Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] звернулася в суд з позовною заявою до Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Івано-Франківської області), в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , [INFO] є уродженкою с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області. [INFO] померла мама позивача - [PERSON] . У зв`язку із раптовою, несподіваною смертю, письмового розпорядження на випадок смерті [PERSON] не встигла зробити. На час смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс України 1963 р., статтями 524, 534 якого встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями І черги за законом є діти спадкодавця та той з подружжя, що його пережив. Позивач фактично вступила в управління спадковим майном, хоронила маму, справляла поминки, особисто несла всі фінансові витрати, що підтверджується довідкою №376. Також, позивач звернулася із відповідними документами до державного нотаріуса Городенківської РДНК. Розглянувши звернення позивача, нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме - житлового будинку в [ADDRESS] . Причиною відмови стало відсутність правовстановлюючого документу на вищезгаданий спадковий житловий будинок на ім`я померлої. Спадкове господарство побудоване в 70-их роках на земельній ділянці площею 0,16 га без належного оформлення реєстрації права власності на нього. Суспільна група господарства - робітнича. На день смерті голови господарства, вона проживала та була зареєстрована одна. Вказані обставини доводяться інформацією, наданою Стрільченським старостинським округом та записами в технічному паспорті, довідкою про об`єкт нерухомого майна. Позивач, як єдина спадкоємиця за законом, фактично вступила в управління спадковим майном. На даний час позивачем виготовлено технічну документацію на будинок за власні кошти, самостійно обробляє земельну ділянку, доглядає господарку тощо. Однак, не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в Постанові нотаріуса. Все це змушує позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме - на будинковолодіння по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року по даній справі замінено відповідача - Городенківську ТГ Коломийського району Івано-Франківської області на Городенківську міську раду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Шевченка,77). Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року залучено до участі в справі, в якості співвідповідачів: [PERSON] , 1942 р.н., який проживає за адресою: Росія, Волгоградська область, Котельніковський район, Станіца Лагавськая та [PERSON] , 1969 р.н., який проживає за адресою: Росія, Ленінградська область, Подпорожський район, селище Вознєсєньє. Учасники справи в судове засідання 31 березня 2022 року не з`явилися. Представник позивача - адвокат Бундзяк У.М. надіслала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд проводити без позивача та її представника; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Городенківська міська рада до суду подала заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами. Відповідач[PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позивач [PERSON] є його рідною донькою, на користь якої він склав заповіт щодо належного йому майна. До спадкового майна [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Відповідач фактично живе в іншій державі (Росії), претензій щодо вищевказаного господарства не має та в майбутньому мати не буде. Спадкових прав після смерті [PERSON] не оформляв та оформляти не буде, про що свідчить його нотаріально-посвідчена заява від 29.04.2014. Відповідач[PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що до спадкового майна [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS]. Повідомив, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Із 6 липня 2010 року проживає фактично в іншій державі (Росії), претензій щодо вищевказаного господарства не має та в майбутньому мати не буде. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстроване, самочинно зведених будівель немає, що стверджується довідкою про об`єкт нерухомого майна № 57, виданою 18.06.2021 ФОП [PERSON] . Вулиця Івана Франка в с. Стрільче не міняла своєї назви; номер будинку [ADDRESS] по вищевказаній вулиці не змінювався, що доводиться довідкою № 375, виданою 12.07.2021 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 274011283 від 09.09.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці, площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що стверджується довідкою № 374, виданою 12.07.2021 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватнихжитлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1970 році, господарські будівлі та споруди - в 1975, 2015 та 2018 роках. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, складеного ФОП [PERSON] на підставі договору № 00871/С від 24.06.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 24.06.2021 становить - 86186 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Згідно ксерокопій виписок із по господарських книг в господарстві, суспільна група господарства - робітнича, проживали: -за 1980-1982 р.р. - [PERSON] , 1942 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1949 р.н., дружина, [PERSON] , 1969 р.н., син, [PERSON] , 1972 р.н., дочка; -1991-1995 р.р. -[PERSON] , 1949 р.н., голова сім`ї, померла а/з № 27 від 28.11.1994, [PERSON] , 1969 р.н., син, вибув листопад 1990 року, [PERSON] , 1972 р.н., дочка, вибула лютий 1991 року Випискою з по господарських книг, виданою 01.10.2021 Стрільченським старостинським округом доводиться, що: -згідно по господарської книги № 5 на 1980-1982 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства робітнича, в даному господарстві були зареєстровані - [PERSON] , 1942 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1949 р.н., дружина, [PERSON] , 1969 р.н., син, [PERSON] , 1972 р.н., дочка; -згідно по господарської книги № 5 на 1983-1985 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства робітнича, в даному господарстві були зареєстровані - [PERSON] , 1942 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1949 р.н., дружина, [PERSON] , 1969 р.н., син, [PERSON] , 1972 р.н., дочка; -згідно по господарської книги № 5 на 1986-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства робітнича, в даному господарстві були зареєстровані - [PERSON] , 1942 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1949 р.н., дружина, [PERSON] , 1969 р.н., син, [PERSON] , 1972 р.н., дочка; -згідно по господарської книги № 6 на 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства робітнича, в даному господарстві були зареєстровані - [PERSON] , 1949 р.н., голова сім`ї, померла а/з про смерть № 27 від 28.11.1994, [PERSON] , 1969 р.н., син, вибув в листопаді 1990 року, [PERSON] , 1972 р.н., дочка, вибула в лютому 1991 року. [PERSON] , 1942 року народження та [PERSON] , 1949 року народження були подружжям, одружилися 08.02.1969, відповідний запис за № 70 від 08.02.1969, що доводиться копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 08.02.1969. Відповідно до п.1 розд.VII «Прикінцеві положення» СК зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. У ч.1 ст.22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. Аналогічні положення закріплені в ст.60 СК, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 3, 4 КпШС, ст.63 СК). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. [PERSON] померла [INFO] в с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 28.11.1994 зроблено запис за № 27, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 28.11.1994 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. На момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а/з про смерть № 27 від 28.11.1994), була зареєстрована одна в господарстві по [ADDRESS] , що стверджено довідкою № 377, виданою 12.07.2021 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради. Із довідок № 338 від 16.06.2021, № 376 від 12.07.2021, виданих Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради, [PERSON] , 1972 р.н. проводила похорон та поминки своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а/з про смерть № 27 від 28.11.1994), вступила в управління її спадковим майном. Те, що позивач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] доводиться копіями: свідоцтва про народження (повторно) серія [NUMBER] , виданого 10.09.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 15.12.1990. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину після її смерті, вступила в управління та володіння спадковим майном є її дочка [PERSON] . Із копії спадкової справи № 240/2021 (номер у Спадковому реєстрі № 67853100), наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області вбачається, що за заявою спадкоємця першої черги за законом позивач [PERSON] заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області С.В. Капріян від 14.07.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Причиною відмови нотаріуса є те, що право власності на житловий будинок не зареєстроване. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , фактично стала власником Ѕ частини вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними, що належала [PERSON] . Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, претензій щодо господарства по [ADDRESS] , не має та в майбутньому мати не буде. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] на даний час може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та його право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у нього немає перешкод в оформленні права власності на належне йому майно. Крім того, подана відповідачем [PERSON] заява про визнання позовних вимог, суд не розцінює, як відмову від належної йому частини житлового будинку у передбаченому Законом порядку. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1226 ЦК України, ч.1 ст.22 КпШС,

Outcome: partial