Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

.04.2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пожежею. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є співвласниками будинку за адресою [ADDRESS] . 03.03.2019 у приватному будинку, який розташований по [ADDRESS] та належить на праві власності відповідачу, сталася пожежа, внаслідок чого належне їм житло зазнало пошкоджень, а саме було пошкоджено вікна на всіх поверхах будинку, ливневі стоки, каналізації, кабелі тощо. Згідно з висновком експерта вартість майнової шкоди, завданої позивачам внаслідок пожежі, становить 271 065,00 грн. Позивачі стверджують, що пожежа сталася з вини відповідача, який в силу Закону України "Про пожежну безпеку" відповідає за забезпечення пожежної безпеки у належному йому будинку, в якому сталася пожежа, проте він не бажає добровільно відшкодувати завдану їм матеріальну шкоду. Так, позивачі неодноразово намагалися вирішити це питання в досудовому порядку, шляхом телефонних переговорів із відповідачем та надсилання йому письмової претензії, однак позитивних результатів такі їхні намагання не принесли. Крім того, позивачі стверджують, що у зв`язку з пошкодженням пожежею їхнього майна їм була завдана моральна шкода, яка полягає у сильних душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з цим, було порушено їхній звичний режим життя, а також завдано сильного психологічного стресу як їм, так і їхнім дітям, оскільки подія мала місце у березні, під час досить холодних погодних умов, а внаслідок пожежі їхній будинок залишився повністю без вікон. Моральну шкоду позивачі оцінили по 5000,00 грн. кожна та просять стягнути її з відповідача на їхню користь відповідно. Крім того, позивачі просять стягнути з відповідача понесені ними витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 10000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2910,66 грн. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва Войтенко Т.В. від 23.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. До початку підготовчого засідання, у зв`язку із відстороненням від посади судді [PERSON] в порядку повторного авторозподілу справ між суддями 03.09.2019 справу передано у провадження судді Васильченка О.В. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2021 справу передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., оскільки суддю Васильченка О.В. згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку. Ухвалою судді Ковбасюк О.О. від 07.05.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 03.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом направлення судової повістки на зазначену ним електронну адресу, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] . 03.03.2019 о 19 год. 59 хв. в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , власником якого є відповідач [PERSON] , сталася пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 03.03.2019, складеним комісією у складі провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Подільського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві лейтенанта служби цивільного захисту Гайдука О.В. та свідків [PERSON] та [PERSON] . За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для настання деліктної відповідальності за статями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних непереборних обставин. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до ч. 1,2,4,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини першої статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно з частиною першою статті 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У пункті 3. 7. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засадам (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін. Згідно з актом про пожежу від 03.03.2019 місцем виникнення пожежі є димохідна труба на мансарді будинку по [ADDRESS] , пожежею повністю знищено мансарду, особисті речі, документи, меблі, пошкоджено перегородки та стіни на 2-му та 1-му поверхах у вказаному будинку, а також пошкоджено фасад будівлі та вікна у будинку по [ADDRESS] . Наведене дає підстави суду зробити висновок, що саме внаслідок протиправних дій відповідача, який порушив правила пожежної безпеки у належному йому будинку, сталася пожежа, якою було завдано майнову шкоду позивачам. Таким чином, саме відповідач мав доводити у суді відсутність його вини у заподіянні шкоди майну позивачів. Однак відповідач не надав до суду будь-яких доказів на спростування поданих позивачами документів, під час розгляду справи не заявляв клопотання про призначення судової пожежно-технічної експертизи для визначення причин пожежі, а отже, відповідач не спростував визначену статтями 1166, 1167 ЦК України презумпцію винного заподіяння шкоди. З огляду на наведене, суд вважає, що позивачами доведено наявність протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між діями відповідача та збитками, а також наявність вини відповідача. Що стосується розміру спричиненої матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (стаття 22 ЦК України). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України). Тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності, несе позивач. На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди позивачами надано висновок експерта №35/19 від 29.03.2019, згідно з яким вартість майнової шкоди (ремонтно-відновлювальних робіт, утилізації) для усунення пошкоджень від пожежі будинку по [ADDRESS] , яка сталася 03.03.2019 в будинку [ADDRESS] , згідно даних візуально-інструментального обстеження та наданих документальних даних, станом на час проведення дослідження становить 271 065,60 грн. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вищезазначених обставин відповідач до суду не надав. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачами доведено розмір матеріальних збитків, спричинених їхньому будинку внаслідок пожежі, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів 271 065,00 грн. матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо заявлених позивачами вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачами доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача, який не забезпечив дотримання правил пожежної безпеки у належному йому будинку, сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено житловий будинок позивачів. Суд погоджується з доводами позивачів про перенесені ними моральні переживання внаслідок пошкодження їхнього майна, а тому враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнали позивачі, їх характеру, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на їхню користь моральну шкоду в розмірі по 5000,00 грн. кожній. Що стосується вимог позивачів про стягнення на їхню користь з відповідача 10000 грн. витрат за проведення експертного дослідження, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки у наданих позивачами рахунку за послуги з проведення експертизи та банківської квитанції №30 від 15.03.2019 платником вказаної суми коштів за проведення експертизи значиться [PERSON] , тобто матеріалами справи не підтверджується, що вказані витрати були понесені безпосередньо позивачами по справі [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2910,66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial