Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, членами якого станом на 15.04.1991 з поміж інших були [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] та спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадщину він прийняв, вступивши в управління майном померлих, як такий, що постійно проживав зі спадкодавцями на день їх смерті. Однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлих [PERSON] та [PERSON] , постановами нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів про належність спадкового майна спадкодавцям. Тому просить визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.02.2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Однак адвокат Семененко С.М., який здійснює представництво інтересів позивача на підставі ордеру серія ВО № 1004950 від 08.02.2022, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із заявою у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, із позовними вимогами повністю погоджується та просить їх задовольнити. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Згідно Довідки №37 виданої Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 04.02.2022, будинковолодіння, за адресою [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року рахується як колишній колгоспний двір, членами якого були: голова двору - [PERSON] , [INFO] (померла [INFO] ); дочка - [PERSON] , [INFO] ; зять - [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ); внук - [PERSON] , [INFO] ; дружина онука - [PERSON] , [INFO] ; правнука - [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформаційної довідки №937 про технічний стан нерухомого майна від 26.07.2021 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалося в [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки №938 від 26.07.2021 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.11.1989 та записано в реєстрову книгу № 4 за реєстровим №291. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Малоходачківською сільською радою Тернопільського району 26.10.1966 року, [PERSON] , народився [INFO] в с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Батьки позивача, [PERSON] та [PERSON] , 11.05.1964 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] видане в с. М. Ходачків Тернопільського району, Тернопільської області, у зв`язку з чим мати змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] помер [INFO] в с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане повторно Відділом реєстрації актів громадян районного управління юстиції Тернопільської області України юстиції 25.01.2000. 26.05.1998 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №17, яким заповідачка належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області і все інше майно заповіла [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Малоходачківською сільською радою Тернопільського району 02.10.2000. Постановами державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В. №223/02-31 від 06.10.2021 та №2525/02-31 від 09.11.2021, встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить до колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відмовлено [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO] та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] . З постанов також вбачається, що [PERSON] подала заяви про те, що спадкувати не бажає і звертатись в суд з заявою про продовження, строку на прийняття спадщини не буде, інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Згідно Інформаційної довідки №1239 від 01.10.2021 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.11.1989 та записано в реєстрову книгу № 4 за реєстровим №291. Державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Згідно технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який виготовлений 26.07.2020 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1978 році та має загальну площу 99,2 кв.м, житлова площа - 62,4 кв.м. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 1/6 частці. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відтак, після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі і на належні померлим відповідні частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) правовідносини щодо спадкування після їх смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР 1963, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син позивач [PERSON] та дружина [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] , відмовилась від спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] склала заповіт, яким залишила належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] . Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки №38 виданої Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 04.02.2022, на день смерті [PERSON] (помер [INFO] ), який був зареєстрований по [ADDRESS] разом з померлим на день смерті були зареєстровані: мама дружини - [PERSON] , 1911 року народження (померла [INFO] ); дружина - [PERSON] , 1941 року народження; син - [PERSON] , 1967 року народження; невістка - [PERSON] , 1971 року народження; онука - [PERSON] , 1989 року народження; онука - [PERSON] , 1991 року народження. Також, згідно з довідкою №353 виданої Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 02.07.2021, на день смерті [PERSON] (померла [INFO] ), яка була зареєстрована по [ADDRESS] разом з померлою були зареєстровані: дочка - [PERSON] , 1941 року народження; онук - [PERSON] , 1967 року народження; дружина онука - [PERSON] , 1971 року народження; правнука - [PERSON] , 1989 року народження; правнука [PERSON] , 1991 року народження. Оскільки факт спільного проживання позивача з спадкодавцями на час смерті у вищевказаному житловому будинку, підтверджується довідками виданими Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, суд приходить до висновку, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] фактично вступивши в управління спадковим майном. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги зазаконом після смерті батька [PERSON] та спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , прийняв спадщину після смерті останніх, однак позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстанолючих документів виданих на ім`я спадкодавців та державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача [PERSON] , як спадкоємця майна померлих членів колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved