Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] \~пред`явив до\~суду позов\~до відповідачки\~ [PERSON] ,\~у якому\~просив стягнути\~із відповідачки\~ [PERSON] \~на його\~користь аліменти\~на неповнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] \~у розмірі\~1/4\~частки всіх\~видів її\~заробітку (доходу),\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що з\~27\~травня 2000\~року перебував\~у зареєстрованому\~шлюбі із\~відповідачкою [PERSON] ,\~який розірвано\~рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 29\~березня 2021\~року.\~Від шлюбу\~із відповідачкою\~у них\~народилося двоє\~дітей:\~дочка [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка на даний час є студенткою четвертого курсу денної форми навчання Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова та син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із ним. При цьому, позивач вказує, що відповідачка ухиляється від визначеного законом обов`язку щодо утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , незважаючи на наявність у неї фінансової можливості щодо надання сину матеріальної допомоги, оскільки офіційно працевлаштована у Військовій частині [NUMBER] , а також отримує дохід від здачі в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» сонячної електростанції потужністю 30 кіловат, що знаходиться у с. Залісці, Збаразького району, Тернопільської області. За вказаних обставин позивач вважає, що відповідачка спроможна сплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 21 вересня 2021 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Бойко В.Р. надійшов до суду відзив на позов, у якому [PERSON] заперечує проти викладених обставин та пред`явлених позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідачка приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні своїх дітей. Так, відповідачка регулярно переказує грошові кошти на банківські картки сина [PERSON] та дочки [PERSON] , оплачує половину вартості навчання сина на курсах «Програмування», оплачує послуги стоматолога, якого відвідують діти, здійснює витрати на різні потреби дітей, зокрема придбала для сина мобільний телефон вартістю 13899 гривень та аксесуари до нього, усього на загальну суму 15899 гривень. Вказані витрати підтверджуються відповідними чеками та квитанціями. Також зазначає, що відповідачка працює у військовій частині [NUMBER] , є офіцером Збройних Сил України у військовому званні «капітан», перебуває на посаді начальника медичної служби 44 окремої артилерійської бригади ім. Данила Апостола, де отримує зарплату у розмірі 17000 гривень, а також отримує дохід від здачі в оренду сонячної електростанції, потужністю 30 кВт, що розташована у с. Залісці, Збаразького району, Тернопільської області у розмірі від 3000 до 24\~000 гривень у місяць, в залежності від погодних умов. Так, представник відповідачки вважає, що незважаючи на те, що відповідачка регулярно надає кошти на утримання дітей, пред`явлені позивачем позовні вимоги про стягнення із відповідачки аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідачки, свідчать про те, що позивач хоче безпідставно збагатитися за рахунок відповідачки. При цьому, представник відповідачки зазначає, що в силу специфіки військової служби, відповідачка змушена тривалий час перебувати у відрядженнях, однак, грошові кошти на утримання дітей відправляє вчасно. Покликаючись на те, що позивачем необґрунтовано необхідності стягнення аліментів у пред`явленому розмірі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 27 вересня 2021 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив та заяву про збільшення позовних вимог (доповнення до позовної заяви), у яких зазначив, що відповідачка покинувши сім`ю почала проживати сама, не надаючи жодної допомоги своїм дітям [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2001 року народження. З цих підстав просить стягувати із відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , 2008 року народження та дочки [PERSON] , [INFO] , до закінчення нею навчання, у розмірі однієї третини заробітку відповідачки, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну із дітей. 30 вересня 2021 року [PERSON] пред`явила до суду зустрічну позовну заяву до відповідача [PERSON] , у якому просить стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , 2001 року народження у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення до суду і до досягнення дочкою 23 років за умови продовження навчання. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 27 травня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є студенткою четвертого курсу денної форми навчання Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова та [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із відповідачем. Однак, з часу розірвання шлюбу відповідач ухиляється від покладеного свого обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка на даний час потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі навчання та позбавлена можливості працювати і самостійно забезпечувати себе усім необхідним. При цьому, відповідач як батько повинен надавати дочці матеріальну допомогу, а тому, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дочку у сумі 5000 гривень, щомісячно, оскільки він працює у медичній лабораторії « [PERSON] » та має стабільний дохід. З цих підстав просить зустрічний позов задовольнити. 07 жовтня 2021 року судом прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. 11 жовтня 2021 року представник [PERSON] адвокат Бойко В.Р. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що твердження позивача [PERSON] про те, що відповідачка [PERSON] покинула сім`ю та не надає коштів на утримання дітей є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки відповідачка постійно надає фінансову допомогу своїм неповнолітнім дітям, цікавиться навчанням дітей та відвідує разом із дітьми лікувальні заклади, оплачуючи їх лікування. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 11 листопада 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Бойко В.Р. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову [PERSON] та просив відмовити у його задоволенні, при цьому підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання та просив їх задовольнити. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2000 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №607/3179/21. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №1128 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 30 липня 2008 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Таким чином, станом на день пред`явлення позову до суду дочка сторін [PERSON] досягла повноліття. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №1186. Неповнолітній син сторін [PERSON] зареєстрований та проживає разом із батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою №134, виданою 02 серпня 2021 року ПП «Сонячне». Згідно довідки №05/1-780, виданої 02 грудня 2021 року Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова, [PERSON] є студенткою 4 курсу денної форми навчання медичного факультету №2 за спеціальністю медицина, навчається за державним замовленням. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 01 липня 2024 року. Відповідно до довідки №18, виданої 24 вересня 2021 року ТОВ «Медична лабораторія Панакея», [PERSON] працює у ТОВ «Медична лабораторія Панакея» на посаді лікаря-лаборанта, його заробітна плата за період із 01 червня 2021 року по 31 серпня 2021 року складає 18600 гривень. Свої позовні вимоги про стягнення із відповідачки [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2008 року народження та дочки [PERSON] , [INFO] , до закінчення нею навчання, у розмірі однієї третини заробітку відповідачки, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну із дітей, позивач обґрунтовує тим, що відповідачка ухиляється від визначеного законом обов`язку щодо надання коштів на утримання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається із відповіді Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 Тернопільської міської ради Тернопільської області від 06 жовтня 2021 року за №02-09/169 [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 8-Б класі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19. [PERSON] , мати [PERSON] цікавиться освітнім процесом сина, відвідує батьківські збори, що свідчить про те, що мати бере участь у вихованні дитини. На підтвердження своїх доводів щодо надання матеріального утримання неповнолітньому сину [PERSON] відповідачка [PERSON] надала копії витягів із «Ощад/24» про переказ нею коштів на картковий рахунок сина [PERSON] , зокрема: від 07 жовтня 2021 року на суму 2000 гривень, від 12 жовтня 2021 року на суму 2000 гривень, від 21 жовтня 2021 року на суму 3000 гривень, від 04 листопада 2021 року на суму 2000 гривень, від 14 листопада 2021 року на суму 3000 гривень, від 16 грудня 2021 року на суму 2000 гривень та від 16 грудня 2021 року на суму 2000 гривень (а.с. 78-84), а також від 14 січня 2022 року на суму 2000 гривень та від 12 лютого 2022 року на суму 2010 гривень. Також, відповідачка надала дублікат квитанції Р24А1072450545С5744 від 26 березня 2021 року, якою підтверджується переказ коштів відповідачкою на рахунок позивача у сумі 2025 гривень за навчання сина [PERSON] за курсом «Програмування». Відтак, у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт ухилення відповідачкою [PERSON] від обов`язку надання матеріальної допомоги неповнолітньому сину [PERSON] . Судом установлено, що відповідачка регулярно відправляє грошові кошти на рахунок сина [PERSON] , відвідує батьківські збори у навчальному закладі, у якому навчається син сторін, що свідчить про надання відповідачкою матеріального утримання сину. Крім цього, наявними у матеріалах цивільної справи копіями квитанцій підтверджується факт надання відповідачкою матеріального утримання повнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, про що свідчать дублікати квитанції, виданих АТ КБ «ПриватБанк» зокрема: від 26 березня 2021 року на суму 2025 гривень, від 06 травня 2021 року на суму 15000 гривень, від 18 травня 2021 року на суму 1000 гривень, від 22 серпня 2021 року на суму 2000 гривень, від 24 серпня 2021 року на суму 1000 гривень, від 13 вересня 2021 року на суму 2000 гривень, від 14 листопада 2021 року на суму 3000 гривень, від 06 січня 2022 року на суму 2000 гривень, від 14 січня 2022 року на суму 2000 гривень, від 05 лютого 2022 року на суму 1000 гривень, від 12 лютого 2022 року на суму 2000 гривень, від 21 лютого 2022 року на суму 1000 гривень. Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт надання відповідачкою [PERSON] матеріального утримання неповнолітньому сину [PERSON] та повнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання. За вказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність визначених підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд зазначає наступне. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як установлено судом, повнолітня дочка сторін [PERSON] навчається на державній формі навчання. При цьому, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Окрім цього, згідно вимог ст. 199 Сімейного Кодеку України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Натомість, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що повнолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом із нею. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed