Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2021 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтд про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з 27.03.2018 року по 01.10.2021 року працював в ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтдна посаді другого пілота повітряного судна льотного департаменту згідно наказу № 97-ос від 27.03.2018 року, й 01.10.2021 року він був звільненений за за власнитм бажанням у зв`язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України, але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі з квітня по вересень 2021 року в сумі 59 468 грн. 32 коп., що підтверджує виданою відповідачем довідкою про розмір такої заборгованості. Вважає, що оскільки з вини відповідача йому не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, він вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати станом на 15.12.2021 року за 75 робочих днів стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (233 грн. 33 коп. х 75 робочих днів), що становить 17 499 грн. 75 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, з можливим ухваленням заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Відповідачем в особі його представника адвоката Данилюка Д.В., діючого на підставі довіреності від 30.12.2021 року, надано відзив на позов від 03.02.2022 року, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зважаючи на невірно проведений позивачем розрахунок середньоденного заробітку в сумі 233 грн. 33 коп., а відтак вважаючи необгрунованою вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Водночас, розрахунок, який спростовував доводи позивача (контррозрахунок) до суду не надав. Відповідь на відзив позивачем не надано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, наданого відповідачем відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вивчивши доводи сторін та їх заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Кожен, хто працює, захищається конституційними правами, у тому числі на одержання винагороди (заробітної плати). Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] ,з 27.03.2018 року по 01.10.2021 року працював в ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтдна посаді другого пілота повітряного судна льотного департаменту згідно наказу № 97-ос від 27.03.2018 року, що підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] [NUMBER] (а.с.5 - 6), довідкою ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтд№ 790 від 01.10.2021 року, виданою за підписом ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтд, й не спростовується відповідачем (відзив на позов). 01.10.2021 року відповідно до наказу № 108/ОС від 01.10.2021 року позивач [PERSON] був звільненений з ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтдза за власним бажанням у зв`язку із його виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 4, 5 - 6), але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних позивачу всіх коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі з квітня по вересень 2021 року в сумі 59 468 грн. 32 коп., що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2021 року, виданим ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтд(а.с. 17), із якого вбачається, що в графі "борг підприємства на кінець місяця" щодо працівника [PERSON] складає 59 468 грн. 32 коп., а також зазначена сума середньоденної заробітної плати такого працівника - 233 грн. 33 коп. (а.с. 17), а відтак доводи відповідача про невірно проведений розрахунок середньоденної заробітної плати працівника [PERSON] в сумі 233 грн. 33 коп. є безпідставним та спростовується вказаною довідкою, наданою відповідачем (а.с. 17). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач зобов`язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім. З вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені 01.10.2021 року всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п.21 взаканої Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача (працівника [PERSON] ) складає 233 грн. 33 коп., й підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2021 року, виданим ТОВ «Авіакомпанія «Янеір» лтд(а.с. 17). Суд вважає, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, позивач вправі згідно ст. 117 КЗпП України згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а суд має визначити його за 146 днів (станом на 24.02.2022 року, тобто по дань постановлення цього рішення), адже на підставі ст. 117 КЗпП України суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення), що становить 34 066 грн. 18 коп. (233 грн. 33 коп. х 146 днів). Відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 59 468 грн. 32 коп. - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та 34 066 грн. 18 коп. (233 грн. 33 коп. х 146 днів = 34 066 грн. 18 коп. ) - середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2021 року по 24.02.2022 року, що складає 146 днів. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог не надані, й спрямовані на порушення права звільненого працівника на вчесне отримання всіх сум при звільненні, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в порядку ч.6 ст. 141 ЦПК України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на заявлені вимоги позивачем, які мали б бути позивачем оплачені при зверненні до суду згідно ціни позову 93 534 грн. 50 коп. (935 грн. 34 коп.), останні мають бути стягнуті з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 44, 47, 116, 117 КЗпП України, з урахуванням ст. 34 Закону України про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved