Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець Пирога С.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовну заяву, мотивує тим, що10 січня 2022 року приватним виконавцем Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис №1852, яким запропоновано стягнути з неї на користь відповідача заборгованість в розмірі 26 940, 00 грн. Зазначає, що 03 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. відкрито виконавче провадження №68474394 та накладено арешт на все нерухоме майно. Вказує, що про винесену постану їй стало відомо по місцю роботи. Вважає, що приватний нотаріус при вчинені виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості, а тому порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» при вчиненні такого напису, оскільки, оскаржуваний виконавчий напис, було вчинено нотаріусом на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально. На підставі наведеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис №1852 від 10.01.2022 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., про стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 26 940,00 грн. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року забезпечено позов [PERSON] до ТзОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в прохальній частині позовної заяви просила суд про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв на адресу суду про розгляд справи без їх участі не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 24.06.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ІНКАСО-ФІНАНС» було укладено договір позики №2023004903-88330, відповідно до умов договору позичу було надано кредитні кошти у розмірі 4 000 грн. (а.с 7-13). 10 січня 2022 року приватним виконавцем Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис №1852, яким запропоновано стягнути з неї на користь відповідача заборгованість в розмірі 26 940, 00 грн. (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, вказаний виконавчий напис був пред`явлений стягувачем до виконання та приватним виконавцем Пирогою С.С. було винесено постанову від 03.02.2022 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 15). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Разом з тим, судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17. Таким чином, для вчинення виконавчого напису нотаріуса стягувачу необхідно було надати оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Із матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір №2023004903-88330 від 24.06.2021 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» не є нотаріально посвідченим (а.с. 7-12). Жодних доказів на підтвердження чи спростування вказаного факту не було подано відповідачем. Крім того, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. У спірних правовідносинах судом встановлено, що позивач не погоджується з сумою заборгованості, яка виникла за неналежне виконання умов кредитного договору, при цьому, відповідачами взагалі не надано розрахунок заборгованості, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, що викликає сумнів у підставності суми у ньому зазначеної. Таким чином, на момент вчинення нотаріусом Личуком Т.В. виконавчого напису у боржника [PERSON] не була підтверджена належними доказами наявність безспірної заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковою умовою для його вчинення . Виходячи із вищевикладеного, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Личуком Т.В. з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду в сумі 992 грн.40 коп. та заяви про забезпечення позову в сумі 496,20 грн.

Outcome: approved