Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обгрунтування позову вказує, що вона є матір`ю відповідачки та бабою для її неповнолітніх дітей. На даний час діти знаходяться під її опікою. Їх батько записаний в актовому записі зі слів матері, в порядку ст. 135 СК України. [PERSON] неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, востаннє згідно вироку Золочівського районного суду Львівської області від 29.07.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, [PERSON] засуджено до двох років дев`яти місяців позбавлення волі. Розпорядженням голови Золочівської РДА від 02.07.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було надано статус дітей позбавлених батьківського піклування. 25.08.2021 року відповідачка була звільнена з місць позбавлення волі і 14.09.2021 року звернулася до служби у справах дітей Глинянської міської ради із заявою про те, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Впродовж більше двох років відповідачка не брала участі у вихованні дітей, їх матеріальному забезпеченні, не цікавилася їх здоров`ям та фізичним розвитком, навчанням, не забезпечувала їх жодними речами необхідними для проживання дітей. Таким чином, позивач вказує, що відповідачка свідомо умисно самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, діти тривалий час перебувають без її опіки та піклування, тому позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її неповнолітніх дітей відповідає їх інтересам. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник органу опіки і піклування - Глинянської міської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника, щодо задоволення позовних не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст. 200, 206 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З копій свідоцтв про народження судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , доводиться бабою неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, батьком дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказано зі слів матері, в порядку ст. 135 СК України, [PERSON] . Як вбачається із розпорядження голови Золочівської РДА Львівської області №182 від 04.07.2019 року, встановлено опіку та призначено опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . З характеристики виданої Словітським ЗЗСО І-ІІІ ступенів Глинянської міської ради Львівського району Львівської області 08.11.2021 року, на [PERSON] , 2011 р.н., вбачається, що мати дитини - [PERSON] не бере участі у виховному та навчальному процесі хлопчика, не відвідує батьківські збори і не приймає участі в шкільних виховних заходах. На даний час про здоров`я, навчання та належне виховання дитини дбає його баба [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , будучи засудженою Золочівським районним судом Львівської області від 29.07.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, до двох років дев`яти місяців позбавлення волі, ухвалою Збаразького районного суду від 13.08.2021 року, 25.08.2021 року умовно-достроково звільнена, на підставі ст. 81 КК України. З характеристики за місцем реєстрації [PERSON] , вбачається, що остання зареєстрована в с. Словіта Львівського району Львівської області, однак фактично не проживає. Після повернення з місць позбавлення волі, із своїми дітьми не спілкується, не турбується про них, їх вихованням не займається. Діти проживають з бабою [PERSON] , яка здійснює за ними догляд. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Глинянської міської ради Львівського району Львівської області від 19.11.2021 року № 256, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також встановлено, що [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі, не зустрічалася з дітьми, не надавала їм матеріальної допомоги, не цікавилася їх здоров`ям та розвитком, не спілкується з дітьми, 14.09.2021 звернулася до служби у справах дітей із заявою про позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківсьх прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач маючи реальну можливість дбати про своїх дітей, щоб забезпечити їм фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки є працездатною особою, молодого віку, хронічними чи іншими важкими захворюваннями не страждає, тобто немаючи жодних об`єктивних перешкод, свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Окрім того, при вирішенні питання щодо задоволення позову, суд враховує і визнання відповідачем позову, що в свою чергу підтверджує її небажання змінити поведінку в кращу сторону по відношенню до дітей. Відтак, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх дітей відповідатиме їх інтересам та максимально спрямоване на захист їх прав. Водночас, суд роз`яснює відповідачу, що вона, згідно ст. 169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку передбаченому законом. Окрім того, на підставі ст. 142 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач позов визнала на стадії підготовчого провадження, з неї на користь держави слід стягнути 496,20 грн. судового збору.

Outcome: approved