Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

21.04.2021 позивач 1 [PERSON] , позивач 2 [PERSON] , позивач 3 [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Після смерті [PERSON] [INFO] була відкрита спадкова справа. До складу спадкового майна ввійшла ј частка квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.04.1996. Іншими співвласниками зазначеної квартири були позивачі:- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рідні діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини на користь онуків спадкодавця позивача 1 [PERSON] та позивача 2 [PERSON] . 28.04.2018 позивач 1 та позивач 2 звернулись до Баришівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 10.04.2021 Баришівською державною нотаріальною конторою було відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане органом приватизації «Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», не приймається до вчинення нотаріальних дій. Позивачі вважають, що через невідповідність свідоцтва про оправо власності на житло № [NUMBER] від 10.04.1996 та на підставі ст.ст. 317, 319, 321,1218, 1265, ЦК України, виникає необхідність у визнанні права власності на відповідні частки квартири за всіма співвласника. На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. 21.07.2021 подано клопотання від представника позивачів адвоката Куценко Н.В., про необхідність витребувати у Баришівської районної держаної нотаріальної контори копію спадкової справи №54/2018, заведеної після смерті [PERSON] . У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 692 від 09.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.. Ухвалою суду від 25.11.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С., призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання представника позивачів про витребування у Баришівської районної держаної нотаріальної контори копію спадкової справи №54/2018, заведеної після смерті [PERSON] . 23.02.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивачів адвоката Куценко Н.В., про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. 23.02.2022 на адресу суду надійшло клопотання від відповідача, в якому Баришівська селищна рада позовні вимоги не визнала, більш чітко причину невизнання позову в листі не обґрунтувавши, та просила справу розглядати без участі відповідача. 23.02.2020 від Баришівської районної держаної нотаріальної контори на адресу суду надійшла копія спадкової справи №54/2018, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 23.02.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.1996 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було приватизовано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ., загальна площа 55,40 кв.м., відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, судом встановлено, що 10.04.1996 спадкодавець [PERSON] та позивачі, як члени сім`ї спадкодавця, прийняли участь у приватизації державного житлового фонду спірної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності було видане Госпрозрахунковим бюро «»Альтернатива» (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 05.12.2017, виданий виконавчим комітетом Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 9). Після її смерті, 09 грудня 2018 року Баришівською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № у спадковому реєстрі 61985746 (а.с. 44). Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є: [PERSON] - донька, факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.01.1968, [PERSON] - донька, факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 28.10.1959, [PERSON] донька, факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 14.07.1957. 09.02.2018 до Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшли заяви від спадкоємців [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] - донька, [PERSON] , про відмову від прийняття спадщини на користь онуків спадкодавця позивача 1 [PERSON] та позивача 2 [PERSON] . 28.04.2018 позивач 1 та позивач 2 звернулись до Баришівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 10.04.2021 Баришівською державною нотаріальною конторою відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане органом приватизації «Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», не приймається до вчинення нотаріальних дій. (а.с. 45). За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю. Як слідує з положень ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції у наведеній тут частині, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України. Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 05.12.2007 виконавчим комітетом Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області, [PERSON] померла [INFO] у с. Волошинівка, Баришівський р-н, Київська обл. Як слідує з копії паспорта позивача [NUMBER] , вона зареєстрована у спірній квартирі з 1996 року, тобто, постійно проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і належить до кола спадкоємців (а.с. 15). Позивач 1 та позивач 2 є рідними дітьми позивача 3, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 54/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до довідки №73 від 09.02.2018, виданої виконавчим комітетом Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області, яка міститься в матеріалах спадкової справи, померла [PERSON] була зареєстрована по день смерті за адресою: [ADDRESS] , та крім неї у спадковій квартирі були зареєстровані та проживають позивач 1, позивач 2 та позивач 3. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.04.1996, спірна квартира значиться належною на праві приватної спільної власності [PERSON] та позивачам. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217). Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: partial