Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

15.03.2021 [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до Миргородської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.05.2004 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували позивачу Антаплян Геворгу жилий будинок [ADDRESS] . В договорі дарування зазначено, що будинок з господарчими та побутовими спорудами розташовані на земельній ділянці сільської ради. Однак, у вересні 2020 року йому стало відомо, що на цю земельну ділянку був виданий державний акт на право приватної власності на землю громадянину України [PERSON] ,\~серія ІІІ-ПЛ\~№043011\~від 29.05.1998,\~який був\~їх батьком.\~Дарувальник [PERSON] \~помер [INFO] .Вказана земельна ділянка не була предметом Договору дарування жилого будинку. Позивач вважає, що фактично набув право власності на неї, оскільки відкрито володіє та користуюся земельною ділянкою з моменту отримання в дар будинку, але на сьогоднішній день не має можливості зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Направив заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги задовільнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві (а.с. 77). Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився. Ухвалою суду від 24.03.2021 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні (а.с. 19). Ухвалою суду від 28.09.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , як спадкоємицю [PERSON] (а.с.51, 55). Ухвалою суду від 12.01.2022 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с. 87). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що 13.05.2004 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували позивачу Антаплян Геворгу жилий будинок [ADDRESS] (а.с.7). В договорі дарування зазначено, що будинок з побутовими спорудами розташовані на земельній ділянці сільської ради. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Кибинської сільської ради від 28.09.2020, земельна ділянка площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ №043011 приватизована, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і належить [PERSON] , [INFO] відповідно до договору дарування житлового будинку від 13.05.2004 (а.с.9). Державний акт на право приватної власності на землю виданий громадянину України [PERSON] , серія ІІІ-ПЛ №043011 від 29.05.1998 (а.с. 6). Один із\~дарувальників житлового\~будинку -\~ [PERSON] ,\~помер [INFO] ,\~що підтверджується\~актовим записом\~про смерть\~№ 22\~від 22.08.2008,\~зроблений виконавчим\~комітетом Кибинської\~сільської ради\~Миргородського району\~Полтавської області\~(а.с.\~33,34).Спадкоємицею є його дружина [PERSON] в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується повідомленням Другої миргородської державної нотаріальної контори (а.с.51). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч. 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. 18 постанови N 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" після 31 грудня 2001 року (і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Згідно з цими ж роз`ясненнями до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України, Законом України від 27 квітня 2007 року N 991-V, згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Таким чином, ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно з пунктом "е" ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою, припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, виходячи з положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, набув право на земельну ділянку на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування нерухомого майна. Тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідачів на його користь, виходячи з положень ст. 13 ЦПК України. Позивач не заявляє вимогу про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved