Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТзОВ «Фінансової компанії «Кредит-Капітал», з участю третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та Приватного виконавця Мельничука Володимира Ігоровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування своїх вимог зазначила те, що ним встановлено, що у Єдиному реєстрі боржників, який розміщений на офіційному сайті Міністерства юстиції України наявна інформація щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. виконавчого напису №12486 від 28.05.2021 року відносно [PERSON] , [INFO] , у виконавчому провадженні ВП №67577050, яке відкрито 18.11.2021 року приватним виконавцем Меленчуком В.І., за яким стягувачем виступає: ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал", а Боржником [PERSON] . Проте, у позивача, як боржника у вищевказаному виконавчому провадженні за №67577050, встановлена вищезазначена інформація викликає надмірне занепокоєння у зв`язку з наступним. Позивачу не відомо про наявність будь-яких юридичних зобов`язань перед відповідачем. Між позивачем та відповідачем не було вчинено жодного письмового або усного правочину на підставі якого у позивача могло виникнути будь-яке фінансове зобов`язання перед Відповідачем. До позивача, зі сторони відповідача, жодного разу не було офіційного, письмового звернення із доданими, належним чином завіреними копіями письмових документів (в тому числі і кредитного договору, завіреного нотаріально, що могло слугувати правовою підставою для відповідача звернутися до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису згідно чинного законодавства) щодо наявності підстав вимагати виконання позивачем на користь відповідача будь-якого фінансового зобов`язання. Позивач вважає зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивач не позичав грошових коштів у відповідача. Крім того, відповідач, вважаючи, що у позивача виникли перед ним фінансові зобов`язання не інформував останнього про розмір заборгованості, про наявний кредитний договір, підписаний сторонами до моменту звернення до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису через що не має правових підстав вважати, що нарахована позивачу заборгованість є безумовно безспірною. Окрім того, позивач повідомляє суд, що ніяких документів про визнання заборгованості або узгодження її розміру за кредитним договором, про який позивачу нічого не відомо і який нібито укладений між сторонами, не підписував. З урахуванням того, що відповідач та треті особи не надсилали жодних повідомлень позивачу з метою інформування про вчинення дій, які зачіпають права та інтереси позивача, підтверджують безспірність заявленої відповідачем заборгованості (розмір суми якої позивачу не відомий), позивач вважає здійснення вказаних нотаріальних дій щодо вчинення виконавчого напису такими, що мають характер безпідставних, необґрунтованих та незаконних. На думку позивача, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року №1172. У судове засідання позивач не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та треті особи у судове засідання не прибули, однак у встановлений законом строк та порядок належни чином повідомлялися про день та час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України, на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, у Єдиному реєстрі боржників, який розміщений на офіційному сайті Міністерства юстиції України наявна інформація щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. виконавчого напису №12486 від 28.05.2021 року відносно [PERSON] , [INFO] , у виконавчому провадженні ВП №67577050, яке відкрито 18.11.2021 року приватним виконавцем Меленчуком В.І., за яким стягувачем виступає: ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал", а Боржником [PERSON] . Між позивачем та відповідачем не було вчинено жодного письмового або усного правочину на підставі якого у позивача могло виникнути будь-яке фінансове зобов`язання перед відповідачем. До позивача, зі сторони відповідача, жодного разу не було офіційного, письмового звернення із доданими, належним чином завіреними копіями письмових документів (в тому числі і кредитного договору, завіреного нотаріально, що могло слугувати правовою підставою для відповідача звернутися до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису згідно чинного законодавства) щодо наявності підстав вимагати виконання позивачем на користь відповідача будь-якого фінансового зобов`язання. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, Постанову Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172 постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано незаконною та нечинною: справа 826/20084/14. 01.11.2017 Вищим адміністративним судом України постанову Київського адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641 св 18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved