Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 6178 від 27 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» з [PERSON] заборгованості в розмірі 46679,44 грн за кредитним договором № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що у листопаді 2021 року [PERSON] дізналась про арешт коштів на своєму розрахунковому рахунку в рамках виконавчого провадження з примусового виконання оспорюваного нею виконавчого напису № 6178 від 27 січня 2021 року. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, позивач з`ясувала, що відповідно до змісту виконавчого напису право вимоги за кредитним договором № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року, укладеному між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , було відступлене 09 лютого 2018 року первісним кредитором новому кредитору ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 195К, а в подальшому відступлене останнім новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором відступлення прав вимог № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року. Стягнення проводиться за період з 08 лютого 2018 року по 24 січня 2020 року. Відповідно до виконавчого напису сума заборгованості за кредитним договором перед відповідачем становить 46529,44 грн. Позивач [PERSON] категорично не погоджується з виконавчим написом № 6178 від 27 січня 2021 року. Стверджує, що не укладала з ПАТ «Дельта Банк» кредитного договору № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року та не укладала жодного договору з ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» чи ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Позивач не одержувала жодного повідомлення про відступлення ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором новому кредитору. Про існування заборгованості за кредитним договором, який начебто був укладений між нею та первісним кредитором, позивач довідалась лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Вважає, що приватний нотаріус не мав права відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчиняти виконавчий напис за кредитним договором на суму 46679,44 грн. Вважає, що його вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», крім того, виконавчий напис вчинено після спливу встановлених строків та з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, можливість вчинення виконавчого напису передбачено лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. При цьому, кредитний договір № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року, на виконання якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, не посвідчено нотаріально. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, з виконавчого напису вбачається спір про право, оскільки позивач заперечує проти нарахованої заборгованості, у свою чергу, нотаріусом не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, її розмір та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення виконавчого напису. На підставі викладеного, а також з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві, позивач звернувся за судовим захистом. 16 лютого 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами(а. с. 32-33). 16 лютого 2022 року ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову; у порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 6178, вчиненого 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 46679,44 грн, за яким відкрито виконавче провадження ВП № 67425985 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми(а. с. 29-31). Від відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відзив на позовну заяву, інші заяви по суті справи до суду не надходили. Від третіх осіб будь-яких заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Установлено, що 27 січня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. вчинив виконавчий напис № 6178 про стягнення з [PERSON] невиплачені нею в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 195/К від 09 лютого 2018 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та стягнути з [PERSON] за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 року включно, суму у розмірі: 34211,14 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12318,30 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 46679,44 грн (а. с. 17). Також установлено, що 08 листопада 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Магдою І. Г. на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 67425985; цього ж дня ухвалено постанову про арешт коштів боржника та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а. с. 10-11, 12-13, 14-15, 16). Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відтак, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року, вчинений нотаріусом 27 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Разом з цим, відповідачем не спростовано доводів позивача щодо відсутності факту укладення кредитного договору № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого, як слідує із позову, є відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами», і що наданий останнім нотаріусу для вчинення виконавчого напису, такий договір не був посвідчений нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 6178 від 27 січня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Суд зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 вересня 2021 року по справі 910/10374/17. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заперечується безспірність заборгованості за кредитним договором № 002-16515-131213 від 13 грудня 2013 року у загальній сумі 46679,44 грн., яка пред`явлена до стягнення. Проаналізувавши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач довів суду факт вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та всупереч чинній редакції Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За встановлених обставин, оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем всупереч вищевказаних норм процесуального права не надано суду жодних доказів спростування доводів позивача. За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про таке. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову та забезпечення позову судовий збір (992,40 грн та 496,20 грн відповідно). Крім того, за положеннями частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved