Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.05.2014 року на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини його заробітку (доходу) на 1/6 частку його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.05.2014 року з нього на користь [PERSON] , [INFO] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 24 квітня 2014 року до досягнення повноліття сина. Також з 25.11.2020 року Фастівським ВДВС ЦМУ МЮ з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду (25.11.2020 року) і до досягнення дитиною повноліття. Також з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] та на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду (25.11.2020 року) і до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] . Таким чином, на його утриманні перебуває три особи і відповідно аліменти на кожного мають стягуватися у рівних частках, а саме по 1/6 на кожного. Тому він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд розглянути справу за їх відсутності, не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила, відзив не надала. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.13). Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду (25.11.2020 року) і до досягнення дитиною повноліття. Також з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду (25.11.2020 року) і до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] (а.с.11-12). Таким чином, загальний розмір аліментів, що підлягає стягненню з позивача на утримання двох дітей та дружини перевищує 1/2 частину усіх видів його заробітку доходу і складає 2/3 частини його заробітку (доходу). Суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дітей та дружини, може бути зменшений в порядку ст. 192 СК України в зв`язку зі зміною його сімейного та матеріального стану. Зміна сімейного та матеріального стану платника аліментів відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів, що стягуються на користь відповідачів на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено наступне: «Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у постанові від 16.09.2020р. у справі №565/2071/19 прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до висновку Верховного Суду, що міститься у постанові від 30.05.2018 р. у справі №194/1211/16-ц, одруження та наступне батьківство визналось судом касаційної інстанції підставою для зменшення розміру аліментів. Як встановлено судом, матеріальне становище [PERSON] зазнало змін в сторону погіршення, а тому на підставі чинного законодавства, розмір аліментів на користь [PERSON] має бути зменшений. Також судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , враховуючи зміни в матеріальному становищі відповідача в бік погіршення, суд вважає за доцільне зменшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька дитини може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі №143 цс 13. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача на 1/6 частку всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову [PERSON] , а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved