Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Представник позивача органу опіки та піклування Красилівської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без позбавлення [PERSON] батьківських прав, та стягнення з неї на його утримання аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини внесені до актового запису згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Мати постійно зловживає алкогольними напоями, безробітна, бажання працевлаштуватися не має, веде аморальний спосіб життя, не виконує своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов проживання дитини, син проживає в антисанітарних умовах, не забезпечений у повній мірі продуктами харчування, в дитини відсутнє окреме спальне місце. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти. Зважаючи на вказане 24 вересня 2021 року згідно наказу Служби у справах дітей №14-сжо малолітнього [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. А згідно наказу Служби у справах дітей №74 малолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано у сім`ю [PERSON] . З відповідачкою неодноразово проводилися профілактичні бесіди, в ході яких [PERSON] було попереджено про недопустимість зловживання алкогольними напоями та необхідність забезпечення малолітнього [PERSON] належними умовами для проживання, розвитку та навчання, [PERSON] було попереджено про наслідки невиконання батьківських обов`язків, рекомендовано пройти курс лікування від алкогольної залежності, на що вона категорично відмовилась. Згідно інформації, наданої комунальною установою «Красилівський центр надання соціальних послуг» за час соціального супроводу відповідачка та її співмешканець зарекомендували себе з негативної сторони, не створили належних умов проживання, продовжують вживати алкоголь, вживати нецензурну лайку, у тому числі перед дитиною, проявляти агресію щодо один одного на очах дитини, [PERSON] не працює, працевлаштуватися не бажає, не налаштована на забезпечення проживання сина у її біологічній сім`ї. За таких обставин, представник позивача просила позов задовольнити. 31 січня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом органу опіки та піклування Красилівської міської ради до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. 10 березня 2022 року ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області прийнято до свого провадження у справі за позовом органу опіки та піклування Красилівської міської ради до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позов підтримала, просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позов визнала, просить справу розглядати за її відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 статті 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. п. 2-6 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст.164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відібрання дитини від батьків є винятковою санкцією за невиконання батьківських обов`язків. Характер небезпеки, її місця в житті дитини визначається в кожному випадку окремо. Для відібрання дитини необхідно встановити факт існування небезпеки. Отже, вищенаведені випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (зловживання алкогольними напоями, наркотичними засобами, демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки, тощо). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, як згідно п.п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Суд повинен при оцінці обставин на перше місце ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). З огляду на викладене, суд зазначає, що підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для них обстановки: її життя, здоров`я і виховання. При цьому повинна зберігатись пропорційність вжитих заходів, з метою зберігання сімейних зв`язків з батьками. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Відповідно до листа Красилівського РВ ДРАЦС № 1007/23.9.4-36 від 05 жовтня 2021 року відомості про батька дитини - [PERSON] внесені до актового запису згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Судом встановлено, що відповідачка безвідповідально відноситься до свого сина [PERSON] , не цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я, не спілкується з ним, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, дитина не забезпечена продуктами харчування, одягом та взуттям, має проблеми з здоров`ям, а саме в дитини зіпсовані зуби, відстає у розвитку від однолітків, будинок, в якому проживає дитина перебуває в занедбаному стані, відсутнє газопостачання. Вказане підтверджується відповіддю на усний запит № 381 від 22 листопада 2021 року наданої комунальною установою «Красилівський центр надання соціальних послуг» та актами обстеження умов проживання від 22 вересня 2021 року №183, від 10 листопада 2021 року №200, від 10 листопада 2021 року №200/1, від 22 листопада 2021 року №209. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Красилівської міської ради від 24 вересня 2021 року №14-сжо малолітнього [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік як такий, що опинився в складних життєвих обставинах Відповідно до наказу Служби у справах дітей Красилівської міської ради від 28 вересня 2021 року №74 малолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано у сім`ю [PERSON] . Згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 27 жовтня 2021 року №ІРЦ-85944/2021/290389 малолітній [PERSON] відвідував Воскодавинську загальноосвітню школу І-ІІ ступенів з 03 вересня по січень 2021 року. З 25 січня 2021 року продовжив навчання у Чепелівській ЗОШ І-ІІІ ступенів імені Петра Шемчука. Зокрема в оцінювані компетенції (знання, здібності, уміння, навички) зазначено, що дитина не розрізняє основні частини тіла, при фізичних навантаженнях швидко втомлюється, порушена рівновага, спостерігаються вальгусні стопи. Інтелектуальний рівень не відповідає віку. Сформованість знань, умінь, навичок не відповідає навчальній програмі 3 - го класу. Зазначені особливі освітні проблеми - порушення інтелектуального розвитку (легкого ступеня). Відповідно до висновку про доцільність відібрання малолітньої дитини від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав затвердженого рішенням виконкому Красилівської міської ради № 521 від 13 січня 2021 року встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків та нехтує ними, адже вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти. Разом з тим, зважаючи на те, що між [PERSON] та її сином [PERSON] не втрачений родинний зв`язок, служба у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області в інтересах дитини дійшов висновку про доцільність відібрання дитини без позбавлення [PERSON] батьківських прав з метою надання матері можливості усунути причини, які перешкоджають належному вихованню дитини. За період перебування даної справи в суді, а саме з 20 січня 2022 року до моменту вирішення справи по суті, поведінка [PERSON] фактично не змінилась, відомостей, про вчинення нею заходів, які б вплинули на прийняття рішення щодо відібрання дитини суду не надано, а навпаки подала заяву про згоду із вимогами позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved