Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення недоотриманої суми пенсії, набутої в порядку спадкування за законом, стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] в м. Луганськ помер його батько [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина на все належне спадкодавцю майно. Позивач зазначає, що він, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, 21 вересня 2021 року в приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії в розмірі 295 987,66 гривень. 22 вересня 2021 року він звернувся до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про виплату суми недоотриманої пенсії. Однак, наразі він не отримав рішення за результатами свого звернення, а належна йому сума недоотриманої пенсії так і не виплачена. 03 грудня 2021 року він надіслав на адресу відповідача скаргу, в якій просив повідомити причини невиплати належної йому суми недоотриманої пенсії та виплатити її. У відповідь на вказану скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 04 січня 2022 року повідомляє, що йому до виплати належить недоотримана пенсія за період з 29 вересня 2018 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 254 650 гривень, оскільки він звернувся за такою виплатою пізніше за дату видачі нотаріусом відповідної довідки. Як на підставу для зменшення належної йому до виплати суми недоотриманої пенсії відповідач покликається на ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регулює виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Однак, на переконання позивача, положення ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не може застосовуватись до спірних правовідносин. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не дає права обмежувати ці виплати. Таким чином, позивач вважає, що він як єдиний спадкоємець після смерті пенсіонера [PERSON] має право на виплату недоотриманої пенсії в тому розмірі, який зазначений в свідоцтві про право на спадщину за законом, а саме: 295 987,66 гривень. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що дії відповідача, які полягають у тривалій невиплаті належних йому коштів, незаконному обмеженню розміру суми виплати, є неправомірними та завдали йому моральної шкоди. В зв`язку з вищевказаними незаконними діями відповідача він зазнає душевних страждань через неможливість володіти та розпоряджатись своїм майном. Тривале порушення відповідачем його прав зумовило необхідність звернення до суду з цим позовом, що в свою чергу, потребувало додаткових витрат коштів та часу. Розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінює у 10 000 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в користь [PERSON] в порядку спадкування за законом недоотриману [PERSON] , який помер [INFO] , пенсію в розмірі 295 987,66 гривень, а також стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в користь [PERSON] 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить с на відповідача. Ухвалою судді від 18 січня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а. с. 20). 18 січня 2022 року судом здійснено запит до Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н. А. про надання копії спадкової справи на майно [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 24). У своєму відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зазначає про невизнання позову в повному обмязі. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що виплата пенсії [PERSON] з 01 серпня 2014 року по день смерті органами Пенсійного фонду на підконтрольній території України не проводилась. Померлий пенсіонер [PERSON] внутрішнє переміщення не здійснював та до дня смерті проживав за місцем реєстрації в м. Луганськ. Згідно з наданою до звернення довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02 березня 2015 року позивач [PERSON] з березня 2015 року проживає в м. Луцьку. Таким чином, документ, який підтверджує факт проживання позивача з [PERSON] на день смерті останнього відсутній. У такому випадку недоотримана пенсія входить до складу спадщини, а документом, що підтверджує статус спадкоємця, є свідоцтво про право на спадщину. Оскільки позивач звернувся із заявою про виплату недоотриманої пенсії 30 вересня 2021 року, то розмір виплати обчислений з урахуванням ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та складає 254 650,51 гривень. Відповідач заперечує вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що підстави для покладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області цивільно-правової відповідальності відсутні. Крім того, позивач, визначаючи розмір шкоди, не зазначив якими міркуваннями він керувався та не підтвердив доказами завдання йому моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо заявивши про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Суд встановив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 квітня 2021 року Луцьким міським відділом РАЦСу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Луцьк) (а. с. 11). Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 22 травня 1969 року Ленінським ЗАГС м. Луганськ (а. с. 10). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане позивачу 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. встановлено, що [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] недоотриману пенсію в розмірі 295 987,66 гривень з урахуванням вимог ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а. с. 13). У відповідь на звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 04 січня 2022 року повідомляє про те, що на запит нотаріуса від 09 червня 2021 року надано інформацію щодо суми недоотриманої пенсії [PERSON] та вказано, що розмір такої виплати буде залежати від дати звернення спадкоємця з необхідними документами. Оскільки дата звернення за недоотриманою пенсією є пізнішою за дату видачі довідки нотаріусу, то розмір недоотриманої пенсії визначається з врахуванням ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки перед зверненням спадкоємця з усіма необхідними документами за недоотриманою пенсією, але не більше ніж по місяць смерті пенсіонера включно. На теперішній час в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області рішення про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] за з 29 вересня 2018 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 254 650,51 гривень обліковане та буде включено до переліку отримувачів станом на 01 січня 2022 року для проведення виплати за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету на 2022 рік (а. с. 17-18). Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Згідно з частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Наведене дає підстави для висновку про те, що позов [PERSON] в частині вимог про стягнення недоотриманої суми пенсії підлягає до задоволення, оскільки позивач успадкував належні спадкодавцю [PERSON] суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. При цьому суд враховує, що положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Позивач успадкував належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, за останні три роки. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Такі висновки суду в повній мірі відповідають правовій позиції Верховного суду, висловленій в постанові від 06 липня 2020 року в справі №750/8819/19 (провадження №61-4348св20). Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд враховує, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань через неправомірність дій відповідача [PERSON] у передбаченому законом порядку суду не надав. Саме по собі зазначення у позові про відшкодування моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. За встановлених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок невиплати суми недоотриманої пенсії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодуванню моральної шкоди до задоволення не підлягають. Крім того, згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року N 280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що немає законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 522/11325/16. Підсумовуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення недоотриманої суми пенсії, набутої в порядку спадкування за законом, стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом було сплачено судовий збір в розмірі 3059,88 гривень та заявлено позовні вимоги про стягнення в розмірі 305987,66 гривень. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, а саме: в частині вимог про стягнення 295 987,66 гривень, що становить 96,73 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 945,82 гривень судового збору.

Outcome: partial