Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

25 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23 листопада 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2316. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому зараз у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, що поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми в сенсі як чоловік і дружина. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися, тому вона вважає за доцільне юридично оформити фактичний стан речей та розірвати шлюб. З такого стану речей вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу. Тому вона просить розірвати шлюб меж нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2316 та визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] з нею. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити його дружині [PERSON] в задоволенні позовної заяви про розірвання шлюбу, оскільки його дружиною в заяві, наскільки йому відомо вказано, що він не заперечує проти розірвання шлюбу і визначення місця проживання його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] по місцю проживання її матері. Не дивлячись на те, що він не ознайомлений в достатній мірі з текстом позовної заяви і не був повідомлений про судовий розгляд, хоче зазначити, що з вимогами його дружини про розірвання шлюбу він не згоден. Вважає, що причиною подачі позовної заяви про розірвання шлюбу, була сварка, хоче продовжити подружні відносини, наполягає на наданні йому строку для примирення. З порядком проживання його доньки, громадянки Російської Федерації [PERSON] на території України не згоден. В цьому випадку він буде позбавлений, виконувати в повній мірі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої доньки. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частково задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 23 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2316, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 23 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Так, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд надати їм строк на примирення, однак, суд звертає увагу на те, що вищевказана цивільна справа перебуває в провадженні Великомихайлівського районного суду Одеської області з серпня 2021 року, тобто у позивача та відповідача було достатньо часу на примирення, однак на сьогоднішній день цього так і не сталося. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам позивача, адже позивач категорично налаштована на розірвання шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Так в позовній заяві позивачем зазначено, що вона просить визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] разом з нею. А відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що він заперечує проти проживання неповнолітньої доньки з матір`ю. Згідно ст. 161. Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто для вирішення питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторонам по справі необхідно звернутись до суду з відповідною позовною заявою, окремо від позовної заяви про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь позивача [PERSON] .

Outcome: partial