Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

30.12.2021 року представник позивача звернулася до суду з позовом та просила постановити рішення суду, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] від 25 червня 2008 року, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позову вказала, що на початку 2003 року [PERSON] познайомився із сусідом по вулиці [PERSON] , який розповів про намір продати будинок [ADDRESS] . Між ними була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Упродовж 2006-2007 років відповідач двічі підвищував ціну на будинок. У 2008 році [PERSON] написав розписки про отримання від [PERSON] коштів за продаж будинку та пообіцяв надати довіреність для оформлення вищевказаного правочину від його імені у нотаріальному порядку. Проте своєї обіцянки не дотримався та повернувся до Російської Федерації. То був останній раз коли позивач бачив [PERSON] . У 2009 році відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки. Вказує, що на даний час позивач не має можливості оформити вищевказаний правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач фактично ухилився від нотаріального посвідчення даного правочину. Тому, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. 04.01.2022 року ухвалою суду прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, визначено дату та час підготовчого судового засідання. 01.02.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті, визначено резервну дату розгляду справи. В судове засідання учасники справи не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. У заяві до суду представник позивача просить справу розглянути у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач до суду повторно не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлявся рекомендованою поштою та шляхом поміщення на сайті суду виклику до суду, відзиву на позов не подав. 04.04.2022 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу вимог позивача, дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що відповідач [PERSON] успадкував після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , 1920 року побудови, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м. Іншу, 1/2 частини будинку успадкувала [PERSON] . Дані обставини слідують із дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.1987 року, що має силу оригіналу (а.с.7,10). 25.06.2008 року [PERSON] написав розписку, у якій вказав, що він продав [PERSON] вище вказаний житловий будинок, за що отримав кошти у розмірі 15000 доларів у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,6). Разом з тим, від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаного будинку фактичного ухилився. Крім того, встановлено, що після смерті [PERSON] її 1/2 частину даного житлового будинку успадкована [PERSON] , яка, у свою ж чергу, подарувала її [PERSON] , що слідує з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.04.2020 року та договору дарування від 04.11.2021 року (а.с.12,13). Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із статті 655 ЦК України слідує, що за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Положенням абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Так, за змістом ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, за ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 04.03.2019 року у справі № 665/2266/16-ц вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного житлового будинку і відбулося повне виконання договору, зокрема, отримання відповідачем від позивача коштів за його продаж, що підтверджується письмовими доказами (розпискою відповідача про продаж будинку), однак відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку, так як після отримання від позивача коштів за продаж будинку залишив місце свого перебування, у зв"язку з чим позивач втратив можливість нотаріально посвідчити правочин, суд рахує за необхідне позов задовольнити, визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] від 25 червня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved