Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. У грудні 2021 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 березня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований за №14076, про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в сумі 11411 гривень 00 копійок. Однак, нотаріусом були порушені правила вчинення виконавчого напису, оскільки він не укладав нотаріально завірених договорів на таку суму. Зазначає, що вчинення вказаного виконавчого напису було незаконним, у зв`язку із чим просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1362 грн. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2021 було забезпечено позов шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 67325236 від 01.11.2021, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 14076 від 18.03.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість в розмірі 11 411,00 грн. (а.с.7-8 провадження №2-з/359/233/2021). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2021 справа була прийнята до провадження та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.30). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання директора ТОВ «Фінпром Маркет» про врегулювання спору за участю судді. Представник позивача [PERSON] направив на адресу суду заяву, у якій позов підтримав з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити в повному обсязі. 21.02.2022 на адресу суду надійшла заява директора ТОВ «Фінпром Маркет» Яворського Р.І., в якій він визнав позов [PERSON] , просив його задовольнити (а.с.50). Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. не з`явились у судове засідання, вони у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 09 лютого 2019 року [PERSON] уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал» кредитний договір №1-20190209-70977 (а.с.12-15), за яким кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит в сумі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник з обов`язується повернути кредит та сплатити нараховані комісію та проценти за користування кредитом. Строк кредиту 30 днів. 18 березня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований за №14076, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором №1-20190209-70977 від 09.02.2019 в сумі 11411 гривень 00 копійок, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією - 8361,00 грн, плата за вчинення виконавчого напису 50,00 грн. Стягнення проводиться за період з 29.07.2019 року по 18.03.2021 року (а.с.11). 1 листопада 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №67325236 з примусового виконання виконавчого напису №14076, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 11411 гривень 00 копійок (а.с.19). Спірні правовідносини регулюються главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2) Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 11 квітня 2019 року у справі №746/45737/ 17 (провадження №61-46127св18), боржник, який має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 18 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між товариством та позивачем кредитний договір, який наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а отже такий договір не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А отже нотаріусом було порушено порядок вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вчинення виконавчого напису нотаріусу з істотними порушеннями закону призвело до свавільного втручання у право позивача на мирне володіння його майном. Ця обставина свідчить про порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. З огляду на це, та з урахуванням визнання позову відповідачем ТОВ «Фінпром Маркет» суд вважає, що з метою відновлення законності та припинення порушення майнових прав позивача належить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований за №14076, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості. 6. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 908,00 грн за подання позову та 454,00 грн за подання заяви про забезпечення позову, в загальному розмірі 1362 гривень 00 копійок. Ці обставини підтверджуються квитанціями від 25 листопада 2021 року №31Р0-А24А-Т706-ЕВ5А (а.с.5 провадження №2/359/1353/2022) та №Е646-К50Е-ХМВВ-347Х (а.с.1 провадження №2-з/359/233/2021). Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 681 грн. 00 коп., та інші 50 відсотків у розмірі 681 грн. 00 коп. стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет». Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 21.02.2022 на адресу суду надійшло клопотання директора ТОВ «Фінпром Маркет» Яворського Р.І. про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с.48-49). Зазначає, що справа не є складною та відноситься до категорії малозначних, по ній є усталена практика, а отже вимоги про стягнення витрат у розмірі 5000,00 грн не відповідає критеріям співмірності. Вважає допустимим стягнути з відповідача 1907,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано: копію договору №б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09 листопада 2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро "Калінін і Партнери" (а.с.21-22), в якому в п.3.2 зазначено, що за правничу (правову) допомогу клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) розмір якого визначається у додатку до договору; додаток №1 до договору від 09.11.2021 (а.с.23) , в якому зазначено, що клієнт сплачує бюро гонорар в розмірі 5000,00 грн; рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди) (а.с.24); меморіальний ордер від 10.11.2021 щодо сплати позивачем 2500,00 грн за вищевказаним договором (а.с.25), додаток №2 до договору від 09.11.2021 (а.с.26) - акт виконаних робіт (наданих послуг) від 13.12.2021, в якому міститься опис наданих послуг та їх вартість на загальну суму 5000 грн; меморіальний ордер від 15.12.2021 щодо сплати позивачем 2500,00 грн за вищевказаним договором (а.с.45). Отже, вказані докази, на думку суду, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу з 5000 грн до 3500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 4181 грн (681 грн + 3500 грн).

Outcome: partial