Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

25 березня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців обов`язки заборонивши перебувати в місці спільного проживання разом з нею за адресою: [ADDRESS] та заборонити наближатися на відстань ближче 100 м до місця їхнього проживання. В обґрунтування заяви зазначала, що вона разом зі своїм співмешканцем [PERSON] проживає за вказаною вище адресою, хоча у нього є власний будинок в с. Малі Каленичі Шепетівського району. Однак останній, кілька років поспіль та по теперішній час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, постійно вчиняє щодо неї домашнє насильство, а саме: психологічне насильство, яке полягає у словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, контролі у пересуванні, вимаганні, щоб вона не проживала у своїй квартирі; фізичне насильство - ляпаси, стусани, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання у неї різноманітних предметів; економічне насильство - псує майно у орендованому нею будинку, в якому вона проживає з неповнолітнім сином, та погрожує відбиранням належних їй грошових коштів. У зв`язку з вчиненням домашнього насильства щодо неї заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів та за рішеннями суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України. Однак, останній продовжує вчиняти протиправні дії щодо неї та на будь-які заходи впливу правоохоронних органів не реагує, тому вона звернулася із даною заявою до суду. Ухвалою судді від 25.03.2022 року заяву прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та призначено судове засідання по справі. Під час судового розгляду [PERSON] заяву підтримала із зазначених у ній підстав та просила дану заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] , пояснив, що в нього є де мешкати та зазначив, що більше не буде сваритися із колишньою дружиною. Заслухавши пояснення, перевіривши письмові матеріали справи, суд зазначає про таке. Встановлено, що заявниця співмешкає з [PERSON] у будинковолодінні, розташованому по [ADDRESS] . 04.08.2020 року приблизно о 11:00 год. за місцем спільного проживання, що в [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , а саме: висловлювався у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 16.10.2020 року [PERSON] визнано винним за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 7 діб. Окрім того, 26.12.2020 року приблизно о 15:40 год. за місцем спільного проживання, що в [ADDRESS] , [PERSON] повторно протягом року вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] психологічний вид домашнього насильства, а саме: висловлювався у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 15.01.2021 року [PERSON] визнано винним за ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення увиді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 340 грн. Не припиняючи умисні дії 27 та 30 січня 2021 року приблизно о 18:00 години за місцем спільного проживання в [ADDRESS] , [PERSON] повторно, протягом року вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] психологічний вид домашнього насильства, а саме: висловлювався у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 04.02.2021 року [PERSON] по вищезазначених фактах визнано винним за ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді 40 годин громадських робіт. [PERSON] 05 червня 2021 року подала заяву до ВПД №3 Шепетівського РУП про систематичне вчинення домашнього насильства [PERSON] , в якій просила внести дані відомості до ЄРДР , щодо вчинення кримінального правопорушення. Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 15.09.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначено покарання у виді 170 годин громадських робіт. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 названого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За положеннями п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факти систематичного вчинення заінтересованою особою домашнього насильства по відношенню до заявниці, які проявлялися у нецензурних висловлюваннях, а також погрозах фізичною розправою підтверджуються, зокрема вироком суду від 15.09.2021 про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України. Врахувавши характер вчинених [PERSON] протиправних дій, ризики їх продовження та вірогідність чергового вчинення ним домашнього насильства, а також нагальну необхідність захисту прав [PERSON] від домашнього насильства, суд приходить до висновку про можливість застосування до [PERSON] обмежувального припису у вигляді тимчасової заборони строком на шість місяців перебувати в місці проживання заявниці та наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до будинковолодіння, що в [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved