Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

16 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 29 липня 2005 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вони зареєстрували шлюб з відповідачкою від якого спільних дітей не мають. Разом з тим вказав, що сімейне життя між ними за останні роки значно погіршилося, вони більше не відчувають один до одного споріднену близькість та довіру, та регулярно почали виникати сварки і чвари, що в кінцевому результаті призвело до того, що починаючи з 2019 року спільно однією сім`єю не проживають, тобто, фактично, з вказаного часу, вони не перебувають у шлюбних відносинах. За таких обставин, позивач не вбачає жодних підстав для можливості у подальшому підтримувати сімейні відносини, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та примирення між ними неможливе. У свою чергу, відповідачка не бажає з`являтися до органів РАЦС для можливості припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду. Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх без надання строку для примирення та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданий судом строк відзив на позов не подавала, зустрічний позов не пред`являла, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Враховуючи вищевказані обставини справи, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 липня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі актовий запис №580, зареєстрованого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 29 липня 2005 року. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають. Також судом встановлено, що сімейне життя між сторонами за останні роки значно погіршилося, між ними регулярно почали виникати сварки і чвари, що в кінцевому результаті призвело до того, що починаючи з 2019 року сторони спільно, однією сім`єю не проживають, тобто між ними фактично, повністю припинені шлюбні відносини, однак відповідачка відмовляється з`явитися до органів РАЦС для можливості припинення шлюбних відносин у по за судовому порядку. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України ). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України , суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, беручи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування, а також враховуючи той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, з огляду на те, що відповідачка не заявляла суду жодних клопотань щодо зміни свого прізвища, тому суд приходить до висновку, про залишення відповідачці, після розірвання шлюбу, прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved