Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Фінпром маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги, мотивує тим, що в листопаді 2021 року він дізнався що 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком В.В. вчинено виконавчий напис №16779, про стягнення з нього на користь ТзОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 8 230,49 грн. Вказує, що на підставі вищевказаного виконавчого напису 02.08.2021 року Першим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Недумовою А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що приватний нотаріус при вчинені виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості, не витребував належного розрахунку заборгованості, а тому порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» при вчиненні такого напису. Крім того, посилається на те, що відповідачем пропущено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки, з дня виникнення права вимоги щодо стягнення боргу за кредитним договором минуло більше трьох років. На підставі наведеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис № 16779 від 23 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Ухвалою суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду письмове клопотання в якому позовні вимоги визнав не заперечує щодо визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. Окрім цього від представника відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді, однак, відповідної згоди від позивача на адресу суду не надходило, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вищевказаного клопотання. Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв на адресу суду про розгляд справи без їх участі не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №16779, яким звернено стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром маркет» грошові кошти в розмірі 8 230,49 грн. (а.с.18). Як вбачається з матеріалів справи, вказаний виконавчий напис був пред`явлений стягувачем до виконання та старшим державним виконавцем Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Недумовою А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66334665 (а.с. 12). Крім того, із матеріалів справи вбачається, що в даному виконавчому провадженні винесене дві постанови: про арешт коштів боржника від 02.08.2021 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.09.2021 року, якою звернено стягнення на доходи [PERSON] та за якою з них здійснюється відрахування (а.с.14-17). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Разом з тим, судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17. Таким чином, для вчинення виконавчого напису нотаріуса стягувачу необхідно було надати оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. У спірних правовідносинах судом встановлено, що позивач не погоджується з сумою заборгованості, яка виникла за неналежне виконання умов кредитного договору, при цьому, відповідачем взагалі не надано розрахунок заборгованості, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, що викликає сумнів у підставності суми у ньому зазначеної. Таким чином, на момент вчинення нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчого напису у боржника [PERSON] не була підтверджена належними доказами наявність безспірної заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковою умовою для його вчинення. Виходячи із вищевикладеного, виконавчий напис вчинений з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підставі вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, з позивача слід частково стягнути на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року позивач [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Жуковським В.В. Відповідно до розрахунку понесених та очікуваних витрат розмір понесених позивачем витрат за послуги адвоката Жуковського В.В. становить 3 300 грн. Даний факт підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору від 30.11.2021 року та квитанцією до прибуткового касового ордера №23 від 07 грудня 2021 року (а.с. 20-22). Однак, на думку суду, з відповідача в користь позивача слід стягнути суму в розмірі 2000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд враховує принцип співмірності витрат на правничу допомогу адвоката та визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом Жуковським В.В. документів, значення справи для сторони та публічний інтерес до справи, а також враховує те, що представником відповідача була подана вмотивована заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позові вимоги задоволені повністю, до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частину судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454 грн. 00 коп. (тобто 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем під час розгляду справи), а іншу частину у розмірі 454 грн. 00 коп. - повернути позивачу з Державного бюджету України у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved