Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради, [PERSON] про неефективне перепланування. Зазначає, що по Договору дарування від 27.05.1994 р. [PERSON] і [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності частина житлового будинку (квартири) по [ADDRESS] . Кожен з них має право вимоги і протидії неправомірному використанню спільного майна. Виділ у натурі долі квартири по нормам проектування неможливий без реконструкції (ст. 183, 370 ЦК) з огляду на її параметри. Але виконком УМР на замовлення [PERSON] легковажно надав дозвіл на перепланування квартири без його згоди, який він продовжує оскаржувати у судовому порядку, як самочинне, з незворотніми правовими наслідками - перетворення квартири в нежитлову. В процесі робіт [PERSON] відокремила собі їхню єдину кухню, збільшила свою площу, газопостачання змонтувала по жилим приміщенням, вхід до спальні йде через кухню та допустила інші істотні порушення норм проектування і будівельних правил. Вказує, що звертався до влади, але його не підтримали і хаос продовжився, виконком контроль і прийомку робіт не проводив, ст. 154 Житлового кодексу. Порушені його права співвласника, а квартиру необхідно повернути у попередній стан. Просить: зобов`язати виконком Уманської міської ради провести прийомку перепланування [PERSON] квартири [ADDRESS] згідно чинного законодавства; зобов`язати [PERSON] провести необхідну перебудову перепланування по висновку приймальної комісії. Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідачі повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідачів судом у встановлений строк не отримано. 19.01.2022 р. від представника відповідача - виконавчого комітету Уманської міської ради Н. Щербака на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву [PERSON] згідно якого Уманська міська рада заперечує проти задоволення вимог позивача та вважає, що позовні вимоги безпідставні та необгрунтовані, та такі, які не підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач до виконавчого комітету Уманської міської ради не звертався з пропозицією здійснити прийом перепланування. Права позивача не порушені, а отже спосіб захисту позивачем вибрано невірно, оскільки, позивач не обгрунтував застосування іншого способу захисту, відмінного від встановлених способів захисту Цивільним кодексом України. До повноважень виконавчого комітету Уманської міської ради не належить проведення прийомки перепланування, що підтверджується ст. 52 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Виконавчий комітет Уманської міської ради діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Щодо позовної вимоги про зобов`язання виконавчого комітету Уманської міської ради провести прийом перепланування представник вказує, що стаття 152 Житлового кодексу Української РСР передбачає переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до підпункту 1 пункту «а» частини першої ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо вирішення відповідно до закону питань управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торгівельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населення. Виходячи з положень законодавчих приписів у сфері повноважень в галузі житлово- комунального господарства відповідної територіальної громади, є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією органів місцевого самоврядування. Так, зі змісту Рекомендацій Комітету Міністрів ради Європи № 11(80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків. Наділивши уповноважені органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав їм певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення. За таких обставин, суд не може підміняти інший орган державної влади або орган місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. Як вбачається із змісту позовної заяви, позовні вимоги передбачають втручання в діяльність суб`єктів владних повноважень, як колегіального органу, який приймає рішення голосуванням. Проте таке втручання в діяльність щодо встановлення яке саме рішення цей орган повинен прийняти - є протиправним, та безумовно вказує на безпідставність позовних вимог. При цьому, зазначена позовна вимога є саме втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Таким чином, враховуючи вищевикладене та мету позову, заявлені позовні вимоги щодо зобов`язання прийняти конкретні рішення є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань цивільного судочинства, а тому така вимога задоволенню не підлягає. Крім того, позивач стверджує, що виконавчим комітетом Уманської міської ради було надано дозвіл на перепланування квартири [PERSON] без його згоди, однак дане твердження є абсурдним, оскільки, з рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 25.02.2010 р № 91 чітко видно формулювання: пункт 1 Погодити: підпункт 1.3. « [PERSON] та [PERSON] , [ADDRESS] перепланування частини житлового будинку...», а це свідчить про те що згода на перепланування квартири позивачем була надана. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 06.01.2022 р. [PERSON] подав на адресу суду Відповідь на Відзив представника виконавчого комітету Уманської міської ради в якій зазначив, що виконавчий комітет в рішенні № 91 від 25.02.2010 р. перекрутив факти, безпідставно включив його і вчинив владне свавілля і він став конкретним потерпілим за завдану істотну шкоду. Тому рішення продовжує оскаржувати в суді. Виконком умисно не виконав свої обов`язки щодо підготовки і надання дозволу, проведення перепланування і організації контролю. Порушені його житлові права, що являється службовою недбалістю за ст. 367 КК. Відзив не базується на фактичних обставинах справи, належним чином не обґрунтований і упереджений. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. Згідно витягу з Рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 25.02.2010 р. № 91 погоджено: «1.3. [PERSON] та [PERSON] , [ADDRESS] перепланування частини житлового будинку...». У якості підстави своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив легковажне надання дозволу виконавчим комітетом Уманської міської ради на перепланування належної йому та [PERSON] квартири по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Предметом спору між сторонами є рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 25.02.2010 р. № 91, тобто рішення ухвалене ще у 2010 році і з його змісту вбачається, що позивачу також погоджено перепланування. Позивач зазначає, що він не надавав дозволу на перепланування квартири, однак таких доказів суду не надав. Отже, позивачем не доведено які його права, свободи чи інтереси порушені відповідачами підлягають захисту. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при ухваленні рішення виконавчим комітетом Уманської міської ради та розпорядженні [PERSON] своєю часткою житлового будинку. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed