Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кам`янець-Подільського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №16 комбінованого типу комунальної власності Хмельницької області, завідувачки дошкільного навчального закладу №16 [PERSON], Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 26.11.2021 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач, обґрунтовуючи позов зазначив, що з 31.05.2021 року на підставі наказу №82-к його прийнято на посаду двірника для проходження альтернативної (невійськової) служби за строковим трудовим договором з 01.06.2021 року по 31.08.2023 року. У листопаді 2021 року відповідачем було порушено його право на працю, гарантоване Конституцією України, яке полягало в тому, що у нього настійливо незаконно вимагали надати документальне підтвердження введення в організм експериментального медичного препарату від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Так, 01.11.2021 року завідувачка ДНЗ №16 [PERSON] вручила йому повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від СОVID-19 строком до 08.11.2021 року. 15.11.2021 року завідувачкою йому було вручено Наказ № 167-к про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати двірника з 15.11.2021 року на час відсутності щеплення від COVID -19. Наказ мотивований тим, що у нього відсутнє відповідне щеплення від СОVID-19, оскільки він не надав документи, які підтверджують наявність профілактичного щеплення проти СОVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 595. Крім того, в наказі вказано, що підставою для винесення наказу є повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від СOVID-19 від 01.11.2021 року за №2 та акт № 2 від 02.11.2021 року про відмову від особистого підпису у повідомленні. Вважає вищевказаний наказ про відсторонення його від роботи протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а він підлягає поновленню на роботі із стягненням невиплаченої заробітної плати. Віннеодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору, а саме звертався до завідувачки ДНЗ № 16 [PERSON] із поясненням ситуації, із роз`ясненням протиправності вимог щодо обов`язкового щеплення від СOVID-19 , із проханням не вдаватись до протиправних дій та не видавати незаконний наказ про відсторонення його від роботи, але нажаль відповідач ігнорував дані прохання, тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Тому, просить суд, визнати протиправним та скасувати наказ завідувачки ДНЗ №16 [PERSON] №167-к від 15.11.2021 року, поновити його на посаді двірника ДНЗ №16 та стягнути з Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради на його користь невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15.11.2021 року по час поновлення на роботі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача Кам`янець-Подільського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №16 комбінованого типу комунальної власності та завідувачка Кам`янець-Подільського Дошкільного навчального закладу №16 [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи документи. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. Суд розглядає справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 01.06.2021 року, працюючи на посаді двірника для проходження альтернативної (невійськової) служби за строковим трудовим договором з 01.06.2021 року по 31.08.2023 року з навантаженням 1 ставка, що підтверджується Наказом № 82-к від 31.05.2021 року про прийняття на роботу. 15.11.2021 року на підставі Наказу № 167-к про відсторонення від роботи, виданого завідувачкою Кам`янець-Подільського ДНЗ №16 [PERSON] , позивача [PERSON] було відсторонено від роботи на посаді двірника, оскільки той не надав документів, які підтверджують наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених Наказом МОЗ від 16.09.2011 року №595. Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. За статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 21 Конституції України вказує на те, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. За статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Стаття 43 Конституції України вказує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 55 Конституції України, Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 64 Конституції України право людини на те, що без її вільної згоди людина не може бути піддана медичним науковим чи іншим дослідам, яке закріплене в ст. 28 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного чи надзвичайного стану. В Україні з листопада 2021 року і в подальшому не оголошувався ні надзвичайний, ні воєнний стан, оголошення якого надавало хоча б теоретичну можливість розглядати можливість чи необхідність звуження або обмеження права людини на працю та належну оплату, гарантовані ст. 43 Конституції України. Відповідно до Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи (ПАРЄ) № 2361 (2021) від 27.01.2021 року «Вакцини проти СОVID-19: етичні, правові та практичні міркування» визначено, органи влади повинні забезпечити, щоб громадяни були поінформовані про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не піддається політичному, соціальному чи іншого тиску з метою зробити собі вакцинацію, якщо вони не хочуть робити це самі» (ст. 7.3.1); «Гарантувати, що ніхто не піддаватиметься дискримінації за те, що він не був вакцинований, через можливі ризики для здоров`я або небажання пройти вакцинацію» ст.7.3.2) (Resolution 2361 (2021) Covid-19 vaccines: ethical, legal and practical considerations. URL: https://pace.coe.int/en/files/29004/html). Відповідно до ст.ст. 2, 5 Конвенції про захист прав та гідності людини у зв`язку з використанням досягнень біології та медицини (Конвенція про права людини та біомедицину) (ETS-164) Інтереси та благополуччя окремої людини превалюють над інтересами суспільства або науки (пріоритет людини); Медичне втручання може здійснюватись лише після того, як заінтересована особа, будучи поінформованою, дасть на це свою добровільну згоду. Така особа отримує заздалегідь належну інформацію про мету і характер втручання, а також про його наслідки та ризик. Заінтересована особа вільна в будь який момент відмовитись від своєї згоди. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до абзацу 15 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» календар профілактичних щеплень (далі - календар щеплень) - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення. Таким чином, перш ніж зобов`язувати певну категорію працівників певних професій, виробництв, організацій тощо в обов`язковому порядку пройти щеплення від інфекційного захворювання - гострої вірусної інфекції COVID-19 таке інфекційне захворювання повинно бути визнано таким, щеплення від якого повинно бути обов`язковим, і інфекційне захворювання - гостра вірусна інфекція COVID-19 повинно бути внесено Міністерством охорони здоров`я України до календаря профілактичних щеплень, яким буде визначено, обов`язковість профілактичних щеплень від гострої вірусної інфекції COVID-19 та оптимальні строки їх проведення. Календар профілактичних щеплень в Україні затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я № 595 від 16.09.2011р. (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я № 551 від 11.08.2014р. «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.10.2011р.за № 1159/19897. Гостра вірусна інфекція COVID-19 не визначена в Україні Міністерством охорони здоров`я інфекційним захворюванням щеплення від якого є обов`язковим, не внесена до Календаря профілактичних щеплень, і не встановлено оптимальні строки проведення таких щеплень. Відповідно до п.п. 4 р. ІV «Щеплення, які проводяться на епідемічних і ензоотичних територіях та за епідемічними показаннями» Наказом Міністерства охорони здоров`я № 595 від 16.09.2011р. (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я № 551 від 11.08.2014р. «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів» визначено, що рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на ендемічних та ензоотичних територіях приймають головний державних санітарний лікар України, головні державні санітарні лікарі Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Станом на час вирішення спору рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями Головним державним санітарним лікарем України, головними держаними санітарними лікарями Автономної республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя не приймалось. Крім того, Наказом МОЗ України від 24.12.2020р. № 3018 «Про затвердження Дорожньої карти з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках» ( в редакції наказу МОЗ України від 12.07.2021р. № 1423) в розділі «Мета та цілі впровадження вакцини від коронавірусної хвороби COVID-19» зазначено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Разом з тим в цьому ж Наказі МОЗ України визначено, що в 2021 - 2022 роках в Україні проводиться виключно медичні випробування препаратів, кандидатів у вакцини від коронавірусної хвороби COVID-19, з метою в подальшому за результатами випробувань реєструвати певні з них як вакцини. Таким чином, зобов`язання осіб виокремлених професійних груп вводити в організм медичні препарати, які на даний час проходять в Україні лише медичні випробування з метою їх подальшої реєстрації вакцинами від коронавірусної хвороби COVID-19, яка не віднесена до інфекційних хвороб, вакцинація проти яких є обов`язковою і не внесена до Календаря профілактичних щеплень, суперечить ст. ст. 21, 22, 28 Конституції України. Суперечить чинному законодавству України опосередкований примус через обмеження права на працю (відсторонення від роботи) певної категорії працівників або професійної групи вводити від інфекційної хвороби не віднесеної до переліку хвороб обов`язкових для щеплень, медичні препарати, які перебувають на етапі клінічних випробувань і не зареєстровані в Україні як вакцини. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України). Відповідно до ст.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011№ 595 (у редакції Наказу Міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014 № 551), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 р. № 1237/26014 - до профілактичних та обов`язкових щеплень, що включаються до Календаря щеплень, відносяться щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Отже, зазначенні норми матеріального права містять вичерпний перелік обов`язкових захворювань, які на підставі цих норм включені до Календаря профілактичних щеплень в Україні, а щеплення проти коронавірусної хвороби СОVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, визначених Законом і не може бути підставою для відсторонення від роботи особи у випадку її відмови від участі в експериментальному щеплені проти СОVID-19 . Так відповідно до ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», передбачено, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються, в правовому аспекті цієї норми закріплено та обумовлено процедуру відсторонення працівника від роботи, відповідно до якої виникнення права у роботодавця на відсторонення працівника від роботи відбувається тільки при наявності необґрунтованої відмови особи за поданням відповідної, тобто уповноваженої посадової особи державної санітарно-епідемологічної служби. В разі надання працівником обґрунтованої відмови, відсутні підстави посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби для подання, а у роботодавця права на відсторонення працівника від роботи. Крім того, Закон не містить поняття «необґрунтована відмова від щеплення», як і не містить вказівок, у якому вигляді подається зазначена відмова і в який орган. Відтак, особа на свій розсуд обирає форму відмови та орган для її подання, і жодна посадова особа, у зв`язку з відсутністю в Законі поняття необґрунтованої відмови не має права надавати їй будь-яку кваліфікацію. Відповідно до ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними. Відповідно до ст.39-1 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. За змістом Наказу № 167-к від 15.11.2021 року під загрозою відсторонення позивача від роботи без збереження оплати праці, тобто в примусовому порядку, вимагає від нього надання персональної медичної інформації у вигляді документу, який підтверджує наявність клінічного випробування у вигляді щеплення від СОVID-19 , або протипоказань до його застосування. Враховуючи наведене, є неправомірним і не може бути підставою для відсторонення від роботи здорової людини, оскільки відповідно до ст.46 КЗпП України, відмова працівника про надання конфіденційної медичної інформації не може бути підставою для відсторонення від роботи, як і не може бути підставою для відсторонення відмова працівника від профілактичних щеплень, не віднесених до переліку обов`язкових та не внесених до Календаря профілактичних щеплень. З врахуванням вказаних норм права та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування Наказу №167-к від 15.11.2021 року про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 15.11.2021 року, на час відсутності щеплення від COVID-19, [PERSON] , двірника, завідувачем Кам`янець-Подільського дошкільного навчального закладу №16 (ясла-садок) [PERSON] , підлягає задоволенню. Щодо вимоги про поновлення на роботі, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). За змістом ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Враховуючи ту обставину, що трудовим законодавством не врегульовано порядок відновлення права працівника у зв`язку з незаконним відстороненням, суд приходить до висновку, що в даному випадку є всі підстави для застосування аналогії закону, та вирішити питання поновлення порушеного права у зв`язку з незаконним відстороненням, застосовуючи порядок, визначений в ст.235 КЗпП України. Відповідно до змісту ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президенту України «Про введення воєнного стану в Україні» було затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Наказом Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25.02.2022 року «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153» зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні. Таким чином, враховуючи викладене, працівники які були відсторонені від роботи на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, повинні бути поновлені на робочому місці. Встановлено, що завідувачка Кам`янець-Подільського ДНЗ №16 [PERSON] винесла наказ №24-к від 25.02.2022 року «Про допуск до роботи [PERSON] , [PERSON] », згідно якого дозволено приступити до виконання своїх посадових обов`язків з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні - двірника [PERSON] . Тому, на підставі викладеного, позовну вимогу про поновлення позивача на посаді двірника, слід закрити за безпідставністю. Щодо стягнення з Управління освіти та науки Кам`янець-Подільської міської ради не виплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначаємо, що відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими розд. 2 абз. 3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови Пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. - обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках , передбачених чинним законодавством , на число календарних днів за цей період. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в Постанові від 26.06.2019 року в справі № 761/9584/15-ц. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради не виплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 року по час поновлення на роботі, що не відповідає вимогам ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими розд. 2 абз. 3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови Пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. Аналіз наведених доказів дає підстави для висновку, що стягненню з Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня винесення наказу №167-к «Про відсторонення від роботи [PERSON] » 15.11.2021 року і до для фактичного допуску до роботи, до 01.03.2022 року, згідно наказу № 24-к «Про допуск до роботи [PERSON] , [PERSON] » завідувачки Кам`янець-Подільського ДНЗ №16 [PERSON] , тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача, Управління освіти і науки Кам`янець-Подільської міської ради, на користь держави у розмірі 992,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial