Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

16 лютого 2022 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , в якій на даний час зареєстрований колишній чоловік - відповідач [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що відповідач був зареєстрований у квартирі як член сім`ї власника квартири. Однак, на даний час реєстрація місця проживання в спірній квартирі [PERSON] , який уже не являється членом сім`ї позивача та фактично в квартирі не проживає, створює незручності у соціальній та побутовій сфері, зокрема, щодо можливості оформлення субсидії, та покладає обов`язок сплачувати комунальні послуги в підвищеному розмірі за фактично відсутню сторонню особу. З огляду на зазначене, просить визнати\~ відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується їхніми розписками (а.с. 39, 40), в таке засідання не з`явилися. При цьому, позивач [PERSON] подала заяву від 16.03.2022р. про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити; не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі (а.с. 47). Відповідач [PERSON] жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався, хоча отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами ще 16 лютого 2022р., та строк на подання відзиву, встановлений судом, станом на дату розгляду справи закінчився. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що на даний час єдиним власником квартири [ADDRESS] , є позивач [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою № 297802997 від 03.02.2022р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, свідоцтвом про право власності на житло від 15.12.1994р., зареєстрованому у Чернівецькому обласному БТІ 28 грудня 1994р., договором дарування ? частини квартири від 17.05.2004р., посвідченим державним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори Чернівецької області Шамброю В.А., в реєстрі за № 1117 та зареєстрованим у Новодністровському КБТІ 18 травня 2004р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3609678 від 18.05.2004 р.(а.с. 13-14, 18-19). Як вбачається із рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 15.11.2021р. по справі № 719/342/21 шлюб між сторонами розірвано (а.с.23-24). На даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані\~ позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , 1978 року народження, та діти сторін [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою № 226 від 27.01.2022р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради, свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 20.09.2006р. та серії [NUMBER] від 24.12.2016р., довідкою № 259 від 13.10.2021р., виданою службою у справах дітей Новодністровської міської ради Чернівецької області, відповіддями Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області № 411 та №412 від 01.03.2022р. (а.с.20-22, 27, 44, 46). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації та не несе витрати на утримання житла позивач [PERSON] надала акт обстеження сім`ї від 02.02.2022р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області Мандебури О.В. та сусідів - мешканців будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] та дублікати чеків за оплату комунальних послуг (а.с. 25, 28-34). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача створює незручності та обмежує права власника на користування та розпорядження квартирою, зокрема, обмежує право на використання державної допомоги (субсидії) та покладає додатковий обов`язок щодо оплати комунальних послуг у підвищеному розмірі. Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] \~ суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, та із правочинів. А згідно ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення. Оскільки після розірвання шлюбу сторін [PERSON] не являється членом сім`ї позивача власника квартири, на даний час фактично припинив проживання у житлі та будь-якої угоди чи домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування квартирою немає, суд приходить до висновку, що у [PERSON] припинився сервітут та інші підстави для збереження за ним права на користування нерухомістю відсутні, то позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Разом з тим суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про виклик в якості свідків сусідів, що можуть підтвердити, факт відсутності відповідач в квартирі [ADDRESS] , більше одного року, оскільки в матеріалах справи наявні письмові докази, які є достатніми для прийняття рішення по суті справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 8 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Разом з тим, за відсутності документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачу в розмірі 14000,00 грн., в стягненні таких із відповідача слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved