Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Обгрунтовує позов тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрована вона та ще троє осіб, а саме: її дідусь - [PERSON] , її бабуся- [PERSON] та її дядько - [PERSON] . Однак фактично в даному будинковолодінні з серпня 2018 року продовжують проживати лише її дідусь та бабуся. Вказує, що 17 серпня 2018 року відповідач [PERSON] побив (наніс тілесні ушкодженні) її бабусі та дідусю. Згодом, 28.08.2018, відповідач викрав у бабусі та дідуся їх особисті заощадження. Під час крадіжки відповідач забрав усі свої особисті речі, після чого зник. Стверджує, що з 28.08.2018 відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] , а лише формально залишається в такому зареєстрований. Відповідач не надавав та не надає жодної матеріальної допомоги по утриманню будинку [ADDRESS] , не оплачує комунальні послуги, частина з яких нараховується від кількості зареєстрованих осіб. Крім цього, реєстрація відповідача в зазначеному будинковолодінні створює для неї, як для нового власника, низку проблем та порушує її права, а саме за адресою її особистої власності на ім`я відповідача непоодиноко надходить поштова кореспонденція; відповідача розшукують невідомі їй люди з сумнівною зовнішністю; вона змушена оплачувати за відповідача, як за зареєстровану особу, комунальні послуги, послуги, щодо утримання будинковолодіння та ін. Жодних домовленостей або угод між нею як новим власником будинковолодіння та відповідачем про право чи порядок користування житлом не укладалось. Факт непроживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] з серпня 2018 року і по даний час підтверджується відповідним Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним комісією в складі старости О.Кухар , депутатів Кирилюк В.В. , Кухар Н.З. та сусідів [PERSON] , [PERSON] від 17.02.2022. Таким чином, оскільки відповідач у належному їй на праві приватної власності будинку не проживає більше одного року, не являється членом її сім`ї, за весь час реєстрації не оплачував та не оплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинковолодіння та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування таким. У зв`язку із вищенаведеним просить позов задоволити. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Буковинська С.В. в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця його проживання, що стверджується матеріалами справи. За цією адресою відповідачеві було надіслано судову кореспонденцію, однак така повернута на адресу суду із зазначенням причиною повернення такого поштового відправлення, відповідно до довідки Укрпошти - "адресат відсутній за вказаною адресою". Від відповідача не надходило на адресу суду будь-яких клопотань, відзиву на позовну заяву. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 15.12.2021 за реєстровим № 649 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.12.2021, індексний номер витягу: 290523292, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2531515746200. Зазначений будинок складається з трьох житлових кімнат та кухні. До будинку відносяться господарські будівлі. Житлова площа будинку становить 62,1 кв.м. Загальна площа становить 93,3 кв.м. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 67, виданої Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області (Великодорошівський старостинський округ) від 22.02.2022, в будинку [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб, а саме позивачка [PERSON] , її дідусь - [PERSON] , її бабуся- [PERSON] та її дядько- [PERSON] . Те, що відповідач [PERSON] зареєстрований у домоволодінні по [ADDRESS] , але з 2018 року фактично не проживає стверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним комісією в складі старости О.Кухар , депутатів Кирилюк В.В. , Кухар Н.З. та сусідів [PERSON] , [PERSON] від 17.02.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що реєстрація відповідача в зазначеному будинковолодінні створює для позивачки, як для власника, низку проблем та порушує її права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 72 Житлового кодексу України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що жодних домовленостей або угод між позивачкою, як власником будинковолодіння, та відповідачем про право чи порядок користування житлом не укладалось. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та п. 26 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання з 2018 року, тобто більше ніж встановлено законодавством для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а також враховуючи те, що позивачка не може розпорядитися своїм майном на власний розсуд із-за реєстрації особи, яка тривалий час не проживає у її будинку, а тому у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Позивачка при поданні до суду позовної заяви немайнового характеру сплатила 992 грн.40 коп. судового збору, що вбачається з квитанції від 23 лютого 2022 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved