Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненною позовною заявою до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» про стягнення недоплаченої суми інфляційних, трьох відсотків річних та пені. Згідно уточненої позовної заяви, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача недоплачену суму інфляційних витрат, три відсотки річних та пеню в розмірі 3589,02 грн., у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем - Комунальним підприємством «Білгород-Дністровськводоканал» грошових коштів згідно укладеного між сторонами трудового контракту від 28.09.2018 року та Акту про виконання робіт №13 від 28.09.2018 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав на адресу заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, однак згідно наданого на адресу суду відзиву, просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення недоплаченої суми інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені у розмірі 3249,96 грн.. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28.09.2018 року між сторонами укладено цивільно-правовий договір, яким визначено що позивач зобов`язується надати відповідачу послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених договором, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. 28.09.2018 року складено акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору №13, яким визначено, що послуги (робота) передбачені договором № 13 від 28.09.2018 року позивачем були надані, а замовником прийняті, на загальну суму 11 775 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок. Суд погоджується з твердженням сторони відповідача, що фактично цивільно-правовий договір №13 та акт прийому наданих послуг укладені в один день. В свою чергу більшість послуг, які визначені в акті прийому наданих послуг, надані пізніше, ніж підписаний акт. Підпунктом 164.2.2. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору. Пунктом 164.6. статті 164 ПК України встановлено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на су му податкової соціальної пільги за її наявності. Відповідно до пункту 167.1. статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Пунктом 16-1 підрозділу 10 ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором с доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Статтею 163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Враховуючи вищевикладене сума винагороди у розмірі 11 775 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, яка визначена цивільно-правовим договором №13 від 28.09.2021 року та актом прийому наданих послуг до вказаного договору, підлягає оподаткуванню, загальна ставка податку за цивільно-правовим договором становить 19,5 %. Тобто, сума винагороди позивача [PERSON] за надані послуги після оподаткування складає 9 478 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 87 (вісімдесят сім) копійок. Позивачем разом з позовом подано відомості, що підтверджують виплати відповідачем позивачу грошові кошти за цивільно-правовим договором №13 від 28.09.2018 року. Вказаними відомостями встановлено, що відповідачем на рахунок позивача сплачено 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, що не заперечувалось позивачем. Тобто, фактично відповідачем не виплачено позивачу 2 478 (дві тисячі сімдесят вісім) гривень 87 (вісімдесят сім) копійок. \~ \~ \~ \~ Загальний період прострочення складає 3 роки (з 28.09.2018 року по 23.09.2021 року). Розрахунок відсотків за прострочення виплати грошових зобов`язань становить 3% річних від простроченої суми у розмірі 2\~478,87 грн. (2478,87*0,03=74,36 грн.). Отже, заборгованість у вигляді 3 % за період прострочення складає 223,10 (формула розрахунку 74,36 * 3). Суд приймає до уваги та погоджується з розрахунком суми боргу з урахуванням індексу інфляції, наданої стороною відповідача, згідно якого сума заборгованості враховуючи індекс інфляції складає 547,99 грн. Загальна сума заборгованості, враховуючи інфляційні збитки та 3 % річних, становить 3\~249, 96 грн.. Також суд приймає до уваги та погоджується з твердженням сторони відповідача КП «Білгород-Дністровськводоканал», щодо пропуску позивачем строків позовної давності щодо стягнення пені за цивільно-правовим договором №13 від 28.09.2018 року, оскільки положеннями статті 258 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено позовну давність в один рік для вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Європейський Суд з прав людини, тлумачачи поняття строку позовної давності, розкриває його й з іншого боку, а саме: як передбачене законом право правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Застосування строку позовної давності в цілях\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського Суду з прав людини забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність та остаточність. Отже, оскільки позивачем [PERSON] не заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності, не зазначено поважності причин пропуску строків для звернення до суду з позовом для захисту своїх законних прав та інтересів, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення пені у сумі 339,16 грн. у зв`язку з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статей 525, 526\~ЦК\~України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статей 610, 611, 625\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом\~статті 549 ЦК, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~\~ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача КП «Білгород-Дністровськводоканал» на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивачем сплачено згідно квитанції №1017286379 від 23.09.2021 року мінімальний розмір судового збору, який був встановлений чиним законодавством під час звернення з позовною заявою до суду. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial