Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

09 червня 2021 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що 03 червня 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають. Сумісне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Вказувала, що у них різні погляди на життя і часто виникали сварки, тому сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Фактично сімейні відносини між ними припинилися. В зв`язку з чим просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 03.06.2011 року у Октябрському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №107. 10.06.2021 року суддею Київського районного суду м.Полтави винесено ухвалу про залишення позову без руху та надано час для усунення недоліків (а.с.7-8). 24.06.2021 року позивачем [PERSON] вимоги ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.06.2021 року виконано в повному обсязі (а.с.11). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 25.06.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.14). 16 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у певний період, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на часку у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності. В даній позовні заяві [PERSON] вказувала на те, що 03.06.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають. Сумісне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Фактично сімейні відносини між ними припинилися. Також зазначала, що хоч шлюб вони зареєстрували 03 червня 2011 року, проте проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з листопада 2008 року у її квартирі [ADDRESS] , де вели спільне господарство та в них був спільний бюджет, мали взаємні права і обов`язки, запрошували на свята спільних друзів, родичів, знайомих, виховували, на той час, її неповнолітнього сина. 30.07.2010 року вони придбали Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Цю частину будинку вони оформили на [PERSON] . Через 10 місяців, після придбання частини будинку, вони одружилися. Оскільки частина будинку мала невелику площу, вони вирішили зробити перебудову будинку та капітальний ремонт. Так як для цього була потрібна значна сума коштів, вона продала свою квартиру [ADDRESS] . Продаж даної квартири відбувся за 239 790 грн. Після продажу квартири іншої нерухомості вона не придбавала. Тому всі кошти від продажу її квартири були спрямовані на реконструкцію та ремонт будинку. Офіційних документів на будівництво за час їхнього спільного життя вони не отримували, тобто частина будинку, яку вони перебудували та поліпшили, є самочинним будівництвом, а тому вважає, що поділу підлягають будівельні матеріали у вигляді добудови до житлового будинку. В зв`язку з чим просила суд розірвати між нею та [PERSON] шлюб зареєстрований 03 червня 2011 року. Встановити факт проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з листопада 2008 року по 02 червня 2011 року. Визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] і будівельні матеріали у вигляді самочинно збудованих приміщень у житловому будинку за даною адресою та здійснити поділ майна подружжя, а саме визнати за нею право власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Визнати за нею право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів у вигляді самочинно збудованих приміщень у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 16.07.2021 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у певний період, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на часку у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності. В подальшому розгляд справи призначено розглядати в підготовчому судовому засіданні (а.с.57). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 16.07.2021 року зобов`язано приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Колотілова Олександра Михайловича надати належним чином завірену копію договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] від 30.07.2010 року №2467 та копію технічного паспорту на даний будинок. Зобов`язано Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «ІНВЕНТАРИЗАТОР» надати належним чином завірену копію останнього технічного паспорту, який замовляли співвласники житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та копію договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 30.07.2010 року, №2467. Інформацію чи звертався [PERSON] до ПП ПБТІ «Інвентаризатор» щодо узаконення самовільних добудов (перепланування) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ? Чи наявні відомості в ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про самовільні добудови (перепланування) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ? Чи належать самовільні добудови (перепланування) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме Ѕ частки житлового будинку, якою володіє [PERSON] . Якщо ні, то кому саме? Зобовязано ГУ ДПС у Полтавській області надати інформацію про доходи [PERSON] та [PERSON] з листопада 2008 року по 15.07.2021 рік. Зобов`язано ТОВ Салон «Люкс» надати інформацію та документи, а саме: який розмір та в якому вигляді складала частка статного фонду (капіталу) ТОВ Салон «Люкс», якою володіла [PERSON] ? За наявності надати документи, що підтверджують продаж (передачу) частки статного фонду (капіталу) ТОВ Салон «Люкс», якою володіла [PERSON] . Яку грошову суму отримала [PERSON] за продаж (передачу) частки статутного фонду (капіталу) ТОВ Салон «Люкс». Зобов`язано Департамент Державної архітектурної інспекції у Полтавській області надати інформацію чи звертався до інспекції [PERSON] з заявою щодо надання дозволу для реконструкції або переобладнання частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також чи звертався [PERSON] з заявою щодо введення в експлуатацію групи приміщень після реконструкції або переобладнання в частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.58-59). 03.08.2021 року на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Репало Д.О. В даному Відзиві представник відповідача адвокат Репало Д.О. заперечує проти позовних вимог [PERSON] частково. А саме з позовними вимогами в частині розірвання шлюбу погоджується в повному обсязі, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Щодо задоволення іншої частини позовних вимог просить відмовити. Відповідач заперечує набуття у спільну власність майна, а також майнові права позивача на його помешкання. Також він не заперечує знайомство з [PERSON] до шлюбу, але таке знайомство він визначає, як «доросла дружба» без усталених ознак сім`ї, без спільного бюджету, без спільного набуття у власність цінного майна, без прав та обов`язків, що притаманні «подружжю». Більше того, він сам 17.07.2010 року продав своє житло, а саме частку в квартирі [ADDRESS] , а 30.07.2010 року купив нове житло, а саме: Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] . Дане житло він придбавав самостійно без жодної участі [PERSON] . За період шлюбу з позивачем цінне майно у власність не набув. Кожен з них має своє власне житло, в яке і вкладав свої власні кошти. Він не може оцінити вклад [PERSON] у спірне житло, оскільки вона проживала там близько 10-ти років та, звичайно, що певні кошти на це витратила. Але це точно не Ѕ або ј частина нерухомості або будівельних матеріалів. [PERSON] може заявити компенсацію її витрат за умови подання обґрунтованого розрахунку таких витрат. Також позивачем не доведено, що вона передавала грошові кошти від продажу своєї квартири відповідачу, який в подальшому їх витратив на облаштування придбаної частини житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] . Крім того, позивачем не було доведено жодного підтвердженого факту щодо витрати коштів на ремонт його частини будинку. А тому в задоволенні позовних вимог, крім позовних вимог в частині розірвання шлюбу, просив відмовити за безпідставністю (а.с.75-85). 03.08.2021 року на виконання ухвали Київського районного суду м.Полтави від 16.07.2021 року від приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Колотілова О.М. надійшов належним чином завірений договір купівлі-продажу Ѕ частки жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , посвідченого 30.07.2010 року, за реєстровим №1246. Крім того, приватним нотаріусом повідомлено, що копія технічного паспорту на цей будинок у матеріалах нотаріальної справи відсутній (а.с.98-101). 05.08.2021 року на виконання ухвали Київського районного суду м.Полтави від 16.07.2021 року з ПП ПБТІ «Інвентаризатор» надійшов лист, в якому зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 2010 рік самочинним майном було приміщенням а-5 площею 7,3 кв.м, переплановано в літері А-1 приміщення 1-2, 1-4, в літері А1 приміщення 1-7 (а.с.102-108). 05.08.2021 року на виконання ухвали Київського районного суду м.Полтави від 16.07.2021 року Головне управління ДПС у Полтавській області надало відомості з Державного реєстру платників податків ДПС України, станом на 30.07.2021 року про суми виплачених доходів громадянам [PERSON] та [PERSON] , в період з 01.10.2008 року по 31.03.2021 рік (а.с.109-110). 05.08.2021 року на виконання ухвали Київського районного суду4 м.Полтави від 16.07.2021 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області надано відповідь, що згідно даних Реєстру будівельної діяльності, розміщеного у Порталі Єдиної державної системи у сфері будівництва на офіційному сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відсутні відомості щодо наявності документів дозвільного характеру по [ADDRESS] на [PERSON] (а.с.116). 16.08.2021 року на адресу суду надійшла від позивача [PERSON] Відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона на задоволенні позову наполягає в повному обсязі та просить його задовольнити, понесені судові витрати стягнути з відповідача (а.с.118-120). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 13.09.2021 року зобов`язано Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» провести технічну інвентаризацію та виготовити технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виготовити довідку про фактичне користування приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами за заявою [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] та інших співвласників домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , надати виконавцю технічної інвентаризації вільний доступ до всього житлового будинку, всіх його приміщень, господарських будівель та споруд, земельної ділянки, на якій він розташований. Зобов`язано [PERSON] надати суду та іншим учасникам справи копію технічного паспорту на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , станом на день укладення договору купівлі-продажу від 30.07.2010 року на Ѕ частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.139-140). 05.10.2021 року до суду надійшло від представника відповідача адвоката Репало Д.О. Заперечення на відповідь на відзив (а.с.147-153). 10.12.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, в яких вона просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 03.06.2011 року. Встановити факт проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з листопада 2008 року по 02 червня 2011 року. Визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] - Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею будинку 102,6 кв.м., житловою площею 63,0 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б», альтанка літ «Д», хвіртка №11, трубопровід №3, трубопровід №4, огорожа №12, огорожа №13, хвіртка №13, хвіртка №14, огорожа №10, і Ѕ частина будівельних матеріалів у вигляді самочинно збудованих кухні (2-6) площею 10,9 кв.м, санвузла (2-7) площею 8,7 кв.м та мансарди (2-9) площею 25,5 кв.м, які знаходяться у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та здійснити поділ майна подружжя за яким: визнати за [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: загальна площа будинку літ «А-1» 102,6 кв.м., житлова площа 63,0 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б», альтанка літ. «Д», хвіртка №11, трубопровід №3, трубопровід №4, огорожа №12, огорожа №13, хвіртка №14, огорожа №10; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів у вигляді самочинно збудованих кухні (2-6) пл.10,9 кв.м, санвузла (2-7) площею 8,7 кв.м та мансандри (2-9) площею 25,5 кв.м, які знаходяться у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.169-174). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 10.12.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у певний період, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності та призначено справу до судового розгляду на 18 січня 2022 року на 09 годину (а.с.194). 18.01.2022 року від представника відповідача адвоката Репало Д.О. до суду наданий Відзив на уточнену позовну заяву в редакції від 09.12.2021 року, в якому він просив суд позовну заяву в частині розірвання шлюбу задовольнити. Повернути позивачу 50% від суми сплаченого судового збору. З відповідача судовий збір не стягувати. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з позивача витрати на правову допомогу (а.с.197-201). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 04.02.2022 року визнано явку [PERSON] в судове засідання, що відбудеться 0 09 годині 11.02.2022 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у певний період, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності - обов`язковою (а.с.230). В судове засідання позивач [PERSON] та адвокат Кулішов В.П. не з`явилися, попередньо надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності позивача [PERSON] та адвоката Кулішова Володимира Петровича. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , який відмовився від дачі особистих пояснень по справі, та його адвокат Репало Д.О., позовні вимоги визнали частково. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали в повному обсязі. В задоволенні інших позовних вимог просили відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши адвоката Репала Д.О., допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03.06.2011 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2019 року, актовий запис №107 (а.с.12). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне сумісне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Статею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін остаточно перестала існувати, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Стосовно встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у певний період, судом встановлено наступне. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 по справі №755/180/12/16-ц (провадження № 61-40658св18), для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №522/1252/14-ц (провадження №61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц (провадження №61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі №759/4596/18 (провадження №61-3852св19). Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, судом встановлено тривале проживання позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення ними спільного господарства, надання взаємної допомоги, сторони були пов`язані спільним побутом, починаючи з листопада 2008 року по 02 червня 2011 року, вказаний факт в судовому засіданні було підтверджено і показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідками з боку позивача підтверджено та не спростовано свідками з боку відповідача, що [PERSON] та [PERSON] були в стосунках, що притаманні подружжю ще до їх одруження. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі №158/431/19, для вирішення майнового спору суд повинен установити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю можуть бути: показання свідків; ділове та особисте листування; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; витяги з погосподарських книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання як рухомого, так і нерухомого майна (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, довідкижитлово-експлуатаційних організацій, органів місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення господарства. Враховуючи, що суду необхідно встановити факт наявності чи факт відсутності певних відносин, які мали місце 11-14 років тому, суд бере до уваги покази свідків, їх послідовність, наявність прогалин та протиріч одних свідків з іншими і відповіді на питання свідків, що поставлені судом та іншими учасниками процесу, суд приходить до висновку, що позивачка та відповідач мали стосунки, що характерні подружжю, мали взаємні права та обовязки, що в подальшому привели до одруження позивачки та відповідача 03.06.2011 року. Оскільки їх стосунки мали усталений характер з постійним проживанням та веденням спільного господарства та спільного бюджету. Позивачка повідомила суду, що знає відповідача ще з молоду, але після їх невдалих шлюбів, почали відразу проживати разом, вести спільне господарство, складати кошти на купівлю більшої нерухомості, бо тіснились в однокімнатній квартирі в чотирьох, в подальшому одружились та 4-5 років проводили реконструкцію своєю частки будинку та ремонт. Відповідач повідомив суду, що мав з позивачкою тільки «дорослі стосунки», з нею не проживав, а майно придбав за свої кошти та реконструював його також особисто в 2010 році. Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що [PERSON] прийняв рішення одружитись з позивачкою в день реєстрації шлюбу, а до цього серйозних стосунків не мав та не проживав разом з нею. Також не надав доказів, що спростовують сумісне проживання як чоловіка та дружини до реєстрації шлюбу та зробив реконструкцію частини будинку власним коштом. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з листопада 2008 року по 02 червня 2011 року підлягає задоволенню в повному обсязі. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. (висновок Верховного Суду за Постановою від 17 квітня 2020 року у справі №686/4314/15-ц ) Стосовно позовних вимог щодо спільної сумісної власності та визнання права власності на частку, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 03.06.2011 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 19.11.2019 року, актовий запис №107 (а.с.12). Крім того, судом встановлено факт спільного проживання сторін по справі з листопада 2008 року по 02.06.2011 року. 30.07.2010 року сторонами було придбано Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено також, що дану частину будинку вони оформили на [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.07.2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. за №2467. Даний факт також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено, що [PERSON] має у власності 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що з метою поліпшення житлових умов сторони по справі зробили в будинку перепланування та ремонт. Оскільки подружжю потрібні були кошти на ремонт будинку, [PERSON] було продано власну квартиру [ADDRESS] , а кошти отримані після продажу квартири в сумі 239 790 грн. подружжям було спрямовано на реконструкцію будинку та його ремонт. Даний факт також було підтверджено показами свідків. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу, що виготовлений ПП ПБТІ «Інвентаризатор» станом на 22.11.2011 року, за адресою: [ADDRESS] , знаходиься житловий будинок літера «А-1» та складається з наступного: кухня (1-2) площею 8,3 кв.м, кімната (1-3) площею 15,3 кв.м, коридор (1-4) площею 4,8 кв.м, передпокій (1-5) площею 6,2 кв.м, санвузол (1-6) площею 5,3 кв.м, кімната (1-7) площею 12,1 кв.м, сіни (1-8) площею 7,3 кв.м, всього по першій групі приміщень загальна площа 59,3 кв.м, житлова - 27,4 кв.м; передпокій (2-1) площею 11,7 кв.м, кімната (2-2) площею 14,6 кв.м, кімната (2-3) площею 10,8 кв.м, кімната (2-4) площею 10,2 кв.м, шафа (2-5) площею 1,0 кв.м, кухня (2-6) площею 10,9 кв.м, санвузол (2-7) площею 8,7 кв.м, сходи (2-8) площею 2,3 кв.м, мансарда (2-9) площею 25,5 кв.м, всього по 2 групі приміщень загальна площа 95,7 кв.м, житлова - 35,6 кв.м, всього по будинку: загальна площа 155,00 кв.м, житлова площа 63,0 кв.м. Господарські будівлі та споруди: сарай літера «Б», альтанка літера «Д», хвіртка №11, трубопровід №3, трубопровід №4, огорожа №12, огорожа №13, хвіртка №13, хвіртка №14, огорожа №10. Також технічний паспорт містить примітки, де зазначено, що на прибудову літера «а5» прибудову літера «а7» та мансарду літера «А2-1» не надано документів, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Тобто із загальної площі будинку 155,00 кв.м, самочинним є 52,4 кв.м, а 102,6 кв.м є законними, на які співвласники мають правовстановлюючі документи (а.с.177-180). Згідно довідки №14665 від 24.11.2021 року, виданої ПП ПБТІ «Інвентаризатор» житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , згідно матеріалів БТІ, житловий будинок літера «А-1» має загальну площу 102,6 кв.м, житлову площу 63,0 кв.м. Самочинино збудовані: прибудова «а5» площею 7,3 кв.м, прибудова «а7» площею 19,6 кв.м та мансарда «А2-1» площею 25,5 кв.м відповідно до акту фактичного користування, складеного 22.11.2021 року: в користуванні [PERSON] знаходиться частина житлового будинку, а саме: кухня (1-2) площею 8,3 кв.м, кімната (1-3) площею 15,3 кв.м, 1-4 коридор (1-4) площею 4,8 кв.м, передпокій (1-5) площею 6,2 кв.м, санвузол (1-6) площею 5,3 кв.м, кімната (1-7) площею 12,1 кв.м, сіни (1-8) площею 7,3 кв.м, сарай літера «Б», трубопровід №3, огорожа 13, хвіртка, №14; в користуванні [PERSON] знаходиться частина житлового будинку, а саме: передпокій (2-1) площею 11,7 кв.м, кімната (2-2) площею 14,6 кв.м, кімната (2-3) площею 10,8 кв.м, кімната (2-4) площею 10,2 кв.м, шафа (2-5) площею 1,0 кв.м, кухня (2-6) площею 10,9 кв.м, санвузол (2-7) площею 8,7 кв.м, сходи (2-8) площею 2,3 кв.м, мансарда (2-9) площею 25,5 кв.м, альтанка літера «Д», трубопровід №4, огорожа №12, хвіртка №11, в загальному користуванні огорожа №10 (а.с.181). З вищевикладеного вбачається, що майно, яке підлягає поділу між позивачем та відповідачем, становить Ѕ частину житлового будинку, що має загальну площу 102,6 кв.м, житлову площу 63,0 кв.м, господарські будівлі та споруди: сарай літера «Б», альтанка літера «Д», хвіртка №11, трубопровід №3, трубопровід №4, огорожа №12, огорожа №13, хвіртка №14, огорожа №10, а також Ѕ частина будівельних матеріалів у вигляді самочинно збудованих кухні (2-6) площею 10,9 кв.м, санвузла (2-7) площею 8,7 кв.м та мансарди (2-9) площею 25,5 кв.м, які знаходяться в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України визначено, що спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» №16 від 12.06.1998 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного Кодексу України вважається правильно застосованою. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Норми СК України у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується. Положення пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, придбане під час перебування сторін у шлюбі нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на яку воно зареєстроване, суду не надано. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивачем надано докази того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку, а будівельні матеріали у вигляді нерухомого майна, які були використані при реконструкції будинку. Тобто будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва та реконструкції будинку, є майном, набутим сторонами під час шлюбу. Оскільки будівельні матеріали та вироби неможливо поділити в натурі між подружжям через те, що їх не можна виділити без їх руйнування, та виходячи із рівності часток дружини і чоловіка у спільному майні, вважаю, що кожна із сторін має право на Ѕ частину цих матеріалів, виробів та обладнання. Також судом встановлено і приймається до уваги, що відповідач володів 1/2 частиною квартири, яку в подальшому відчужив, але враховуючи договірну вартість 1/2 частки проданої квартири відповідачем та договірну вартість 1/2 частки житлового будинку, що різняться майже в 2 рази, а саме 76 000 гривень коштувала продана квартира відповідачем та його батьком, інших доходів [PERSON] не мав, що підтверджується з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків в ДПС України про суми виплачених доходів про його доходи. [PERSON] , маючи у власності половину квартири та половину грошових коштів від її продажу, в сумі 38 000 гривень, в подальшому не міг самостійно придбати 1/2 частину спірного будинку за 70 000 гривень, тому суд робить висновок, що відповідач не мав достатніх коштів на самостійну його купівлі. А посилання відповідача та його батька, що частина спірного будинку була придбана відповідачем на кошти виручені від продажу їхньої спільної квартири, нічим не підтверджено та не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що батько відповідача передав виручені від продажу квартири, свою частину коштів відповідачу для придбання спірного нерухомого майна. Також згідно наданих відомостей про доходи позивачки та відповідача за період з 2008 року по 2021 рік, позивачка мала достатньо коштів, щоб надати 36 000 грн. (половину вартості частки будинку) їх відповідачу. В подальшому [PERSON] продала свою особисту квартиру в 2013 році за 239 790 гривень. Згідно відомостей про доходи сторін, інших коштів сторони не мали, що доводить джерело доходів для подальшої реконструкції будинку та його ремонту. Враховуючи площу самочинного будівництва частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] , а саме: кухня (2-6) площею 10,9 кв.м, санвузол (2-7) площею 8,7 кв.м та мансарда (2-9) площею 25,5 кв.м, враховуючи необхідність зведення покрівлі в реконструйованому будинку, пояснення свідків та пояснень сторін, майновий стан і відсутність доходів відповідача, суд вважає суперечливими та неспроможними пояснення відповідача, що він самостійно в 2010 році зробив реконструкцію будинку без дозвільних документів, ремонт всієї своєї частини будинку та паралельно постійно доглядав за своїм племінником, який отримав тяжку травму, та який мав обох батьків. Будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва та реконструкції будинку, є майном, набутим сторонами під час шлюбу. Оскільки будівельні матеріали, обладнання та вироби неможливо поділити в натурі між подружжям через те, що їх не можна відділити без їх руйнування, та, виходячи із рівності часток дружини і чоловіка у спільному майні, суд вважає, що кожна із сторін має право на 1/2 частину цих матеріалів, виробів та обладнання. (Позиція Верховного Суду від 25.03.2021 року по справі №715/1347/14-ц.) Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved