Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів.Свої вимоги мотивувала тим, що згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2017 року збільшено розмір стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 гривень, щомісячно, до його повноліття. Так сталось, що сімейне життя з відповідачем у них не склалось. Шлюб між ними було розірвано 16 червня 2015 року, але вже до того часу вони не проживали разом майже чотири роки. Син [PERSON] залишився на її утриманні. Батько дитини періодично сплачує аліменти, які визначено рішенням суду, хоча і є певна заборгованість, але їй все важче і важче утримувати дитину, потреби якої ростуть з кожним днем. На даний час 1000 гривень, які сплачує відповідач на утримання сина в зв`язку з інфляцією, це занадто мала сума і їх недостатньо. Відповідач в свою чергу має можливість платити більшу суму, так як, він є молодою здоровою людиною, здатною працювати та заробляти грошові кошти та наскільки їй відомо має постійні роботу в Чеській Республіці, однак добровільно сплачувати більшу суму наміру не має. Враховуючи викладене, просить збільшити розмір стягнення аліментів з відповідача на її користь, на утримання сина [PERSON] , [INFO] до 4000 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття. 09 березня 2022 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Позивачка в судове засідання не з`явилася, згідно позовної заяви просила справу слухати без її участі, у зв`язку з виїздом за кордон. Відповідач в судове засідання також не з`явився, однак від його представника [PERSON] надійшла заява, згідно якої просить у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, проводити розгляд справи без їх участі. При цьому повідомляє, що відповідач ніде не працює і не має доходу, але готовий сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1600 гривень до досягнення сином повноліття. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25 листопада 2010 року виконкомом Новоселицької сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна, батьком [PERSON] , [INFO] , значиться відповідач (а.с.6). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2017 року, яке набрало законної сили 22 червня 2017 року, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, з моменту набрання рішенням законної сили (а.с.3). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07 листопада 2017 року Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області, позивачка [PERSON] 07 листопада 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.5). Довідкою №1804 виданою виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 17 грудня 2020 року, стверджується, що на утриманні позивачки [PERSON] 1987 року народження, знаходиться син [PERSON] [INFO] (а.с.4). Згідно з характеристикою складеною депутатом Новоселицької сільської ради Проданець І. від 18 грудня 2020 року, вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Сама виховує сина, характеризується за місцем проживання позитивно, домашні умови проживання дитини відмінні (а.с.7). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Правилами ч. 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Пунктом 23 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан відповідача, який офіційно не працевлаштований на території України, однак він є молодим та працездатним за віком, а тому відповідно може виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини, а також враховує можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1600 гривень, які були визнані ним, відповідно до поданої заяви його представника, однак при цьому суд зазначає, що ні відповідачем, ні його представником не надано жодних доказів про рівень доходів відповідача, стан здоров`я, наявність на його утриманні інших осіб, непрацездатність, тощо. Крім того, позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача [PERSON] змінився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Таким чином, враховуючи вік сина сторні, та пов`язані з цим витрати на його харчування, навчання, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, збільшивши розмір стягуваних з відповідача на користь позивачки, аліментів на утримання сина до 1 700 (однієї тисячі сімсот) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial