Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємста «Державний проектний інститут містобудування «Міськбудпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі посилаючись на те, що з 03 листопада 2020 року по 29 липня 2021 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем . У день звільнення відповідачем не проведено повен розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 50\~141 грн. 26 коп. Просила стягнути з відповідача зазначені кошти та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, витребувано з Державного підприємста «Державний проектний інститут містобудування «Міськбудпроект» докази на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі. 23 лютого 2022 року позивачем надано заяву про збільшення розміру позовних вимог. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася , у день судового розгляду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем ДП «Державний проектний інститут містобудування «Міськбудпроект» у трудових відносинах, працювала на посаді головного бухгалтера , звільнена 29 липня 2021 року згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як встановлено з матеріалів цивільної справи, відповідач не виплатив позивачу в день звільнення заробітну плату в порушення норм ст. 115 КЗпП України, розмір заборгованості за період з 01 січня 2021 року по день звільнення складає 50\~141 грн. 26 коп. Відповідач погодився з сумою заборгованості надавши на виконання ухвали суду відповідну довідку. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунку позивача та наданої довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача складала 888 грн. 35 коп. Розмір середньої заробітної плати обраховано відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з того, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року по 31 березня 2022 року (день розгляду справи) складає (169 робочих днів), виходячи із середньоденної заробітної плати 888 грн. 35 коп., середній заробіток , що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 150\~131 грн. 15 коп. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Таким чином , підлягає до негайного виконання стягнення заробітньої плати в сумі 18\~655 грн. 35 коп., а решта суми 131\~475 грн. 80 коп. після набрання рішення законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1\~128 грн. 21 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.\~ В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд дійшов до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Outcome: approved