Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 25 листопада 2021 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Брона Мар?яна Василівна звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовну заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] був основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією ордеру № 028213, виданого виконкомом Львівської міської ради депутатів трудящих від 09.07.1979 року на підставі рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих № 278 від 07.06.1979 року. З тексту вищезазначеного ордеру вбачається, що сім`я [PERSON] складалась зі [PERSON] дружини, [PERSON] доньки та [PERSON] сина. Після смерті [PERSON] та [PERSON] у зазначеній квартирі залишились проживати [PERSON] (внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ») та [PERSON] . Згідно Довідки, виданої Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради № 36-вих.-86060 від 23.09.2021 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту № 21 від 30.09.2021 року, складеного та затвердженого головою правління ОСББ «Окуневського 1», [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] понад два роки. Просить визнати усунути [PERSON] та [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений судом термін не подано. Заяви (клопотання) учасників справи: позивач [PERSON] 07.02.2022 року на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.36); відповідач [PERSON] 07.02.2022 року на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.38); представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Брона Мар?яна Василівна 09.03.2022 року на адресу суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів (а.с.41, 42) та заяву про добровільне вирішення питання по судовому збору (а.с. 40); позивач [PERSON] 10.03.2022 року на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.43). Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного\~суду\~м.\~Львова\~\~від 21.12.2021\~року\~\~відкрито провадження\~у\~справі\~та призначено\~підготовче\~засідання\~ на 13.01.2022 року (а.с.25-26). Підготовче засідання призначене на 13.01.2022 року відкладено (а.с.31-32). В підготовче засідання призначене на 10.03.2022 року: позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. 07.02.2022 року на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.36); позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 10.03.2022 року на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.43); представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Брона Мар?яна Василівна не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка про повідомлення осіб у справі про дату, час та місце судового засідання. 09.03.2022 року на адресу суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів (а.с.41, 42) та заяву про добровільне вирішення питання по судовому збору (а.с. 40); відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду повернувся конверт без вручення (а.с. 35). 07.02.2022 року на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.38). Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено: Згідно ордеру № 028213, виданого виконкомом Львівської міської ради депутатів трудящих від 09.07.1979 року на підставі рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих № 278 від 07.06.1979 року [PERSON] був основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . З тексту вищезазначеного ордеру вбачається, що сім`я [PERSON] складалась зі [PERSON] дружини, [PERSON] доньки та [PERSON] сина (а.с. 5). Згідно відповіді виданої Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради № 36-вих.-86060 від 23.09.2021 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до Акту № 21 від 30.09.2021 року, складеного та затвердженого головою правління ОСББ «Окуневського 1», [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] понад два роки (а.с. 7). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 23.05.1984 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті , встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.\~8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 41\~Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63). Відповідно до ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст.\~328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами ст.\~386\~ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною 1 статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417\~ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Частиною 2 статті 405 передбачено, що член сім`ї\~власника житла\~втрачає право\~на користування\~цим житлом\~у разі\~відсутності члена\~сім`ї\~без поважних\~причин понад\~один рік,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ним і\~власником житла\~або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача у квартирі позивачів, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм на законних підставах майном, у зв`язку з чим вказане порушені права позивачів підлягають захисту шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 5 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені представником позивачів у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та сумніву у суду не викликають. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до вимог ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved