Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

26 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа - Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №78231 від 12.06.2021 року, яким звернуто стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капытал» із [PERSON] відповідно до кредитного договору №5009376659 від 29.04.2014 року за період з 16.01.2019 року по 28.03.2021 року на загальну суму 20 728, 01 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4 362, 30 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2 087, 64 грн.; строкової заборгованості за комісією - 686, 11 грн.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 8 341, 96 грн.; строкової заборгованості за штрафами і пенями - 4 600 грн.; витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 650 грн. При вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Позивач вважає, що Виконавчий напис є незаконним, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а також заборгованість не була безспірною, тому що [PERSON] не укладав договору про відкриття банківського рахунку для отримання коштів по кредиту та /або зарахування коштів. На підставі викладеного позивач просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи із вчинення виконавчого напису № 78231 від 12 червня 2021 року та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» належним чином засвідчені копії документів, які були надані приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олені Василівні для вчинення виконавчого напису № 78231 від 12 червня 2021 року. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №78231 від 12.06.2021 року, яким звернуто стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» із [PERSON] відповідно до кредитного договору №5009376659 від 29.04.2014 року за період з 16.01.2019 року по 28.03.2021 року на загальну суму 20 728, 01 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4 362, 30 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2 087, 64 грн.; строкової заборгованості за комісією - 686, 11 грн.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 8 341, 96 грн.; строкової заборгованості за штрафами і пенями - 4 600 грн.; витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 650 грн. Виконавчий напис вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. На підставі виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. від 22.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67228774. На ухвалу суду про витребування доказів від 26 січня 2022 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. витребуваних документів не надала. Поштову кореспонденцію від суду не отримувала. Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження та позову з доданими до нього документами, своїх заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не надав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до пунктів 1, 2 Глави 12 Порядку виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Згідно із ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові по справі 58/14854/20 від 10 листопада 2021 року вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. З змісту позову вбачається, що заборгованість є спірною. Докази на підтвердження безспірності заборгованості позивача перед відповідачем відсутні. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса, під час його вчинення нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік доповнено вказаним пунктом на підставі Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ від 26 листопада 2014 р. № 662. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. в частині, зокрема, доповнення Переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З змісту Виконавчого напису не вбачається, що його вчинено на нотаріально посвідченому кредитному договорі. Враховуючи викладене, правова підстава для вчинення спірного Виконавчого напису на підставі п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172, відсутня. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи приписи ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати розподіляються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням заяви представника відповідача відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Питання про їх вирішення буде розглянуте шляхом ухвалення додаткового рішення, при своєчасному наданні зазначених доказів. Суд роз`яснює, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи, що суд задовольнив позов [PERSON] , судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в розмірі 908 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved