Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник), звернулася до суду з заявою, у якій просила: - визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] ; - призначити [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник обґрунтовує свою заяву наступними обставинами. [PERSON] являється рідним сином заявника, з яким вони проживають однією сім`єю. Син має першу групу "Б" інвалідності з дитинства, оскільки хворіє на психічне захворювання і через свою хворобу він не може усвідомлювати та розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому потребує постійного стороннього догляду. Викладені обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 02.11.2021 призначено розгляд справи в порядку окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено заінтересованій особі строк для подання відзиву на заяву. Заінтересованою особою у визначений судом строк відзиву на заяву не подано, проте у своїй заяві просили призначити експертизу. Суд дійшов висновку, що у даній справі необхідно призначити експертизу, оскільки в матеріалах справи є достатні дані про психічний розлад здоров`я [PERSON] , отож для встановлення його психічного стану проведення судово-психіатричної експертизи є обов`язковим. Ухвалою суду від 13.12.2021 призначено у справі судово-психіатричну експертизу, поставлено на вирішення відповідні запитання, проведення експертизи доручено експертам Вінницької обласної психоневрологічної лікарні імені академіка Ющенка, а на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 17.02.2022 на адресу суду надійшов висновок експерта №12 від 13.01.2022. Ухвалою суду від 21.02.2022 поновлено провадження у справі та призначено наступну дату судового засідання. Заявник подала заяву в якій просила її заяву задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Представник заінтересованої особи не заперечував щодо задоволення заяви. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтва про народження [PERSON] , його матір`ю є заявник (а.с.5). [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію його місця проживання (а.с. 6). Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 28.09.2021 [PERSON] має першу групу "Б" інвалідності з дитинства (а.с 7). Крім того, згідно з висновком експерта Вінницької обласної психоневрологічної лікарні імені академіка Ющенка за №12 від 13.12.2022 визначено, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості помірного ступеня з відсутністю відхилень в поведінці, а також [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними й він потребує опіки (а.с. 39-41). Суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Як визначено в п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, розгляд якої, згідно з ч. 4 ст. проводиться судом у складі 1-го судді і 2-ох присяжних. Отже, з огляду на особливість окремого провадження, в порядку якого розглядається дана справа щодо визнання громадянина [PERSON] недієздатним, в даному судовому процесі необхідно довести чи дійсно вказаний громадянин внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Так, зі змісту аргументів заявника, яка є матір`ю [PERSON] , з яким вони проживають однією сім`єю, вбачається, що її син має першу групу "Б" інвалідності з дитинства, оскільки хворіє на психічне захворювання і через свою хворобу він не може усвідомлювати та розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому потребує постійного стороннього догляду. Як визначено в ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Судом встановлено, що згідно з висновком експерта Вінницької обласної психоневрологічної лікарні імені академіка Ющенка за №12 від 13.12.2022 визначено, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді розумової відсталості помірного ступеня з відсутністю відхилень в поведінці, а також [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними й він потребує опіки. Оскільки суд вважає вищевказаний висновок експерта належним та допустимим доказом, а тому враховуючи й інші медичні документи у справі відносно [PERSON] визначено, що аргументи заявника про те, що її син страждає на хронічний стійкий психічний розлад і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними є обґрунтованими. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника (ч. 4 ст. 63 ЦК України). Суд вважає про наявність законних підстав призначення недієздатному [PERSON] опікуна - його матір [PERSON] . Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги заявника про визнання її сина [PERSON] недієздатним та призначення заявника опікуном, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. В силу вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України суд роз`яснює, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На підставі викладеного та

Outcome: approved