Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] 11.02.2022 звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку прибутку відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини та стягнути з [PERSON] , на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1500 грн, щомісячно з дня подання заяви і до досягнення дитиною трирічного віку тобто до [INFO] стислий виклад позиції сторін позиція позивача В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що в серпні 2020 позивачка познайомилась з відповідачем та почала підтримувати з ним близькі стосунки. З квітня по грудень 2021 року вони з відповідачем проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька, яка перебуває на її утриманні та проживає з нею. Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає. Вона на даний час доглядає за малолітньою дитиною та, у зв`язку з цим, окрім допомоги на утримання дитини жодного іншого доходу не має. Відповідач є працездатним, працює неофіційно, отримує доходи та можливість надавати кошти на утримання дитини та її. Позивачка в судове засідання не з`явилась про час та місце слухання справи повідомлена в установленому порядку, надала суду заяву в якій, просить справу розглянути за її відсутності позов підтримує та просить його задоволити. позиція відповідача Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву. В судове засідання не з`явився, подав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, вказав, що згоден сплачувати аліменти як на утримання дитини, так і на утримання [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою від 22.02.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.13). 10.03.2022 [PERSON] подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечила проти проведення заочного розгляду справи. 24.03.2022 [PERSON] подав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, вказав, що згоден сплачувати аліменти як на утримання дитини, так і на утримання [PERSON] . Розгляд справи по суті проведено 24.03.2022 за відсутності сторін, які скористались своїм правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних в суду матеріалів, що відповідає п. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.2021 сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Відповідно до розпорядження Завалівського селищного голови № 59 від 02.07.2021 неповнолітній [PERSON] , яка записана матір`ю [PERSON] [INFO] , надано повну цивільну дієздатність (а.с. 6). Згідно довідки від 27.01.2022 № 98 виданої старостою Могильненського старостинського округу [PERSON] про те, що її дочка [PERSON] проживає з нею в [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с. 7). Згідно довідки від 22.04.2021 № 110 виданої Завалівською селищною радою [PERSON] проживає з 01.02.2018 року і по даний час в [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с. 4). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття як батька, а також щодо утримання жінки у зв`язку з проживанням з нею їхньої дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частина 2 статті 51 Конституції України та стаття 180 СК України визначають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім цього, суд враховує положення статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III). Зважаючи на положення частини 2 ст. 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, судом враховано також такі положення Закону: Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 1, 2, 4 ст.84 СК України). Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу (ч. 2 ст. 91 СК України). Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Суд зазначає, що утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків в рівній мірі. Право на отримання позивачкою аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнається відповідачем, відтак, дана обставина в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Позивач настоює на задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідач позов визнає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи, інтереси інших осіб, судом не встановлено, а тому підстави для постановлення ухвали про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову - відсутні. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності позов в цій частині слід задовольнити повністю. Також суд враховує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2-4 ст. 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Сімейним кодексом в статті 84 передбачено право дружини - матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Тобто Законом в наведених вище нормах передбачено можливість стягнення коштів на утримання жінки, з якою чоловік не перебував в шлюбі за умови, що на її утриманні перебуває їхня дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач позов визнає, про що подав відповідну заяву. Тобто визнає як і право позивачки на таке утримання, так і на розмір такого. Обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи, інтереси інших осіб, судом не встановлено, а тому підстави для постановлення ухвали про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову - відсутні. При цьому, враховуючи, що позивач в позовній заяві обґрунтовуючи свої вимоги не покликалась на положення ст. 91 СК України, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини виходячи з принципу jura novit curia («суд знає закони»). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності позов в цій частині також слід задовольнити повністю. Датою, з якої слід присудити аліменти є дата звернення до суду з позовом - тобто 11.02.2022. Щодо розподілу судових витрат Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також суд враховує, що статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового характеру (про стягнення аліментів на своє та дитини утримання), судовий збір, при зверненні до суду з позовом - не сплачувала, так як звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд враховує положення ст. 176 ЦПК України, згідно якої ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати у виді судового збору в сумі 496,20 грн, тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору в розмірі 496,20 грн компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved