Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 листопада 2020 року о 16:20 год. по вул. Дніпровській у м. Павлограді водій автомобіля "ВАЗ 21061", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Renault", реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2021 та визнано відповідача винним у скоєнні ДТП. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" з лімітом відповідальності 130000 грн. та франшизою 2600 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача складає 98513,05 грн. Страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 45265,81 грн. Також позивач зазначає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка виразилася у тому, що позивач позбавлений можливості користуватися належним йому майном. У зв`язку з тим, що розмір завданої майнової шкоди страхова компанія виплатила частково, позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 65247,24 грн, 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 6908 грн. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явились. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повній мірі, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що відповідальність відповідача була застрахована і розмір шкоди не перевищив розміру страховки; зазначив, що розмір матеріальної шкоди не доведено належним чином; Також зазначив, що відповідачем жодним чином не доведено та не обґрунтовано завдання моральної шкоди та не надано будь-яких доказів цього. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 13 листопада 2020 року о 16:20 год. по вул. Дніпровській у м. Павлограді водій автомобіля "ВАЗ 21061", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Renault", реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу. Транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/8051/20 від 11 січня 2021 року, тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Цією ж постановою суду відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адмінвідповідальності. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля марки "Renault", реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач на час ДТП був володільцем автомобіля "ВАЗ 21061", реєстраційний номер [NUMBER] , що встановлено постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/8051/20 від 11 січня 2021 року та підтверджується поясненнями представників сторін. Цивільна відповідальність відповідача, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР 200779101 від 31 липня 2020 року, застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" з лімітом відповідальності 130000 грн. та франшизою 2600 грн. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено ліміт відповідальності страховика. Обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому ліміті. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка згідно вищевказаного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить 2600 гривень. У відповідності до п.36.6 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником, або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачено договором страхування. Згідно копії висновку експертного автотоварознавчого дослідження №118-1/20 від 02 грудня 2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача складає 98513,05 грн. Не погодившись з наданим позивачем висновком експертного автотоварознавчого дослідження, відповідач не надав зустрічних доказів, які б поставили під сумнів висновок експерта. Суд приймає до уваги й те, що відповідачем не заявлялось клопотань щодо проведення судової експертизи для встановлення розміру завданої шкоди. Таким чином, визначаючи розмір завданої матеріальної шкоди суд виходить з наданих позивачем доказів, які є належними та допустимими. Згідно копії виписки банку по банківській картці [PERSON] про надходження на його рахунок коштів, встановлено, що 30 квітня 2021 року ПрАТ СК "ПЗУ Україна" виплатив позивачу 45265,81 грн. Зазначена сума значно менше розміру страхової суми, яка згідно полісу складає 130000 грн з шкоду заподіяну майну. Враховуючи виплату страхової компанії залишок не відшкодованої матеріальної шкоди складає 98513,05 грн - 45265,81 грн = 53247,24 грн. Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. При відшкодуванні шкоди страхова повинна відшкодувати збиток, який повинен бути розрахований у відповідності до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Якщо ці розрахунки повністю не покривають відновлювальний ремонт, то різницю повинен відшкодувати винуватець. Вказаний висновок походить з постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц де зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди на винуватця, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність буде суперечити інституту страхування відповідальності. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020 року; № 753/10416/17 від 05.11.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 755/7666/19 від 15.10.2020 року; № 131/709/18 від 30.09.2020 року; № 583/3159/18 від 23.07.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 200/12295/17 від 30.06.2020 року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020 року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020 року; № 756/2632/17 від 22.04.2020 року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020 року; № 643/2224/17 від 18.03.2020 року; № 761/2941/17 від 10.03.2020 року; № 450/446/16-ц від 04.03.2020 року; № 755/5374/18 від 21.02.2020 року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020 року; № 916/2554/17 від 17.01.2020 року. Сторонами не надано суду доказів того, що відповідачем була відшкодована позивачу франшиза у розмірі 2600 грн. Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхова компанія не відповідає за завдану відповідачем шкоду в частині франшизи, а тому остання підлягає стягненню з відповідача. Позивачем не пред`явлено позовних вимог до страхової компанії, а тому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, оскільки від позивача чи його представника до суду не надходило клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідача. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить з того, що сторонами та їх представниками не надано суду відомостей про те, чи є пошкоджений автомобіль відремонтованим. За таких обставин, суд, враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом та те, що зазначений позивачем розмір шкоди не перевищує страхової суми, вважає за необхідне відмовити у стягненні шкоди з відповідача, за винятком розміру франшизи - 2600 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення моральної шкоди. Проте, ні позивачем, ні його представником суду не надано жодного доказу завдання відповідачу моральної шкоди. Вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтовуються позивачем лише суб`єктивними письмовими поясненнями. Враховуючи відсутність жодних доказів в обґрунтування завдання позивачу моральної шкоди, відсутність особистих пояснень позивача, неможливо достовірно встановити факт завдання позивачу моральної шкоди та визначити її розмір. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, а тому в цій частині слід відмовити. Крім того, позивачем не враховані положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачений відповідний порядок відшкодування моральної шкоди потерпілому. Представник відповідача в обґрунтування підстав для відмови у позові посилався на те, що транспортний засіб не належить відповідачу, а тому відповідач є неналежним. Відповідач керуючи автомобілем був його володільцем на законних підставах, оскільки відповідачем не доведено протилежного, а тому суд вважає такі доводи безпідставними. Також суд приймає до уваги й те, що згідно пояснень представника відповідача відповідач на момент ДТП не виконував трудових функцій покладених на нього працедавцем. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Позивачем до суми матеріальної шкоди було додано 2000 грн як суму, яка була сплачена ПП [PERSON] за складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження №118-1/20 від 02 грудня 2020 року, що підтверджено копією квитанції до прибутково-касового ордеру №32 від 27 листопада 2020 року. Згідно з ч.1, п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже, суд вважає, що вказані кошти в сумі 2000 грн, які сплачені за складення експертного висновку, мають бути віднесені до суми судових витрат. Таким чином, розмір судових витрат, які заявлені позивачем складають: 908 грн - судовий збір, 6000 грн - витрати на професійну правничу допомогу, 2000 грн - витрати пов`язані з проведенням експертизи та вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, а всього 8908 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача франшизи у сумі 2600 грн та судові витрати в сумі 354,97 грн, в іншій частині вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: partial