Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду 04.10.2021 з позовом, в якому просить зняти з реєстраційного обліку та виселити [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , з квартири, яка є предметом іпотеки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 19.02.2007 уклали кредитний договір №KRP0GK00150658, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18\~065,00 доларів США строком до 18.02.2027, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 19.02.2008 уклали договір іпотеки, згідно п. 33.3 [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно квартиру загальною площею 44,50 кв.м, житловою площею 29.90 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка йому належить на праві власності. Свої зобов`язання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Договором іпотеки, укладеним між [PERSON] та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Пунктом 18.12 договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця, не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, що було порушено [PERSON] , коли він 15.06.2021 у предметі іпотеки зареєстрував [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Таким чином, [PERSON] та усі інші мешканці, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, з порушенням вимог законодавства, не мають права користування вказаною квартирою. Ухвалою суду від 20.10.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрита у загальному позовному провадженні, зобов`язано службу у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Відповідачем [PERSON] 20.12.2021 надано відзив на позовну заяву, в яких він виклав свою незгоду з позовною заявою, вважаючи її такою, що подана передчасно, у зв`язку з розглядом справи №214/7430/15 про стягнення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] заборгованості за кредитом, яка на сьогодні не розглянута. Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.08.2021 у справі №214/4754/21 задоволено позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] зазначає, що виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Оскільки іншого місця реєстрації ні у [PERSON] , ні у його дітей немає, він, посилаючись на Конституцію України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, просить залишити позов АТ Б «ПРИВАТБАНК» без задоволення (а.с. 53-59). Користуючись своїм правом, представник позивача 22.12.2021 подав відповідь на відзив, в якому він зазначив, що оскільки позивачем не заявлено вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому посилання відповідача на справи №214/7430/15-ц за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості та №214/4751/11 за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, є безпідставним, не має відношення до предмету даного позову та не має прийматися судом до уваги (а.с. 72-76). Також, представником позивача надано 10.02.2022 письмові пояснення, де викладені міркування, які були зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 88-94). Відповідачем [PERSON] 14.02.2022 подано заперечення, в якому він вказує, що 06.12.1996 між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [PERSON] [INFO] померла, а тому він вимушений був зареєструвати неповнолітніх дітей у житловому приміщенні, за реєстрацією свого місця проживання (а.с. 97-103). Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тексті позовної заяви зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутністю представника банку. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] , кожним окремо, подано заяву, в якій вони просять розглядати справу без їх участі. Представник третьої особи Шульц С.Й. подала заяву про проведення судового засідання за її відсутністю та підтримала висновок від 22.11.2021 №10/39-4782, наданий на виконання ухвали суду від 20.10.2021, в якому комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітет Саксаганської районної у місті ради вважає недоцільним зняття з реєстраційного обліку та виселення з квартири неповнолітнього [PERSON] (а.с. 31-33) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 19.02.2007 укладений кредитний договір №KRP0GK00150658, відповідно умов якого банк надав відповідачеві кредитні кошти на строк з 19.02.2007 по 18.02.2027 у розмірі 15\~000,00 доларів США на придбання нерухомості житлового призначення, а також 3\~065,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця (а.с. 4-5). На забезпечення виконання цих зобов`язань між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] у той самий день, 19.02.2007, було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею 44,5 кв.м, житлова площа 29,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. 19.02.2007 за реєстром №453 (а.с. 6-8). Позивач зазначає, що на порушення п. 18.12 договору іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець зобов`язується не передавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разу звернення стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] зареєстрував у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, [PERSON] та [PERSON] . У свою чергу відповідач [PERSON] вказав, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за місцем реєстрації батька - [PERSON] , зокрема, [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки іншого місця проживання не мають. На підтвердження вказаних обставин [PERSON] , надав свідоцтва про народження [PERSON] та свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с. 102, 103). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Криворізької міської ради від 04.06.2021 №12/15/41000, відповідно до інформації з реєстру територіальної громади виконкому Саксаганської районної у місті ради, за адресою: [ADDRESS] , станом на 03.06.2021 зареєстровані: з 13.03.2007 [PERSON] , [INFO] , з 17.04.2015 - [PERSON] , [INFO] , з 07.09.2016 [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 ЦК України). Згідно зі статтями 150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Верховний Суду у постанові від 31.03.2021 р у справі 753/72/17 зробив висновок, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян під час звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Таким чином, зазначеною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого житлового приміщення під час звернення стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Як зазначає [PERSON] у відзиві на позов, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся у 2015 році до суду із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (справа №214/7430/15-ц), яка станом на дату ухвалення рішення, 22.02.2022, не розглянута (а.с. 60). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.08.2021 по справі №214/4754/21, позовну заяву [PERSON] задоволено, виконавчий напис №910, виданий 03.04.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 28.09.2021 (а.с. 61-65). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що квартира предмет іпотеки, де проживають відповідачі з неповнолітньою дитиною, придбавалась за рахунок кредитних коштів. Але визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК УРСР. Згідно з пп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У судовому засіданні встановлено, що квартира, яка передана в іпотеку, належить на праві власності [PERSON] . Отже, виселення з такої квартири проводиться з наданням іншого постійного житла, яке за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР вказується у рішенні суду. Зазначення іншого постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог закону має бути надане особам одночасно з їхнім виселенням, є обов`язком позивача. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 18.03.2015 (провадження № 6-39цс15), від 02.09.2015 (провадження № 6-1049цс15), від 30.09.2015 (провадження №\~6-1892цс15), від 21.12.2016 (провадження № 6-1731цс16). Однак, у позовній заяві позивачем не вказано іншого постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК Української РСР повинно надаватися відповідачам одночасно з їх виселенням, що є підставою для відмови у задоволенні позову. В матеріалах справи відсутні відомості, що позивачем виконано вимогу ст. 40 Закону України «Про іпотеку» про надіслання відповідачам вимоги щодо звільнення квартири із доказами їх надсилання та отримання. Крім того, Законом України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», запроваджено мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тобто і на виселення із такого майна. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed