Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

В жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 02 квітня 2019 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, згідно умов якого відповідачка отримала в позику від нього грошові кошти в сумі 15 000 гривень, які зобов`язалася повернути в строк до 30 квітня 2019 року, що підтверджується розпискою від 02 квітня 2019 року, написаною нею власноруч. Однак, на день пред`явлення позову відповідачка свого зобов`язання не виконала, на неодноразові вимоги щодо повернення грошових коштів не реагує, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 15000 гривень боргу за договором позики, 1113,29 гривень- трьох процентів річних, 2034 гривень-інфляційних витрат. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Варода Х. Р. в судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій справу просять слухати у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення, розміщене на офіційному веб.порталі судової влади України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого відповідачка отримала в позику від позивача грошові кошти в сумі 15 000 гривень, які зобов`язалася повернути в строк до 30 квітня 2019 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України). Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких, умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Зазначені обставини підтверджуються прикладеними доказами. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду розглянувши справу № 373/2054/16-ц, (Постанова від 16.01.2019 року) дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти, позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству За таких обставин, з відповідача [PERSON] користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 15000 гривень боргу за договором позики, 1113,29 гривень- трьох процентів річних, 2034 гривень-інфляційних витрат, 908 гривень сплаченого позивачем судового збору та 3000 гривень на отриману ним правничу допомогу. У відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції про сплату судового збору від 30 вересня 2021 року позивачем сплачено 908 гривень судового збору при подачі позову до суду. Згідно квитанції № 86 від 30 вересня 2021 року про надання правничої допомоги позивач оплатив адвокату 3000 гривень за надану правничу допомогу. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства суд стягує з відповідача в користь позивача 908 гривень понесених витрат на сплату судового збору та 3000 гривень в рахунок оплати праці адвоката за надану правничу допомогу.

Outcome: approved