Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в Радивилівський районний суд Рівненської області до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08.02.1986 р. в м.Дубно міським відділом ЗАГС Рівненської області, актовий запис № 32. В обґрунтування позову зазначає, що з 08.02.1986 р. перебуває у зареєстрованому шлюбу із відповідачкою. Бажає розірвати шлюб, оскільки спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, різні погляди на життя. Відповідач добровільно розірвати шлюб не бажає. Ухвалою Радивилівського районного суду від 25.08.21 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 12.10.21 р. сторонам надано строк для примирення терміном п`ять місяців. Ухвалою від 14.03.22 р. поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду на 05.04.22 р. В судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені в установленому законом порядку. Разом з тим, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Зазначає, що примирення з відповідачем не відбулось та в подальшому не можливе. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне. 08.02.1986 р. між сторонами зареєстровано шлюб в м.Дубно міським відділом ЗАГС Рівненська область, актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 08.02.1986 р. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення відповідно до яких шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст.ст.104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, позивач не бажає примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити його інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved