Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

11.02.2020 позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 30.10.1993 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. У них є спільний син [PERSON] . 20.03.2015 шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу 23.07.2014 ними було придбано авто марки Тоуоtа моделі НІ АСЕ типу вантажний фургон малотонажний - В, 1999 року випуску. На момент розірвання шлюбу між ними було досягнуто домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, а саме позивач отримувала у власність транспортний засіб марки Тоуоtа моделі НІ АСЕ типу вантажний фургон малотонажний - В, 1999 року випуску. Зв`язку з цим спору відносно вище зазначеного майна між позивачем та відповідачем не було. До 18.09.2018 вищевказаним транспортним засобом користувалась позивач. Вночі 18.09.2019 відповідач без відома позивача відімкнув транспортний засіб та заволодів ним. Позивач звернулась до органів поліції і від них їй стало відомо, що вище зазначеним автомобілем заволодів відповідач (свій вчинок він мотивував тим що бажає, щоб наш син відмовився від позовної заяви, яка розглядається в Южному міському суді Одеської області по справі №519/821/16-ц). У зв`язку з вище викладеним позивач має право на стягнення Ѕ частини вартості транспортного засобу марки Тоуоtа моделі НІ АСЕ типу вантажний фургон малотонажний - В, 1999 року випуску, вартістю 149506, 00 грн. / 2=74 753,00 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.03.2020 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 20.05.2020 накладено арешт на вказаний автомобіль. 19.02.2020 до суду надійшов відзив, згідно якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. 10.06.2020 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заяв, згідно якої [PERSON] просить суд: визнати автомобіль\~марки Тоуоtа\~моделі НІ\~АСЕ типу\~вантажний фургонмалотонажний -\~В,\~1999\~року випуску\~спільною сумісною\~власністю [PERSON] та [PERSON] , стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~грошову компенсацію\~вартості автомобіля\~Тоуоtа\~моделі НІ\~АСЕ типу\~вантажний фургон\~малотонажний -\~В,\~1999\~року випуску\~у розмірі\~74\~753,00\~грн.та сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.02.2021 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу та на час проведення судової автотоварознавчої експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 25.03.2021 відновлено провадження у справі. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 30.08.2021 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] та його представника адвоката Харченко А.В. про відвід судді Барановської З.І. відмовлено. Заявлений самовідвід суддею Барановською З.І. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Цивільну справу передано до канцелярії Южного міського суду Одеської області для визначення складу суду, у порядку встановленому ст.33 ЦПК України. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено головуючого суддю Лемця С.П. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 22.09.2021 вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 01.11.2021 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу та на час проведення судової автотоварознавчої експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 04.02.2022 відновлено провадження у справі. 09.03.2022 до суду надійшов відзив, згідно якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В судове засідання позивач не з`явилася, матеріали справи містять заяву від 28.02.2022, згідно якої [PERSON] просить справу розглядати у її відсутність, проти винесення зачоного рішення не заперечує та просить винести рішення відносно поділу майна на підставі висновку експерта. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом надсилання SMS-повідомлення, із заявами та клопотаннями не звертався. Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Явка сторін не визнавалась судом обов`язковою. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 30.10.1993 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.7), який був 20.03.2015 розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 23.07.2014 зареєстровано право власності [PERSON] на автомобіль Тоуоtа моделі НІ АСЕ типу вантажний фургон малотонажний - В, 1999 року випуску. Відповідач, зокрема у відзиві (а.с.41), не оспорює прав позивача на автомобіль, при цьому існує спір щодо оціночної вартості вказаного автомобіля. Відповідно до звіту про оцінку майна оціночна (ринкова) вартість колісного транспортного засобу - TOYOTA НІ АСЕ, 1999р.в., реєстраційний № [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , на замовлення [PERSON] , для прийняття майнових рішень, складає 149506 грн. без ПДВ. Дата підписання звіту 21.01.2020 (а.с.9). Відповідачем разом з відзивом надано звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 694/11-18, згідно якого ринкова вартість спірного автомобіля складає 76034,25 грн. з урахуванням ПДВ. Дата оцінки 23.11.2018 (а.с.45) Відповідно до висновку експерта № 45-21-1 судової автотоварознавчої експертизи середньо ринкова вартість автомобіля Тоуоtа НІ АСЕ, 1999 р.в. на 31.01.2022 визначається рівною 132410 грн. (а.с.145). Звертаючись до суду, із врахуванням уточненої позовної заяви від 09.06.2020, позивачка просила стягнути на її користь грошову компенсацію половини вартості зазначеного автомобіля\~в сумі 74753 грн., тобто 50 % від 149506 грн. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на\~ефективний засіб\~юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу\~майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу\~включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ\~спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу\~відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу\~полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу\~в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна. Таким чином, автомобіль TOYOTA НІ АСЕ, 1999 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , яким фактично користується відповідач, придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, чого фактично не заперечує [PERSON] , а тому з відповідача [PERSON] \~на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. У справі містяться три висновки спеціалістів, оцінка спірного автомобіля виконана суб`єктами оціночної діяльності, на замовлення позивача та відповідача. Вартість спірного автомобіля за оцінкою наданою стороною позивача є вищою, ніж за висновком, наданим відповідачем. Оцінюючи надані висновки про вартість автомобіля, суд враховує те, що і за звітом про оцінку майна на замовлення [PERSON] від 21.01.2020, і за звітом про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 694/11-18 на замовлення [PERSON] від 23.11.2018, визначення ринкової вартості транспортного засобу проводилось на підставі візуального обстеження. 16.02.2021 сторона позивача звернулась до суду із клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи, яке було задоволено ухвалою суду, однак експертиза проведена не була. Як вбачається з заяви представника позивача, відповідач перешкоджає огляду автомобіля експертом (а.с.107, 132). Оскільки відповідач не надав вищезазначений автомобіль для проведення експертизи, позивачем було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення середньої ринкової вартості автомобіля Тоуоtа НІ АСЕ, 1999 р.в., яка станом на 31.01.2022 склала 132410 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що саме з суми визначеної за висновком №45-21-1 повинна бути стягнута 1/2 частка вартості автомобіля\~у розмірі 66205 грн. У справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічна правова позиція висловлена ВС/КЦС у справі № 501/2211/18 від 24.03.2021 Щодо строку позовної давності. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19). Таким чином, враховуючи надані позивачем докази, а саме: протокол допиту свідка від 22.11.2018 (а.с.74), заяву про вчинення кримінального правопорушення (а.с.78), [PERSON] не пропущено строк звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн., який вона просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Беручи до уваги наведені норми закону і те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідачу слід присудити стягнення понесених позивачем судових витрат з оплати судового збору в пропорційному відношенні до задоволених вимог у розмірі 744,65 грн. (66205 грн. х 840,80 грн. : 74753 грн.) За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовну\~заяву [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя,\~необхідно задовольнити\~частково,\~визнати автомобіль\~марки Тоуоtа\~моделі НІ\~АСЕ типу\~вантажний фургонмалотонажний -\~В,\~1999\~року випуску\~спільною сумісною\~власністю [PERSON] та [PERSON] , стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~грошову компенсацію\~вартості автомобіля\~Тоуоtа\~моделі НІ\~АСЕ типу\~вантажний фургон\~малотонажний -\~В,\~1999\~року випуску\~у розмірі\~66205\~грн.та сплачений судовий збір в сумі 744 грн. 65 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial