Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

01 січня 2021 року від представника [PERSON] адвоката Вездауцан І.М. до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі, в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривень. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заява розподілена на суддю Кузнецову В.В. 20 жовтня 2021 року Постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2020 року змінено, виключивши із його мотивувальної частини слова і цифри наступного змісту: «Таким чином, судом встановлено, що квартира під [ADDRESS] вибула із власності [PERSON] 08.06.2012 року на підставі її волевиявлення, у зв`язку з чим суд спростовує доводи сторін щодо включення вказаної квартири до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим вимоги позивача щодо визнання права власності на вказану квартиру є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства». В решті рішення залишено без змін. 24 листопада 2021 року Одеським апеляційним судом винесена додаткова постанова, згідно якої стягнуто з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень). 19 грудня 2021 року матеріали цивільної справи повернуті до Приморського районного суду м. Одеси. Згідно Розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Німас І.Я. від 22.12.2021 року за № 788/21здійснено повторний автоматизований розподіл справи. 22 грудня 2021 року згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена на суддю Чернявську Л.М. Ухвалою суду від 23.12.2021 року прийнято до провадження заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд за відсутності. Заяву про ухвалення додаткового рішення по справі просила задовольнити в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.\~У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, заявником було подані докази відповідних витрат, пов`язаних з розглядом справи, що понесені відповідачем, а саме: -Договір про надання правової допомоги №ДПД/08 від 02.07.2019 року; -Акт №01 наданих послуг від 11 березня 2020 року, з якої вбачається, що сторони погодили, що ціна за правову допомогу, визначатиметься із розрахунку 2000 гривень за 1 годину роботи Адвоката, час витрачений адвокатом за надані послуги складає 10 годин, адвокатський гонорар складає 20\~000 грн. -Квитанція від 30.10.2019 року про оплату послуг за надання правової допомоги згідно договору № ДПД/08 від 02.07.2019 року на суму 10\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~Разом з цим з розрахунку суми судових витрат у цивільній справі №522/12862/19, які поніс відповідач, у зв`язку із розглядом справи від 11.03.2020 року вбачається, що відповідач зверталася до суду з вимогою про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в сумі 10 000 гривень. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2020 року в задоволенні позовної заяви відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 20.10.2021 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2020 року змінено, із його мотивувальної частини виключено слова і цифри наступного змісту: «Таким чином, судом встановлено, що квартира під [ADDRESS] вибула із власності [PERSON] 08.06.2012 року на підставі її волевиявлення, у зв`язку з чим суд спростовує доводи сторін щодо включення вказаної квартири до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим вимоги позивача щодо визнання права власності на вказану квартиру є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства». В решті рішення суду було залишено без змін. Як вбачається з рішення суду від 28 вересня 2020 року суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, а саме щодо витрат на професійну правничу допомогу. Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Отже, суд вважає можливим вирішити питання щодо судових витрат. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Акт надання правничої допомоги містить найменування виду правової допомоги, час, витрачений адвокатом при наданні правової допомоги, погоджену сторонами вартість однієї години надання правової допомоги та повну вартість наданої допомоги по цивільній справі. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Згідно з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц, від 13 березня 2019 року справа № 283/2065/14-ц, від 20 березня 2019 року справа № 753/23491/16-ц, від 23 січня 2019 року справа № 552/2145/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17, від 31 січня 2019 року справа № 204/6539/16-ц, , якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В додатковій постанові Верховного суду №910/16803/19 від 19 липня 2021 року, а саме в п. 1.36, п. 1.40 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. В зв`язку з чим, судом постановляється додаткове рішення щодо стягнення судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved