Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який був зареєстрований 24.11.2001 року у виконавчому комітеті Сергіївської сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис за №10. Стягувати з [PERSON] аліменти на його користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. 24.11.2001 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Сергіївської сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис за №10. За час спільного проживання у них народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , які знаходяться на утриманні позивача. Їхнє подружнє життя не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їхніх дітей. На примирення не згідний. Відповідачка має можливість сплачувати аліменти, інших дітей та утриманців немає. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачка не подала. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала частково, а саме в частині розірвання шлюбу, щодо позовної вимоги про стягнення аліментів зазначила, що відмовляється сплачувати аліменти. Також посилалася, що вони із відповідачем являються інвалідами третьої групи, з червня 2021 року вона не проживає однією сім`єю разом із чоловіком та дітьми, не навідується до дітей та не допомагає їм фінансово. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 24.11.2001 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Сергіївської сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис за №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час спільного проживання у них народилося п`ятеро дітей: [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На даний час сторони не підтримують подружні стосунки, вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, між ними немає взаєморозуміння, примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та їхніх дітей. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 N11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, розірванням шлюбу не порушуються особисті та майнові права сторін і їхніх неповнолітніх дітей. На підтвердження позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] позивачем, окрім вищенаведених, надано такі докази: акт обстеження житлово-побутових умов від 15.12.2021 року, відповідно до якого [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , отримує пенсію по інвалідності, разом з ним проживають п`ятеро дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , які знаходяться на його утриманні. Мати дітей - [PERSON] з сім`єю не проживає з червня 2021 року, дітей не відвідує та їхнім вихованням не займається. При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо обов`язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , являються позивач та відповідачка, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. При вирішенні позовної вимоги судом застосовано наступні норми права. За змістом положень ст. 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 7 ч. 7, ч. 8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 ч. 1, ч. 2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет у 2022 році», у 2022 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі - для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладених обставин, беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, а також те, що відповідачка не надала доказів на підтвердження обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів у визначеному розмірі, суд вважає, що [PERSON] , як мати, зобов`язана сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.12.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Статтею 80 ч. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 908,00 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідачки необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved