Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

08 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому вказав, що йому та відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2005 року з 06 вересня 2005 року сумісно належить право власності у рівних частинах житловий будинок [ADDRESS] . В будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] , [INFO]. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку більше 7 років, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не буру, особистих речей в будинку не має, взагалі не цікавиться будинком і не заперечує проти зняття цього з реєстрації, незважаючи на часткову власність зазначеного вище житлового будинку. Позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, в який просить справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2005 року в рівних частинах. Відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 19 червня 2013 року. Відповідно до акту від 17 червня 2021 року, складеного головою територіального комітету мікрорайону «Машинобудівельників» Стаднік В.О. за участю сусідів, [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 2013 року. Суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Так, зміст позовних вимог зводиться до захисту прав позивача як співвласника житлового будинку від порушень з боку відповідача, який зареєстрований у цьому будинку, шляхом визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Законодавством встановлено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом з тим, суд встановив, що відповідач [PERSON] є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Тобто, незалежно від того, де проживаю відповідач [PERSON] , він як співвласник будинку [ADDRESS] , має право користування цим житловим приміщенням, оскільки зміст права власності складається із правомочностей володіння, користування і розпорядження річчю (майном) власника, а право володіння і право користування нерозривно пов`язані між собою. У зв`язку із цим визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації можливе лише після вирішенні спору про житлові права. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed