Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними положення кредитного договору та визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 27 квітня 2020 року було украдено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування №С-202-011815-20-980 (далі - кредитний договір), згідно якої йому було відкрито поточний рахунок у валюті гривня з доступним лімітом в розмірі 25000 грн. з процентною ставкою 24% річних. Зазначає, що згідно пп. 1.2.1 п. 1.2 тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку обслуговування кредитної заборгованості (від залишку заборгованості станом на останній банківський день місяця) становить 4%, а згідно пп. 1.2.2 п. 1.2 обслуговування основної картки в місяць становить 10 грн. Вважає, що зазначені пункти кредитного договору щодо плати за обслуговування кредиту є несправедливим, що чітко передбачено Законом України «Про споживче кредитування», а тому, на його думку, є підстави для визнання даних пункту недійсними. Крім того, вказує, що він скористався коштами кредитної лінії на загальну 18577,32 грн., які були використані в період з 14.06.2020 року по 23.08.2020 року. В той же час, ним було погашено в період з 08.08.2020 року по 21.11.2021 року заборгованість в сумі 22906 грн. Однак, станом на 22.11.2021 року його поточна заборгованість становила 15035 грн. Вважає, що відповідач незаконно нараховував йому пеню, штрафи, відсотки на відсотки, стягував плату за обслуговування та зараховував платежі на погашення штрафних санкцій в період дії карантинних обмежень, а тому, на його думку, такі дії відповідача є протиправними, а кредитний договір припиненим у зв`язку з його повним виконанням. На підставі наведеного, просить суд, визнати недійсними з моменту укладення положення угоди №С-202-011815-20-980 від 27.04.2020 року про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4%, які містяться в пп. 1.2.1 п. 1.2 тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку, визнати недійсним з моменту укладення положення угоди №С-202-011815-20-980 від 27.04.2020 року про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування основної картки в розмірі 10 грн., які містяться в пп. 1.2.2 п. 1.2 тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення угоди №С-202-011815-20-980 від 27.04.2020 року про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування платежів, зарахувавши сплачені ним суми в рахунок погашення процентів річних та тіла кредиту, що передбачені умовами угоди, визнати припиненими зобов`язання за угодою №С-202-011815-20-980 від 27.04.2020 року про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування, у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином. Від відповідача на адресу суду відзиву на позовну заяву не надходило. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 квітня 2020 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було украдено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування №С-202-011815-20-980 (далі - кредитний договір), згідно якої йому було відкрито поточний рахунок у валюті гривня з доступним лімітом в розмірі 25000 грн. з процентною ставкою 24% річних (а.с. 10-11). У відповідності до пп. 4.2 п. 4 кредитного договору нанесенням власноручного підпису під цією угодою, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, яка зберігається на офіційному сайті банку. Підтверджує, що в день укладення цієї угоди у відділенні банку або кредитного посередника за його вибором йому надано ДКБОФО та тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с. 10). Згідно з пп. 1.2.1 п. 1.2 тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку обслуговування кредитної заборгованості (від залишку заборгованості станом на останній банківський день місяця) становить 4%, а згідно пп. 1.2.2 п. 1.2 обслуговування основної картки в місяць становить 10 грн. (а.с. 11). Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з підпунктами 1.2.1, 1.2.2 пункту 1.2 тарифів [PERSON] було встановлено плату за обслуговування кредиту. Тобто, оспорюваними підпунктами 1.2.1, 1.2.2 пункту 1.2 тарифів позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19. Крім того, факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, вимога позивача про визнання положення кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту підлягає до задоволення. Щодо нарахування відповідачем штрафних санкцій за кредитним договором №С-202-011815-20-980 від 27.04.2020 року, суд зазначає наступне. Законом України Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 №691-IX від 16.06.2020, були внесені зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 15 такого змісту: у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Разом з тим, п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Підпунктами 4.3, 4.4 п. 4 тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку до кредитного договору №С-202-011815-20-980 від 27.04.2020 року встановлений штраф за порушення термінів погашення сплати обов`язкового мінімального платежу в розмірі 100 грн. (щомісячно до моменту повного погашення заборгованості по овердрафту, процентам), штрафна відсоткова ставка за користування простроченою заборгованістю (від суми простроченої заборгованості) в розмірі 72% річних (щомісячно в останній робочий день місяця) (а.с. 11). Із виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 27.04.2020 року по 22.11.2021 року, вбачається, що відповідач, щомісячно нараховував та здійснював списання штрафних відсотків за прострочений кредит (а.с. 12-13). Відтак, оскільки, на всій території України карантин не завершився, нарахування та списання штрафних санкцій, за період з 27.04.2020 року по 22.11.2021 року, по кредитному договору №С-202-011815-20-980, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» 27.04.2020 року є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права. Згідно з п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема: припинення дії, яка порушує право;відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення угоди №С-202-011815-20-980 від 27.04.2020 року про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування платежів, зарахувавши сплачені ним суми в рахунок погашення процентів річних та тіла кредиту, також підлягає до задоволення, оскільки, такий спосіб захисту порушеного права, у даному випадку, сприятиме ефективному відновленню прав позивача, як споживача послуг банку. Щодо вимоги позивача про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його повним виконанням, то на думку суду, дана вимога є дещо передчасною, оскільки, розрахунок наданий позивачем, здійснений в односторонньому порядку, що не може слугувати доказом фактичного та повного виконання умов кредитного договору. У даному випадку, наявність чи відсутність боргу позивача перед банком буде з`ясовано після перерахунку банком здійснених платежів, а відтак, на даний час, суд позбавлений об`єктивно з`ясувати усі обставини щодо повного виконання зобов`язань позивача за кредитним договором. Разом з тим, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір в розмірі 1816 грн. (дві вимоги майнового та немайнового характеру по 908 грн.), слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial