Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з заявою до Придніпровського районного суду м.Черкаси про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Черкаська міська рада. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] померла її сестра [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. При житті [PERSON] мала у власності квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належала померлій на підставі свідоцтва про власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] в шлюбі не перебувала та дітей на мала. Проживала разом з мамою у вищевказаній квартирі, яку вони приватизували, а після смерті їхньої матері - [PERSON] , сестра отримала спадщину і стала власницею всієї квартири. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно, а позивач є єдиним спадкоємцем за законом. При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщина, з`ясувалося, що у померлої сестри у паспорті (свідоцтві про смерть) по-батькові не збігається із вказаним у правовстановлюючих документах на квартиру, яка є спадковим майном. Так у паспорті та у свідоцтві про смерть вказано по-батькові - [PERSON] , а в свідоцтві про право власності на житло та свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено - [PERSON] , тому, [PERSON] просить суд встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло видане 22 квітня 1993 року Придніпровським райвиконком на квартиру [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 березня 1998 року після смерті [PERSON] , які видані на ім`я - [PERSON] , належать [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у місті Черкаси. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами окремого провадження. 15 лютого 2022 року ухвалою суду витребувано з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) копію актового запису №3673 вчиненого 11 листопада 2021 року про видачу свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , яка померла [INFO] , а також витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Лічевецької Л.Г. належним чином завірено спадкову справу №22/2021 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судове засідання заявник та представник заявника не з`явилися, через канцелярію суду представник заявника подала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Проти задоволення заяви не заперечував. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 УПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з огляду на наступні встановлені факти та обставини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1993 року №2452 виданого Органом приватизації Придніпровського райвиконкому, на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 березня 1998 року Ѕ частини кватири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , успадковано її дочкою [PERSON] . Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Заявниця [PERSON] являється рідною сестрою померлої, згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] в графі батько вказано - [PERSON] , в графі мати - [PERSON] та згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] в графі батько вказано - [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] громадяни [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 06 вересня 1969 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . 13 червня 1985 року шлюб було розірвано. Прізвище дружини не змінювалося. Також встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, та з урахуванням того, що існують розбіжності між свідоцтвом про смерть [PERSON] та Свідоцтвом про право власності на житло, Свідоцтвом про право на спадщину за законом, що унеможливлює оформлення спадкових документів, суд вважає за можливе встановити факт належності документа, а саме: Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22 квітня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 березня 1998 року на Ѕ частини кватири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Судом з`ясовано, що метою встановлення факту являється реалізація права на законне розпорядження майном у виді квартири. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно Постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність правих підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення На підставі викладеного, та

Outcome: approved