Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

В березні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власником 39/100 зазначеної квартири, а відповідач був зареєстрований в квартирі за її згодою, при цьому проживає разом з позивачкою у її приватному будинку. У зазначеній квартирі відповідач не проживає понад одного року, з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не знявся, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, оскільки бажає відчужити зазначену квартиру, для погашення заборгованості. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2021р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання позивачкою було подано на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, в судові засідання не з`являвся, відзив на позов не подавався, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у свою відсутність. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачка є власником 39/100 квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, з 15 квітня 1999р., проте в цій квартирі відповідач не проживає, при цьому судом встановлено, що відповідач з 1998р. проживає разом з позивачкою, за адресою: [ADDRESS] . За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Outcome: approved