Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

24 листопада 2021 представник [PERSON] адвокат Конорєв В О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул. Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою Сумського апеляційного суду від 10 серпня 2021 по справі № 573/1351/20 позивача 11 серпня 2021 було поновлено на посаді кур`єра на роботі у ФОП [PERSON] . Згодом, позивач отримав повідомлення про можливе звільнення його з пропозицією переведення на іншу посаду водія-експедитора. Позивач письмово повідомив відповідача про прийняття пропозиції із переведенням на іншу посаду у відповідача, та 20 вересня 2021 між ними був укладений безстроковий трудовий договір, яким було змінені істотні умови праці, а саме позивача прийнято на вказану посаду відповідно до наказу № 19 від 20.09.2021. Проте, через місяць 20 жовтня 2021 позивача вкотре було звільнено із роботи у відповідача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України без додержання передбаченого законом порядку. Відразу при звільненні, позивачу було вручено трудову книжку, в якій вказано підставу звільнення із роботи припинення діяльності ФОП [PERSON] згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП, та відповідно до наказу № 24 від 20.10.2021. При цьому, звільнив позивача із роботи [PERSON] , який згідно записів у трудовій книжці, є виконуючим обов`язки ФОП [PERSON] . Крім того копію наказу про звільнення позивачу надано офіційно не було, лише надіслано його фото-копію на телефон. При цьому, підставою наказу про звільнення позивача № 24 від 20.10.2021 вказано наказ № 12 від 12.08.2021, зміст якого йому не відомий. При реєстрації в центрі зайнятості через вимушене безробіття, позивачу було повідомлено про формальне припинення державної реєстрації відповідача як підприємця, та після звільнення, відповідач продовжував фактичне здійснення господарської підприємницької діяльності, без належної державної реєстрації, з використанням найманої праці тих самих працівників. Вказує, що лише одного його незаконно звільнено та протиправно відсторонено від роботи без належного попередження про звільнення за 2 місяці і без подальшого працевлаштування. Чергове звільнення позивача з посади водія відбулось, як і попередні звільнення з посади кур`єра, з порушенням порядку, передбаченого законом, без додержання встановлених законом гарантій і строків. Стверджує, що позивача звільнено відповідачем протиправно, при звільненні останнім порушено діючий закон і існуючий порядок звільнення та його оформлення. Також, в отриманій трудовій книжці стоять підписи, які не є підписами відповідача, а отримані ним документи про звільнення протиправно підписані іншими особами, які хоча і пов`язані з діяльністю відповідача, але не мають відносин до індивідуальних трудових правовідносин. Посилаючись на викладені вище обставини, представник позивача просить поновити [PERSON] на роботі та стягнути із [PERSON] заборгованість по заробітній платі за вимушений прогул. Ухвалою від 25 листопада 2021 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 15-16). 14.12.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 11.08.2021 по справі № 573/1351/20 було видано наказ № 12 від 11.08.2021 про поновлення [PERSON] на роботі. Оскільки згідно штатного розпису була відсутня посада кур`єра, останньому було запропоновано посада водія-експедитора відповідно до листа від 11.08.2021, який був направлений на адресу позивача і ним був отриманий. [PERSON] погодився на дану посаду 13.09.2021, про що долучив заяву від 20.09.2021, в результаті чого було винесено наказ № 19, яким прийнято його на посаду водія автотранспортних засобів з посадовим окладом 6 000 грн. При цьому раніше наказом № 11 від 10.08.2021 відповідачем повідомлено усіх працівників про подальше звільнення внаслідок припинення своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог ст.ст. 40, 49-2 КЗпПУ та проведення закриття підприємництва, проведення розрахунків по заробітній платі з виплатою всіх компенсацій. [PERSON] особисто після його поновлення 12.08.2021 представником відповідача [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, у присутності бухгалтера [PERSON] , було доведено до відома про вказані обставини та запропоновано ознайомитись із наказом № 13 від 12.08.2021 відповідно до чинного законодавства. Проте, від підписання про ознайомлення позивач відмовився, про що було складено відповідний акт та 12.08.2021 направлено позивачу поштовим відправленням, який отримано ним 17.08.2021. Таким чином відповідач зазначає, що позивачу було відомо про його подальше звільнення як в усній формі 12.08.2021, так і в письмовій 17.08.2021, а також ознайомлено із наказом № 24 від 20.10.2021 про його звільнення. Оскільки при припиненні підприємницької діяльності припиняються всі права та обов`язки, та як внаслідок вся чисельність підприємства скорочується, та весь штат працівників ліквідується, що як наслідок унеможливлює працевлаштування працівників, в т.ч. [PERSON] . При цьому, останньому була виплачена вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до касового ордеру № 38 від 20.10.2021 у сумі 2\~615,41 грн., а також за фактично відпрацьований час у вересні в сумі 1 317,27 грн. (касовий ордер № 31 від 30.09.2021) та заробітну плату за жовтень 2021 в розмірі 1 922,79 грн. (касовий ордер № 32 від 07.10.2021), та 20.08.2021 позивач отримав відпускні за серпень 2021 в сумі 3 694,62 грн. шляхом перерахування коштів на банківську картку, що підтверджується банківською випискою. Відповідач звертає увагу суду, що ним виконано всі вимоги, передбачені трудовим законодавством щодо попередження, звільнення та виплати гарантованих платежів. Крім того наголошує, що твердження позивача щодо продовження здійснення відповідачем підприємницької діяльності, є безпідставним та необґрунтованим. Так, 22.10.2021 ним було подано заяву про припинення підприємницької діяльності до Шумської міської ради (реєстраційний номер справи: 260900296650). Як наслідок, станом на момент звернення позивача до суду, підприємницька діяльність відповідача припинена, що підтверджується інформацією про зняття з обліку як платника податків. На підставі викладеного, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а. с. 20-24). У судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що після його поновлення на посаді кур`єра 11 серпня 2021 року, йому було запропоновано посаду водія-експедитора, а потім просто водія, з якою він погодився. З 25 серпня по 17 вересня 2021 року він перебував у відпустці, а з 20 вересня 2021 року вже був прийнятий на посаду водія. Далі з 11 жовтня по 19 жовтня 2021 року він перебував у відпустці, а 20 жовтня 2021 року коли він вийшов на роботу його незаконно звільнили на тій підставі, що підприємство ліквідовується. Розмови із [PERSON] про закриття підприємства не було, була розмова із [PERSON] , який за довіреністю представляє інтереси [PERSON] . Крім того, його звільнення за дорученням проводив також [PERSON] , а не [PERSON] . Вважає, що двомісячний строк попередження про майбутнє звільнення повинен був відраховуватися від 20 вересня 2021 року. Також зазначає, що особи, які працювали на підприємстві разом із ним продовжують працювати, лише його в черговий раз незаконно звільнили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав письмове пояснення, в якому вкотре зазначив про необґрунтованість позову з викладених у відзиві підстав. Просить відмовити у задоволенні позову повністю та розглянути справу без його участі (а. с. 84). Судом встановлено, що на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 11.08.2021 відповідачем було видано наказ № 12 від 11.08.2021 про скасування наказу № 4 від 10.07.2020 про звільнення [PERSON] та поновлення його на роботі. Підстава: постанова Сумського апеляційного суду від 10.08.2021 № 573/1351/20. Дану обставину підтвердив позивач у судовому засіданні. (а. с. 27). 11 серпня 2021 до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] внесений запис про скасування наказу № 4 від 10.07.2020 на підставі постанови Сумського апеляційного суду від 10.08.2021 (а. с. 6). [PERSON] було запропоновано посада водія-експедитора, оскільки згідно штатного розпису була відсутня посада кур`єра, відповідно до листа-пропозиції від 11.08.2021, який [PERSON] відмовився отримувати, тому лист був направлений на адресу позивача і ним був отриманий 17.08.2021 (а. с. 7, 28-32). Позивач погодився на запропоновану посаду, про що долучив заяву від 13.09.2021, та на підставі його заяви від 20.09.2021 ФОП [PERSON] того ж дня було винесено наказ № 19, яким [PERSON] прийнято на посаду водія автотранспортних засобів з посадовим окладом 6 000,00 грн., про що між сторонами було укладено трудовий договір (а. с. 10-11, 33-35). Наказом від 10.08.2021 № 11 відповідачем повідомлено інших працівників про майбутнє звільнення відповідно до вимог п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпПУ (а. с. 39). На підставі довіреності, посвідченої нотаріально 05.08.2019, представником ФОП [PERSON] в усіх відносинах, є [PERSON] (а. с. 40-42). Також судом встановлено, що 12.08.2021 року у зв`язку із припиненням діяльності ФОП [PERSON] його довіреною особою - [PERSON] винесено наказ № 13 від 12.08.2021 щодо попередження працівників про майбутнє звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП не пізніше ніж за 2 місяці, та проведення відповідних виплат та компенсацій, із яким ознайомлено [PERSON] 12.08.2021 року особисто [PERSON] у присутності бухгалтера [PERSON] , що встановлено у судовому засіданні, проте останній відмовився ознайомлюватися із вказаним наказом та попросив направити його поштою, про що був складений відповідний акт 12.08.2021 року і того ж дня рекомендованим листом направлений позивачу . Вказаний наказ [PERSON] отримав поштою особисто 17 серпня 2021 року (а. с. 8, 43). Згідно акту, складеного 12.08.2021 бухгалтером [PERSON] , затвердженого в.о. ФОП « [PERSON] » - [PERSON] встановлено, що в присутності вказаних осіб, було зачитано та ознайомлено позивача [PERSON] із наказом № 13 від 12.08.2021 про звільнення у зв`язку із закриттям підприємницької діяльності ФОП « [PERSON] », який був відправлений листом позивачу, та отриманий 17.08.2021. Крім того, факт ознайомлення 12.08.2021 року позивача із вказаним наказом підтверджується проглянутим в судовому засіданні відеозаписом (а. с. 44-48). Так, із долученого відповідачем відеозапису та продемонстрованого у судовому засіданні у присутності [PERSON] судом було встановлено, що 12.08.2021 року [PERSON] у присутності [PERSON] та [PERSON] оголосив наказ про припинення діяльності ФОП [PERSON] та подальше звільнення працівників. При цьому позивач відмовився ставити підпис під ознайомленням із наказом, тому наказ йому направили поштовим відправленням ( а.с. 66). Наказом № 15 від 13.08.2021 змінено фактичну адресу підприємницької діяльності ФОП « [PERSON] » з [ADDRESS] , які розміщені в смт. Улянівці Сумського району Сумської області (а. с. 9). На підставі наказу № 24 від 20.10.2021 [PERSON] звільнено з роботи з посади водія автотранспортних засобів з 20.10.2021 у зв`язку із припиненням діяльності згідно із п. 1 ст. 40 КЗпПУ, та зобов`язано виплатити вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, про що останнього було письмово ознайомлено (а. с. 12, 49). [PERSON] була виплачена вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до видаткового касового ордеру № 38 від 20.10.2021 у сумі 2\~615,41 грн., а також за фактично відпрацьований час у вересні в сумі 1 317,27 грн. (касовий ордер № 31 від 30.09.2021) та заробітну плату за жовтень 2021 в розмірі 1 922,79 грн. (касовий ордер № 32 від 07.10.2021), а також 20.08.2021 позивач отримав за відпустку за серпень 2021 кошти в сумі 3 694,62 грн. шляхом перерахування на банківську картку, що підтверджується банківською випискою, та не заперечувалося позивачем у судовому засіданні (а. с. 50-54). Крім того, встановлено, що 22.10.2021 [PERSON] , подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та 23.10.2022 знято останнього з обліку у податкових органах як фізичну особу підприємця (а. с. 55-63). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, відповідно до частини другої статті 43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів, відповідно до суспільних потреб. Частина друга статті 24 Конституції України, а також стаття 2\~Кодексу Законів\~про працю\~України проголошують, що всі громадяни рівні у трудових правах незалежно від походження, кольору шкіри, соціального чи майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Згідно із статтею 5-1\~КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема - вільний вибір виду діяльності. Закріпивши гарантії права на працю, законодавство України про працю встановлює порядок прийому на роботу, порядок переведення, вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника (або уповноваженого ним органу) тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року № 61-9655св18. У ході судового розгляду справи було встановлено, що у серпні 2021 відповідачем було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] . Одночасно позивач [PERSON] був належним чином попереджений про майбутнє звільнення особисто 12.08.2021 року та письмово 17.08.2021 року відповідно до вимог діючого законодавства з проведенням всіх подальших виплат. Відповідач [PERSON] посилається на ту обставину, що звільнення позивача із займаної посади зумовлено припиненням його підприємницької діяльності згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, а відтак, вказані вище норми законодавства при звільнення позивача не було порушено. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що процедура звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~була дотримана відповідачем. Доводи позивача про те, що не ФОП [PERSON] його особисто звільняв, а особа за довіреністю [PERSON] не є підставою для визнання звільнення незаконним, оскільки повноваження останнього надані йому згідно нотаріально посвідченої довіреності від 05.08.2019 року. Таким чином, враховуючи, що наказ про звільнення виданий повноважною особою, в межах своєї компетенції, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача з роботи у ФОП [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів з 20.10.2021 на підставі пункту 1 ч. 1 статті 40\~КЗпП України відбулося з дотримання вимог трудового законодавства та без порушення прав [PERSON] . Щодо вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] було здійснено всі виплати, а саме: виплачена вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до видаткового касового ордеру № 38 від 20.10.2021 у сумі 2\~615,41 грн., а також за фактично відпрацьований час у вересні в сумі 1317,27 грн. (касовий ордер № 31 від 30.09.2021) та заробітна плата за жовтень 2021 в розмірі 1922,79 грн. (касовий ордер № 32 від 07.10.2021), а також 20.08.2021 позивач отримав грошові кошти за відпустку у серпні 2021 в сумі 3 694,62 грн. шляхом перерахування на банківську картку, що підтверджується банківською випискою. Таким чином у судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт порушеного права позивача щодо виплат по заробітній платі. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 12, ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу для задоволення позовних вимог про поновлення\~на роботі\~та стягненні\~заборгованості по\~заробітній платі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не доведені позивачем та спростовується дослідженими у судовому засіданні письмовими матеріалами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed