.2021 року становить 29 057 грн. 17 коп., та складається з: 15 717,47 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 13 339,70 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який належним чином відповідачами не спростований. Вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і відхиляє доводи відповідача щодо непогодження з розміром боргу. До того ж, відповідачі в ході судового розгляду не вказали, на чому саме ґрунтується непогодження із розміром заборгованості, хоча факт отримання кредитних коштів та укладення договору ніким з учасників процесу не оспорювався. Також, судом встановлено, що 13.09.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № CL-134284 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Вказане також підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта [PERSON] , з якої вбачається, що 14 липня 2010 року зареєстровано шлюб відповідача з [PERSON] , 1986 року народження. Відповідно до Анкети-заяви № CL-134284 зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви [PERSON] підтверджує, що суму отриманого нею кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Згідно ч.4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач правомірно заявив вимогу про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № CL-134284 від 14.09.2018 року у розмірі 29 057,17 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом ухвалено рішення яким позов задоволено у повному обсязі, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2270 гривень. Стосовно вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідачі не подали до суду належним чином обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката. В поданій до суду відповідачем [PERSON] заяві від 22 березня 2022 року відповідач лише вказала, що заперечує проти стягнення з неї на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, однак нічим не обґрунтувала правомірність її позиції. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19. Як встановлено судом, між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» укладено Договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Відповідно до позовної заяви позивач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегій дій по справі та написання позовної заяви та супроводом представника в судових засіданнях становлять 2905,71 гривень, що зокрема відповідає долученому до позовної заяви договору. Суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з відповідачів також підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, які становлять 2905,71 гривень.

Outcome: approved