Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з вищевказаним позовом та просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку в [ADDRESS] в якому зареєстрована відповідачка - його колишня дружина [PERSON] . Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.04.2016 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Їхня спільна дочка залишилася проживати з ним, а Відповідачка в 2015 році залишила сім`ю та переїхала жити до міста Києва. З того часу сторони не спілкуються. Жодних витрат по утриманню будинку Відповідачка не несе. Добровільно знятися з місця реєстрації не бажає. Враховуючи те, що його колишня дружина з 2015 року, тобто більше року, не проживає в житловому будинку, не користується ним, участі в утриманні будинку не приймає, позивач просить визнати її, як особу, яка втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву про проведення судового розгляду у відсутності сторони позивача, позовні вимоги повністю підтримують з підстав, викладених вище, просив позов задовольнити, не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання неодноразово повідомлялась згідно вимог закону. На час розгляду справи причини неявки Суду не повідомила. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatismutandis, рішення у справі (AleksandrShevchenkov. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та співставленні, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2008 року, яким визнано за [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок з відповідними господарським будівлями у порядку спадкування, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» №25758209 від 12.12.2008. Записами в акті обстеження матеріально-побутових умов від 08 лютого 2021 року встановлено, що в будинку позивача зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка не проживає в ньому після розірвання шлюбу з власником цього будинку. У ході судового розгляду встановлено, що відповідачка є колишньою дружиною позивача, шлюб між подружжям розірвано 20.04.2016 року рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Отже, з письмових доказів, долучених позивачем, підтверджено факт відсутності відповідачки більше одного року за зареєстрованим місцем свого проживання. Протилежних доказів стороною Відповідача Суду не надано. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки позивач є власником зазначеного будинку, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved