Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

30 липня 2021 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лище» (далі позивач, СТОВ «Лище») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі відповідач-2, [PERSON] ) про визнання недійсним договору міни земельних ділянок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору оренди від 02 грудня 2020 року є орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0722883600:08:000:0042, яка належала відповідачу-1. 05 січня 2021 року вказана ділянка за договором міни була відчужена на користь відповідача [PERSON] . Позивач вважає недійсним вказаний договору, оскільки порушене його переважне права орендаря на її викуп. Крім того, вважає, що ціна земельних ділянок була неспівмірною, а самі вони знаходяться у різних місцевостях. З наведених підстав просить суд визнати недійсним договір міни від 05 січня 2021 року, який укладений між відповідачами. Представник позивача у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не прибув, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 05 січня 2021 року між відповідачами був укладений договір міни, відповідно до умов якого, [PERSON] передала [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0722883600:08:000:0042, а взамін отримала земельну ділянку 0722883600:01:001:2686 (а.с.18-19). Згідно договору оренди землі від 02 грудня 2020 року, позивач є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 0722883600:08:000:0042 (а.с.13-14). Надаючи правову оцінку доводам позивача про недійсність спірного договору міни, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 777 ЦК України визначено, що наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Отже, наймач може скористатися своїм переважним право на купівлю земельної ділянки, якою він користується, лише у разі її продажу, а не міни. Позивач, в силу діючого на час виникнення спірних правовідносин мораторію на відчуження земельних ділянок (паїв) сільськогосподарського призначення, взагалі не міг мати у власності аналогічних за своєю правовою природою ділянок, а тому учасником міни бути не міг. Аналогічна\~позиція викладена\~у постанові\~Верховного Суду\~від 30\~червня 2021\~року № 328/2423/18. До того ж, права та законні інтереси наймача, який вважає, що його переважне право на купівлю об`єкта оренди порушено, підлягають захисту не шляхом пред`явлення позову про визнання недійсним договору, а шляхом пред`явлення позову про переведення на себе прав та обов`язків покупця. Обраний позивачем спосіб захисту суперечить суті його порушеного законного інтересу, тобто, є неефективним та не призводить до реального поновлення прав та законних інтересів. Крім того суд звертає увагу, що згідно статті 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. В пункті 37 укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору оренди сторони чітко вказали, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов договору або розірвання договору, що узгоджується з приписами ст.770 ЦК України. Отже, за фактом зміни власника спірної земельної ділянки права та законні інтереси позивача не були порушені, адже він продовжує залишатися її орендарем за діючим договором оренди. Що стосується\~доводів позивача\~про порушення\~відповідачами мораторію\~на відчуження\~земельних ділянок\~сільськогосподарського призначення,\~суд звертає\~увагу на\~правову позицію,\~яка викладена\~у п.п.73-80\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~15\~травня 2019\~року № 227/1506/18, яка полягає у наступному. Встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній до 1 січня 2019 року, передбачала винятки, одним з яких була можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, а не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай). За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша-третя статті 715 ЦК України). У разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву (частина перша статті 14 Закону № 899-IV). Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку (абзац одинадцятий частини першої статті 5 Закону № 899-IV), а в редакції, чинній з 1 січня 2019 року, до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Частина перша статті 14 цього Закону визначає один з випадків можливого обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не регулює обмін земельними частками (паями), права на які підтверджені сертифікатом, і розподіленими та визначеними у натурі земельними ділянками, які ще не зареєстровані за власниками земельних часток (паїв). Стаття 14 Закону № 899-IV не забороняє можливість обміну земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті, як і не забороняє можливість обміну іншими, ніж призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, визначена у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній до 1 січня 2019 року, та виключення з неї можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Наявність у сільських, селищних, міських рад і районних державних адміністрацій передбаченого в абзаці одинадцятому частини першої статті 5 Закону № 899-IV повноваження оформляти матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку (з 1 січня 2019 року до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку), не виключає можливість обміну згідно з чинним законодавством земельними ділянками, на які вже були видані державні акти на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). З наведеного слідує, що відповідачі правомірно та в межах виключень з чинного на момент укладення договору міни мораторію обмінялися сформованими земельними ділянками, на які були видані державні акти, а сам по собі такий обмін не порушує ні переважного права позивача, як наймача земельної ділянки, ні його законних інтересів, пов`язаних з продовження дії договору оренди після зміни власника земельної ділянки. Доводи відповідача про те, що земельні ділянки, які були обмінені, не є співмірними за вартістю є надуманими, оскільки відповідачі,

Outcome: dismissed