Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені і в інтересах своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені і в інтересах своєї дитини [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської Ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого нотаріально 03.04.2012, є власником жилого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою в різні періоди часу були зареєстровані відповідачі, які фактично не проживали в його будинку з моменту реєстрації до теперішнього часу. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною її сина, зараз для нього є чужою людиною. Інші відповідачі не мають з ним родинних відносин і членами його сім`ї ніколи не були. Де вони мешкають йому не відомо, їх особистих речей в будинку немає, зацікавленості в користуванні будинком вони не виказують. Оскільки реєстрація відповідачів в його будинку наразі перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися будинком, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові, та пояснив, що його колишня невістка [PERSON] була зареєстрована за адресою розташування його будинку в якості члена його сім`ї, фактично вона прожила в його будинку щонайбільше один місяць, оскільки у подальшому вона припинила сумісне проживання з його сином і виїхала на непідконтрольну територію в м.Донецьк. Більше вона не поверталася. Він зі свого боку ніяким чином не чинив перепон у проживанні [PERSON] в його будинку. Інші відповідачі та їх діти ніколи не були в його будинку, вони, навіть, не знають, де знаходиться [ADDRESS] . Їх реєстрація була обумовлена тим, що перебуваючи на території м.Мирнограда, як особи, які опинилися у тяжких життєвих обставинах, вони мали оформити різні види державної допомоги. Допомагаючи цим громадянам у вирішенні їхніх проблем, він, як власник будинку, надавав згоду на реєстрацію місяця проживання цих осіб за своєю адресою. Де вони перебувають, йому не відомо. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи двічі сповіщеними про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явились без повідомлення причин, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради Скрипник Г.С. до суду не з`явилась, будучи належним чином сповіщеною про час і місце розгляду справи, письмово повідомила суд про розгляд справи в її відсутність. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзивів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 30.12.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження. 05.01.2022 позивачем уточнено позовну заяву щодо суб`єктного складу відповідачів. 08.02.2022 від третьої особи отримано висновок органу опіки та піклування. Згідно з ухвалою суду від 08.02.2022 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським Є.І. 03.04.2012, реєстровий № 825. Право власності [PERSON] на цей будинок зареєстровано 11.04.2012, про що свідчить витяг з Бюро технічної інвентаризації м.Димитрова про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7,8). Згідно з довідкою Відділу ведення Реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 16.12.2021 у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: з 09.06.2012 в якості власника [PERSON] , з 09.06.2012 в якості дружини власника [PERSON] , з 09.06.2012 в якості сина власника [PERSON] , з 23.10.2013 в якості дружини сина власника [PERSON] . Також без родинних зв`язків з власником у вказаному жилому приміщенні зареєстровані: з 09.06.2012 [PERSON] [PERSON] ; з 18.07.2019 [PERSON] разом зі своїми двома дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; з 20.12.2019 [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] ; з 17.02.2020 [PERSON] ; з 27.08.2020 [PERSON] , з 24.11.2020 [PERSON] , з 15.09.2021 [PERSON] (а.с.10, 13). Рішенням Димитровського міського суду від 15.09.2020, яке набрало законної сили 16.10.2020, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11-12). З тексту цього рішення вбачається, що подружжя [PERSON] та [PERSON] припинили сумісне проживання з листопада 2013 року, [PERSON] пішла від чоловіка. Відповідно до актів Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 16.12.2021 №№ 210/4, 211/4, 212/4, 213/4, 214/4, 215/4, від 21.12.2021 №№ 219/4, 220/4, 221/4, 222/4, 223/4, виготовлених представником комітету за участю мешканців-сусідів [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , і [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , відповідачі з часу їх реєстрації фактично не проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-24). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 07.02.2022 № 003 визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] , не є порушенням житлових прав дітей (а.с.51-52). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона повністю підтримує відомості, які зафіксовані і засвідчені її підписом в актах Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 16.12.2021 та від 21.12.2022. Також вона додала, що по [ADDRESS] вона проживає з народження. [PERSON] мешкає по цій вулиці з нею по сусідству останні десять років. Весь цей час він мешкав і мешкає зі своєю дружиною, інколи до них заходить їх син. Інших осіб, які б проживали з ними, вони ніколи не бачила, зокрема, тих, що зареєстровані за його адресою. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є головою к4 Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград та в його веденні, як квартального, перебуває серед [ADDRESS] . Оскільки він систематично видає довідки для отримання вугілля і складає акти фактичного проживання, йому достовірно відомо, що за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає тільки подружжя [PERSON] , інколи до них приходить син. Інші зареєстровані за цією адресою громадяни, а їх понад п`ятнадцяти осіб, ніколи не проживали в будинку позивача. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 23.10.2013 зареєстрована за адресою домоволодіння позивача, належного йому на праві приватної власності з квітня 2012 року, в якості повнолітнього члену його сім`ї - невістки. [PERSON] не мешкає в цьому жилому приміщенні з 2013 року по теперішній час, також вона не є співвласником спірної житлової площі позивача [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З`ясовуючи причини відсутності відповідача [PERSON] понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Беручи до уваги те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача [PERSON] інтересу до вказаного житла понад дев`ять років, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Що стосується інших відповідачів, судом встановлено, що в розумінні чинного законодавства, вони не є членами родини позивача, оскільки згідно з нормами Житлового і Сімейного кодексів України до членів родини віднесені особи, що проживають разом, поєднанні спільним побутом, мають спільні права і обов`язки, а також які мають кровний зв`язок. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод нарівні зі ст.41 Конституції України також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне володіння, користування та розпорядження своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16, 386, 391 ЦК України, і в разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Щодо вимог про визнання втратившими право користування вищезазначеним житлом неповнолітніми, суд виходить також з такого. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. За умовами ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми не мають родинних зв`язків з позивачем і не є членами його сім`ї, у будинку позивача з моменту їх реєстрації в ньому не проживали і не проживають, будинком не користуються і ніколи ним не користувалися, дій щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку за адресою розташування належного позивачу жилого приміщення не вчиняють, суд погоджується з доводами позивача про те, що їх реєстрація в будинку створює йому перешкоди в реалізації права власності щодо свого майна, що є підставою для задоволення позову. На підставі Конституції України, ст.ст.317, 319, 689, 391, 405 ЦК України, ст.ст.9, 64, 150, 156 ЖК Ураїни,

Outcome: approved