Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] померла її рідна баба [PERSON] , [INFO] , яка до дня смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності. В даній квартирі без реєстрації проживає [PERSON] , [INFO] , який є батьком [PERSON] . За життя спадкодавець [PERSON] , 15.04.2019 року склала заповіт на випадок своєї смерті, яким вказала своїм спадкоємцем онуку [PERSON] , [INFO] , з умовою проживання [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Івчуком С.С. Після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом дізналася про те, що цим же приватним нотаріусом Івчуком С.С. разом з відповідачем у справі [PERSON] , яка скористалась похилим віком, тяжкими хворобами та довірою [PERSON] , [INFO] таємно укладено договір довічного утримання між померлою [PERSON] та [PERSON] . Остання не являється близьким родичем спадкодавця. Як стало відомо їй від батька [PERSON] , баба [PERSON] у 84 роки прочитати та усвідомити наслідки вказаного правочину не могла, так як хворіла на атеросклероз та інші хвороби, які унеможливлювали вчинення нею будь яких правочинів. Всі витрати на утримання квартири сплачувала особисто вона. ЇЇ батько [PERSON] зловживав алкогольними напоями, лікувався, не працював, фактично проживав за їх з бабусею рахунок. Вона доглядала за бабусею та лікувала її, а коли працювала - то їй приділяла увагу сусідка [PERSON] , яка є свідком у справі. Після смерті бабусі [PERSON] , [INFO] , всі витрати з поховання лягли на її плечі, оскільки вона розуміла, що остання склала на її ім`я заповіт, в квартирі проживає її батько [PERSON] , який власних грошових коштів на поховання не мав, тому вона за власний рахунок поховала [PERSON] , зробила поминальні обіди на 9 та 40 днів, сплачує комунальні послуги. [PERSON] жодної дії передбаченої договором довічного утримання від 05.01.2021 року протягом 22 днів життя [PERSON] не вчинила, так як її в квартирі, окрім вчинення фіктивного договору разом із нотаріусом ніхто й не бачив з сусідів. Передбачений договором догляд вона не здійснювала, комунальні платежі та лікування спадкодавця не оплачувала. В свою чергу приватний нотаріус Івчук С.С., який чітко знав про наявність заповіту, міг повідомити сторони правочину про його існування, припинення чи зміну, але свідомо вчинив даний правочин, який вже вчиняв на користь родини [PERSON] , батька чоловіка [PERSON] , наразі з аналогічної ситуації справа розглядається в суді №279/6214/19. Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України). Так, в ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вільне волевиявлення учасника правочину (ч.3 ст.203 ЦК України) є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином, відсутність, вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання його недійсності. У випадку підписання правочину іншою особою, обов`язок вказувати причини, з яких текст правочину не підписаний його стороною, покладається на нотаріуса. [PERSON] або [PERSON] чи інша особа, яка підписувала договір довічного утримання замість відчужувача, оскільки останній не мав змоги самостійно розписатися, поставила свій підпис не в присутності відчужувача у нього вдома, а у нотаріальній конторі. При цьому, порушенням є підписання договору третьою особою без встановлення волі відчужувача й з`ясування його волевиявлення. Адже особа, яка підписує договір довічного утримання замість відчужувача, не вважається стороною договору, а виконує лише фізичну дію і волевиявлення відчужувача. Тому у випадку підписання правочину іншою особою, остання зобов`язана була упевнитись у відповідності змісту правочину волевиявленню відчужувача, оскільки підпис такої особи виражає не її особисте волевиявлення, а волю відчужувача. Як про те роз`яснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно із договором, сторонам, у тому числі відчужувачу [PERSON] , мав бути роз`яснений зміст ст.ст.203, 215, 229-235, 334, 744-757 ЦК України. Відповідно до договору, «сторони підтверджують, що вони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Встановлення дійсних намірів кожної із сторін правочину було здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони». Нотаріус повинен був роз`яснити за умови зміст ст.182 ЦК України, відповідно до якої, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався довічно утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням і одягом, доглядати за нею, надавати їй необхідну грошову та іншу допомогу, підтримувати її житлове приміщення у належному стані, оплачувати квартплату та комунальні послуги. З моменту вчинення правочину відповідач жодного разу не виконувала свої зобов`язання, не приходила до [PERSON] , не забезпечувала її харчування і догляд, не оплачувала рахунки, не хоронила. З урахуванням підстав позову саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що [PERSON] не здійснено. В останні роки [PERSON] тяжко хворіла і майже всю свою пенсію витрачала на придбання ліків. Неодноразово лікувалася та перебувала на обліку у лікарів КНП «Коростенської центральної районної лікарні» Ушомирської сільської ради. Стверджує, що відповідач жодної дії передбаченої договором довічного утримання не здійснювала, тому просить визнати недійсним договір довічного утримання від 05.01.2021 року та скасувати державну реєстрацію укладеного між [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] , померлою [INFO] і відповідачем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] фактично проживає: [ADDRESS] , працює на станції Пінізевичі Малинського району Південно-Західної залізниці. Одночасно просила стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] понесені судові витрати. 03.12.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Третій особі встановлено строк на подачу пояснень щодо позову та відзиву на позов. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась особам, які беруть участь у справі та була отримана відповідачем 03.12.2021 року, третьою особою 13.12.2021 року. 24.01.2022 року надійшов відзив на позов з якого слідує, що позивач безпідставно одночасно посилається на підстави, що стосуються недійсності правочину та про його розірвання. Жодного доказу на істотне порушення нотаріусом процедури вчинення нотаріальної дії, а також на стан здоров`я [PERSON] , що перешкоджало їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним не надано, як і доказів порушення відповідачем умов договору довічного утримання. Відповідь на відзив не надходила. В судовому засіданні 25.01.2022 року [PERSON] пояснила, що з дитинства її виховувала бабуся, яка склала на неї заповіт. Бабуся проживала з її батьком, який не працював, випивав, що їй не подобалось, однак на його захист ставала бабуся. Перед Новим роком (2021 ) у неї виникли непорозуміння з бабусею. Однак, це тривало не довго. 13.01.2021 року бабусю госпіталізували до лікарні. В той день вона була на роботі, госпіталізацією займалась [PERSON] , яка того ж дня повідомила про наявність договору довічного утримання. На цю тему вона з бабусею не розмовляла, однак вважає, що умов за вказаним договором [PERSON] не виконувала, оскільки в лікарні вона здійснювала догляд за бабусею та придбавала ліки. [PERSON] до лікарні не приходила. Зазначила, що бабуся сама забезпечувала себе продуктами харчування, тобто замовляла і розраховувалась за такі, коли їх приносили, в тому числі і з [PERSON] . Також фактично на її утриманні був її ( [PERSON] ) батько. Після складання заповіту документи на квартиру знаходились у неї. В той час вона їх залишила для оформлення субсидії, і цим вважає, скористалась [PERSON] , яка їх вкрала. Від сусідів їй відомо, що [PERSON] приходила до бабусі. Їй відомо, що остання мала домовленість з бабусею щодо прибирання квартири. Зазначила, що раніше [PERSON] була знайома з бабусею, оскільки наймала житло у бабусі, а потім вони постійно замовляли у неї молочні продукти. Витрати на поховання бабусі несла вона, а не [PERSON] , яка лише надала 500 гривень. Підтвердження наявності договору довічного утримання отримала у приватного нотаріуса Івчука С.С., після звернення на оформлення спадкових прав на підставі заповіту. Самого договору нотаріус їй не надав. Після цього з питання реалізації спадкових прав після смерті бабусі вона звернулась до приватного нотаріуса Неборачко І.В. Наразі вона продовжує сплачувати комунальні послуги за квартиру, в якій на даний час вже зареєстрована неповнолітня дитина. Представник позивача - адвокат Орлюк С.А. позовні вимоги підтримав. Вказав. Що існує зразок типового договору довічного утримання в якому прописуються умови, яких у даній ситуації [PERSON] не виконувала. Так, договір було укладено 8 січня 2021 року, а [INFO] [PERSON] вже померла. В квартирі залишився проживати батько позивача, який не мав самостійного доходу, був утриманцем померлої і також через декілька місяців помер. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула. Представник відповідача Бугайов Д.В. направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відпустці. Підставою для відкладення розгляду справи може бути, зокрема те, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона у справі дала особисті пояснення. Відповідно до ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. При цьому, явка сторін обов`язковою не визнавалась. Згідно ст.278 ЦПК України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або)заперечення, якщо вони не були подані до першого судового засідання з поважних причини. Такі підстави для відкладення розгляду справи відсутні. З врахуванням того, що провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому чинний ЦПК України не містить перешкод в тому, що перше судове засідання у справі може бути по суті останнім, тому зазначені адвокатом Бугайовим Д.В. обставини не є підставою для відкладення судового засідання. Третя особа в судове засідання не з`явилась, пояснень щодо позову, або відзиву не подала. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 08.01.2021 року між [PERSON] (далі відчужувач) та [PERSON] (далі набувач) укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С., та зареєстрований в реєстрі за № 68. Відповідно до укладеного договору [PERSON] передає у власність [PERSON] належну на праві власності квартиру за номером [ADDRESS] , взамін чого остання зобов`язується надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення. Обов`язок Набувача з надання Відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді : -забезпечення житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі; -забезпечення догляду (харчування, придбання одягу, забезпечення особистої гігієни), надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування [PERSON] у стаціонарі; -організація поховання Відчужувача у разі її смерті (п.10 Договору). Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначається сторонами в розмірі 2000 гривень на місяць (п.12 Договору). Поняття договору довічного утримання (догляду), його форма та сторони закріплено у ст.744-746 ЦК України. [INFO] у віці 83 років в м.Коростень Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 28.01.2021 року. Позивач на підтвердження ступеня родинного зв`язку з [PERSON] до позовної заяви не подала. Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорено відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду ), відповідно до статті 334 цього Кодексу (ст.748 ЦК України). Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішення суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до приписів частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним, зокрема, у випадку , якщо волевиявлення його учасника не було вільним та/або не відповідало його внутрішній волі. Так, згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Сторона позивача не довела підстав, які б мали наслідком недійсність договору довічного утримання, а також того, що вказаний правочин укладеного за відсутності вільного волевиявлення [PERSON] , Договір відповідає вимогам закону, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, у якому відсутні порушення його форми та посвідчення. Дієздатність [PERSON] під час укладання договору нотаріусом перевірено. Особистий підпис [PERSON] у договорі свідчить про вільне волевиявлення; обставини, які б свідчили про зворотне, при розгляді справи не встановлено. Посилання позивача на те, що відповідач скористалась тим, що вона залишила правовстановлюючі документи на столі у квартирі бабусі для оформлення субсидії, не впливає на недійсність оспорюваного договору, оскільки недійсність правочину пов`язується з обставинами, що існували на момент вчинення правочину, і не залежить від обставин щодо виконання /невиконання/ його умов. З урахуванням наведеного, встановивши, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір довічного утримання відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, підписано особисто відчужувачем, з зазначенням місця його складення, дати, місця його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність відчужувача, тому виходячи з засад принципу непорушності волі [PERSON] , позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed