Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 01.08.2012 року. Відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку, однак після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем останній періодично деякий час продовжував проживати в спірній квартирі, а в липні 2020 року переїхав на постійне місце проживання до його батьків за адресою: [ADDRESS] , де проживає в теперішній час. Фактично відповідач не користується вказаною спірною квартирою за призначенням з липня 2020 року, будь-яких речей відповідача у спірній квартирі немає, витрати за комунальні послуги та технічне обслуговування квартири сплачує позивач. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням знатися з місця реєстрації зі спірної квартири, проте останній цього так і не зробив. У зв`язку з цим реєстрація відповідача порушує право позивача розпоряджатися своїм майном, позивач не в змозі отримати субсидію, а тому змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач: в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. З договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 14.08.2012 року встановлено, що власниками вказаної спірної квартири були відповідач та [PERSON] , за якими були закріплені 1/2 частки вказаної спірної квартири відповідно на підставі спільної часткової власності, що підтверджується і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.07.2015 року, витягу з Державного реєстру правочинів від 01.08.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 14.08.2012 року. Зі свідоцтва про шлюб від 15.02.2013 року, укладеного між відповідачем та [PERSON] , встановлено, що прізвище останньої змінено на « [PERSON] ». Таким чином спірну квартиру було придбано за договором купівлі-продажу спільно позивачем та відповідачем до моменту укладення ними шлюбу. 23 липня 2015 року відповідач за договором дарування подарував свою 1/2 частку вказаної спірної квартири позивачу, що підтверджується відповідним договором дарування. Як вбачається з акту від 14.07.2021 року, виданого головою правління ОСББ «Комарова-4» Аксьоновим-Хоменко К.О. та комісією у складі сусідів з квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , відповідач дійсно не проживає тривалий час, з липня 2020 року, у вказаній спірній квартирі. Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивач являється власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначене узгоджується з правовою позицією у справі № 6-709цс16. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником квартири не проживає, спільним побутом не пов`язаний, не є членом сім`ї власника житла, договорів щодо проживання відповідача у квартирі між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача підтверджуються наданими доказами, є законними, обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved