Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

12.10.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] до [PERSON] про захист права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,. У своїй заяві позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, окрім позивачки, її сина [PERSON] , онуки - [PERSON] , зареєстрована відповідачка, колишня невістка [PERSON] , яка у даному будинку не проживає з травня 2016 року, її особистих речей у будинку немає, ніяких витрат по утриманню житлового будинку вона не несе. Факт реєстрації відповідачки позбавляє позивачку можливості повноправно здійснювати свої права власника, а тому [PERSON] просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у домоволодіння [ADDRESS] . З урахуванням ч.3 ст. 14 ЦПК України справу передано судді Говорусі В.О. 22.10.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. До суду позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 16.12.2021 та 10.03.2022 не з`явилася. Про місце, час і день слухання справи була повідомлена за адресою реєстрації належним чином, а також зокрема SMS-повідомленнями, які вона отримала 26.10.2021 о 09.40 годині, а також 22.12.2021 о 11.06 годині. Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, зі згоди позивача, суд може ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували зазначені вище обставини, відповідачем до суду не надано. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити із наступних підстав. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини. Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Судом встановлено, що [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (інвентаризаційна справа № 1767 від 16.06.2021 р.); Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 264466277, дата формування 06.07.2021 р.. Згідно довідки про склад сім`ї від 09 вересня 2021 року за № 1255 та Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 1254 від 09.09.2021 року, виданих Петриківською селищною радою Дніпровського району, Дніпропетровської області, в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - уповноважений власник, [PERSON] - син, [PERSON] - онука, [PERSON] - невістка (колишня). Актом про фактичне проживання особи від 09.09.2021, виданого Петриківською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області, підтверджено, що за адресою по [ADDRESS] разом із [PERSON] фактично проживає її син [PERSON] . Зареєстровані [PERSON] - колишня невістка, та [PERSON] - онука, за вказаною адресою не проживають. Згаданий Акт підписаний сусідами: [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ). Згідно з інформацією від Петриківської селищної ради від 21.10.2021 за вих. № 211, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , але фактично не проживають з 2016 року. Також факт не проживання відповідачки [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS] з травня 2016 року, підтверджується копією рішення Петриківського районного суду від 31.01.2017 у справі № 187/1239/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Статтею 41 Конституції України визначено, що, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, відповідачка [PERSON] за вказаною адресою не проживає з травня 2016 року, суд вважає визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, шляхом зняття її з реєстраційного обліку, тим самим будуть усунуті перешкоди власнику в користуванні житловим приміщенням. Позивачкою долучено квитанцію № 0.0.2296214253.1 від 11.10.2021 про сплату нею судового збору у сумі 908,0 грн. за подання до суду даного позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 908,0 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved