Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.08.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні власністю, втрати права на користування житлом та зняття з реєстрації, яким просить усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання факту припинення сервітуту на підставах закону, а також факту втрати права у [PERSON] користування чужим майном за адресою: [ADDRESS] , як внаслідок припинення строку і обставин, яка була підставою для встановлення такого сервітуту; зобов`язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію ( Відділ з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб) зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою належної їй квартирою володіння на підставі рішення суду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час позивач вирішила продати належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] про що повідомила відповідача. Проте відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, постійно провокує конфлікти. Дана поведінка дає право позивачу щодо захисту своїх прав та законних інтересів, щодо звернення до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 13.09.2019 року [PERSON] було подано до суду позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення до житлового приміщення, якою просить усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом її вселення по місцю реєстрації та проживання квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 05.08.2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який являється сином [PERSON] , який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2008 року було розірвано. Зазначає, що в наслідок невизнання на даний час [PERSON] права власності на спірну квартиру, існує порушення майнових та житлових прав [PERSON] . Крім того, зазначила, що з серпня 2019 року не може проживати у спірній квартирі, внаслідок неправомірних дій членів родини [PERSON] та [PERSON] , оскільки остання зміни замки на вхідних дверях з приводу чого вона зверталась до Святошинського УП ГУ НП в м. Києві. На підставі викладено просила зустрічний позов задовольнити. Ухвалою судді від 27.08.2019 року було відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 22.10.2019 року за клопотанням відповідача розгляд справи було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2011 року посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Верещинській А.П. на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 14). За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у спірній квартирі з 17.06.2014 року по теперішній час (а.с. 33). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який являється рідним сином [PERSON] , який рішенням Святошинського районного суду м. Києва віл 10.04.2008 року було розірвано (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що позивач є власником спірної квартири, відповідач не є членом сім`ї власника квартири, у спірній квартирі не проживає, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] обґрунтовані на законі та доведені матеріалами справи. Щодо вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку то судом встановлено наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. А тому дана позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню. Отже враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення основного позову в частині усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання втратившим право у [PERSON] користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Щодо зустрічних позовних вимог то судом встановлено наступне. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з положеннями статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу . Припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє позивача права на користування житловим приміщення, до якого позивач вселилася як член сім`ї власника на законних підставах за його згодою. До аналогічного правового висновку дійшов Верховий Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №640/16022/16-ц. Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. При цьому, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Водночас, як вбачається із матеріалів справи, позивач за основним позов звернулась до суду з позовом 21.08.2019 року, а [PERSON] позивач за зустрічним позовом звернулась до суду з позовом 13.09.2019 року. У свою чергу позивачем за зустрічним позовом, не надано жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач за основним позовом [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою з 09.08.2019 року, що передують даті звернення позивача із даним позовом до суду. Зокрема, у позовній заяві позивач за зустрічним позовом посилався на те, що відповідач за зустрічним позовом не допускала її до житла, змінила замки, при цьому ані письмових, ані будь-яких інших доказів, передбачених ст.76 ЦПК України, суду не надала, а тільки вже після звернення [PERSON] до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні власністю, втрати права на користування житлом та зняття з реєстрації 17.09.2019 року звернулась до Святошинського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про чинення перешкод у користуванні спірною квартирою. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про недоведеність належними та допустимими доказами позовних вимог позивачем за зустрічним позовом, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. З викладеного,

Outcome: partial