Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

13.01.2022р. в інетересах позивачки [PERSON] до суду звернулась адвокат Ярославська О.М. з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" про повернення безпідставно набутих грошових коштів за виконавчим написом нотаріуса та стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами. В обгрунтування представник позивачки зазначила, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у цивільній справі №484/2984/21 за позовом [PERSON] до ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В., визнано виконавчий напис №29060, вчинений 05.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" заборгованості в розмірі 11657,02 грн., таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 05.10.2021 року. Однак, за період примусового виконання виконавчого провадження №60999029 з [PERSON] було стягнуто на користь ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" основну заборгованість в сумі 11657,02 грн. Згідно звіту про здійсненні відрахування та виплати, наданого Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Первомайськ за №384/02 від 18.01.2021 року згідно постанови приватного виконавця Булахевіча С.В. по виконавчому провадженні №60999029 від 12.02.2020 року за період з лютого 2020 року по березень місяць 2021 року з [PERSON] було утримано грошові кошти на загальну суму 13322,72 грн., з яких 11657,02 грн. - основна заборгованість, яка підлягала стягненню на користь відповідача, та 1665,70 грн. - кошти, які були стягненні на користь приватного виконавця за проведення виконавчих дій та винагорода виконавця. Таким чином, представник позивачки просить стягнути з відповідача на користь позивачки безпідставно стягнуті кошти в сумі 11657,02 грн. Крім цього, відповідно до ст.ст. 536, 1048, 1214, просить стягнути з відповідача також проценти на рівні облікової ставки Національного банку України 2020-2021 рік за користування чужими грошовими коштами, розмір яких складає 1289,77 грн., судовий збір в сумі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн. 10.02.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Таким чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. В судовому засіданні з матеріалів цивільної справи №484/2984/21 та наданих представником позивачки документів встановлено, що позивач [PERSON] є працівником територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Первомайськ. У лютому 2020 року позивачка отримала постанову приватного виконавчця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 12.02.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку було також направлено до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Первомайськ для примусового стягнення із заробітної плати позивачки. З матеріалів виконавчого провадження №60999029 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. 17.01.2020 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №29060 від 05.12.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" заборгованості в розмірі 11657,02 грн., а також стягнення з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 1665,70 грн. Не погоджуючись з виконавчим написом нотаріуса, [PERSON] оскаржила його до суду. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.09.2021 року позов [PERSON] задоволено повністю та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №29060, вчинений 05.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" заборгованості в розмірі 11657,02 грн. та стягнуто понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн. Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили 05.10.2021р. Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України "Підстави звільнення від доказування" обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Протягом лютого 2020 року по березень 2021 року з [PERSON] стягнуто 13322,72 грн., з яких 1665,70 грн. винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження. Виконавче провадження №60999029 приватним виконавцем Булахевічем С.В. закінчено із зазначенням, що на рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів боржника, достатня для погашення розміру основної винагороди та витрат виконавчого провадження. Боржником заборгованість погашена в повному обсязі. Таким чином, на думку представника позивачки, відповідач набув грошові кошти позивачки без відповідної на те підстави. Зважаючи, що відповідач користувався безпідставно набутими коштами починаючи з 12.02.2020 року, тобто 688 днів, враховуючи на ставки НБУ, які діяли у зазначений період, розмір процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами складає 1289,77 грн. Позивачка була обурена діями відповідача, зверталася до відповідача про повернення всього в первісний стан, та їй було відмовлено в цьому. Виконавчий напис скасовано, але стягнуті по ньому кошті не повернуті. В добровільному порядку питання не вирішено, виник спір і позивачка вимушена звертатися до суду з позовом про витребування безпідставно отриманих коштів. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Оскільки рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2021 року у справі №484/2984/21 виконавчий напис, вчинений 05 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" грошових коштів у сумі 11657,02 грн, тому отримані ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 11657,02 грн підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Наявність дійсного кредитного договору між позивачкою та ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД", на виконання якого було вчинено виконавчий напис, не спростовує факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивачки) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів. При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивачки перед ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною другою статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, як інакше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. За викладених обставин, застосовуючи приписи ст. 8, 1048 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами із визначенням їх розміру на рівні облікової ставки НБУ Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс 15 та підтверджена постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 607/19461/15-ц. Зважаючи, що відповідач користувався безпідставно набутими коштами починаючи з 12.02.2020 року, тобто 688 днів, враховуючи ставки НБУ, які діяли у зазначений період, розмір процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами складає 1289,77 грн. При таких обставинах суд вважає можливим задоволення позову та стягнення з ТОВ "Фінансова компанія "АЛАНД" на користь позивачки 11657,02 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 1289,77 грн. процентів за безпідставне користування грошовими коштами. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, час на їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки 1500 грн витрат на правничу допомогу. Крім цього, з огляду на те, що позовні вимоги позивачки задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на судовий збір 992 грн. 40 коп. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved