Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 10.09.2015р. в смт.Саврань по вул.Зої Космодемянської, Одеської області, відповідач, керуючи належним його батькові вантажним автомобілем «ГАЗ-5202», державний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з легковим автомобілем «Citroen C3 Pikasso», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , та яким в цей час керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Крім того, внаслідок зіткнення [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017р. відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Також, позивачі посилаються на постанову Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області від 11.12.2015р., якою кримінальне провадження по даному факту було закрито з нереабілітуючих відповідача підстав. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ-5202» була застрахована в ПАТ «СК «УНІКА», але страхова компанія відмовила позивачу [PERSON] у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Згідно звіту ТОВ «Бюро Технічної Інвентаризації», складеному 22.12.2016р. на замовлення позивача [PERSON] , вартість збитку, завданого пошкодженням належного йому автомобіля, становить 94123грн., але на час подання позову відповідач жодних дій для відшкодування матеріальної шкоди не здійснив, внаслідок чого роботи з ремонту та відновлення його автомобіля не проводяться, у зв`язку з чим він втратив можливість вільно користуватися автомобілем, вимушений витрачати значний час у зв`язку з питаннями, пов`язаними з його ремонтом та відновленням. У зв`язку з цим, позивач [PERSON] просить суд стягнути на його користь з відповідача суму матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, у розмірі 94123грн. та 10000грн. у відшкодування моральної шкоди, а позивач [PERSON] - стягнути з відповідача на його користь 5000грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.109-114), в якому вказав, що автомобіль «ГАЗ-5202» не належить його батькові, а належить [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорта та постановою Балтського районного суду Одеської області від 14.11.2016р. Також, на його думку, звіт незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, від 22.12.2016р., складений неуповноваженою особою, оскільки у ньому відсутній сертифікат суб`єкта оціночної діяльності та відомості про термін його дії, відсутні відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку, а саме: стаж роботи за спеціальністю, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації. Крім того, термін дії висновку вказаного звіту становить чотири місяці з дати оцінки, а тому на момент складання позовної заяви він був нечинним, у зв`язку з чим є неналежним доказом. Відповідач вважає, що непред`явлення позивачем позову до страхової компанії є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди. В судове засідання позивачі, які є належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи не з`явилися. Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явилися, про дату, час і місце цього засідання були повідомлені належним чином, що згідно ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд зазначає, що згідно з положеннями ст.129 Конституції України та ст.2 ЦПК України одним із завдань судочинства є розумність строків розгляду справи судом, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. В матеріалах справи міститися постанова начальника СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області Шоріса К.А. про закриття кримінального провадження від 11.12.2015р. (а.с.86-87), з якої вбачається, що 10.09.2015р. біля 16год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Citroen C3 Pikasso», державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Генерала Карначова в смт.Саврань, Одеської області, не надав перевагу в русі автомобілю марки «ГАЗ-5202», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався всупереч вимогам правил дорожнього руху, а саме: не виконав вимоги знаку 3.3. ПДР, внаслідок чого сталося зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до Савранської ЦРЛ, але проходити судово-медичну експертизу відмовився, що унеможливило кваліфікувати дану подію як кримінальне правопорушення. Даною постановою кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а копії постанови направлено до органів Національної поліції для вирішення питання про притягнення учасників дорожньо-транспортної пригоди до адміністративної відповідальності. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 14.11.2016р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, було закрито (а.с.18). Вказану постанову було скасовано постановою Апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017р., прийнято нову постанову, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили 23.02.2017р. (а.с.19-20). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про винуватість відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, що спричинило пошкодження транспортного засобу, який належить позивачу. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 цього Кодексу передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На замовлення позивача [PERSON] , який є власником пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Citroen C3 Pikasso», державний номер [NUMBER] , 22.12.2016р. ТОВ «Бюро Технічної Інвентаризації» складено звіт незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику, згідно якого вартість матеріального збитку станом на дату оцінки склала 94123грн. (а.с.21-44). Доводи відповідача про те, що термін дії висновку вказаного звіту становить чотири місяці з дати оцінки, а тому на момент складання позовної заяви він був нечинним, у зв`язку з чим є неналежним доказом, суд до уваги не приймає, оскільки оцінку з визначення завданого матеріального збитку здійснено в період між настанням дорожньо-транспортної пригоди та поданням позову до суду, що не суперечить вимогам законодавства, і як наслідок не може погіршувати становище відповідача в розумінні збільшення розміру матеріального збитку з урахуванням зростання цін на автозапчастини та послуги по ремонту. Крім того, оцінка вартості відшкодування визначена на дату оцінки. Також, відсутність у звіті відомості про термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, відомостей про стаж роботи за спеціальністю фізичної особи, що здійснює оцінку, її учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дату видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації, на думку суду, не є підставою для визнання його неналежним доказом. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у червні 2017 року звертався до ПАТ «СК «УНІКА», але страхова компанія відмовила йому у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.4. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року (а.с.84), з огляду на що не підлягає задоволенню його усне клопотання, заявлене у підготовчому судовому засіданні, щодо залучення до участі у розгляді справи ПАТ «СК «УНІКА», оскільки правові підстави з огляду на вищезазначену норму закону для виплати йому страхового відшкодування відсутні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді у розмірі 94123грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди суд зазначає наступне. Як встановлено ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача. Виходячи з положень ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Заподіяння позивачу моральної шкоди також є предметом доказування та має бути підтверджене ним належними та допустимими доказами відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України. Зважаючи на обставини справи та надані суду докази, суд приходить до висновку про достовірність та обґрунтованість доводів та вимог позивачів щодо заподіяння їм моральних страждань діями відповідача внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Однак, визначену позивачем [PERSON] суму завданої моральної шкоди у розмірі 10000грн. суд вважає завищеною та, виходячи з вимог розумності і справедливості, вважає, що 5000грн. є достатнім розміром для відшкодування йому заподіяної відповідачем моральної шкоди. Крім того, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає, що сума в розмірі 5000грн. є обгрунтованою для відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу [PERSON] , оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, окрім інших негативних наслідків, він отримав ушиблену рану тіменної області голови з накладенням швів; від госпіталізації відмовився та проходив лікування за місцем мешкання, на підтвердження чого надав довідку Савранської центральної районної лікарні №240 від 12.07.2017р. (а.с.85). Також, згідно ч.ч.1, 2 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачів сплачений ними судовий збір. Враховуючи наведене,

Outcome: partial