Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» та просить суд зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені ним кошти в сумі 34 579,22 грн., а також стягнути з відповідача на його користь 2 000,00 грн. витрат на проведення судово-економічної експертизи та надання висновку експерта, 8 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу. В обгрунтування позову зазначає, що між ним та відповідачем був укладений Кредитний договір №Z62.00605.004070807 від 02.07.2018р. Постановою Київського апеляційного суду від 03.02.2021р. визнано нікчемними положення п. 1.10. Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно, оскільки такі послуги за законом повинні надаватися безоплатно. На підставі ст. 216 Цивільного кодексу України, як вказує позивач, має бути повернута на його користь сплачена згідно нікчемного пункту 1.10. Кредитного договору сума коштів у розмірі 34 579,22 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.03.2021р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.10.2021р. підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Відповідач надав письмові пояснення щодо позову, а також щодо судових витрат. Щодо основної суми, то він вказує про те, що не заперечує її оплатити, зазначає, що для цього позивачу потрібно було звернутися до нього з листом про виплату коштів. Стосовно судових витрат на оплату правничої допомоги та витрат на експертний висновок, то просить відмовити в їх стягненні. На його думку, витрати на правничу (правову) допомогу не підлягають стягненню, оскільки така не була надана адвокатом. Стосовно витрат на експертний висновок, то проведення експертизи, як вважає відповідач, з тих питань, які висвітлені у висновку експерта, не було доцільним, адже шляхом арифметичних дій може було підрахувати суму комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Крім того, цю експертизу позивач вже надав при розгляді іншої справи №752/11760/20 і жоден із судів не включив висновок експерта у своє рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 02.07.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Кредитний договір №Z62.00605.004070807, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 94 608,00 грн. Положеннями п. 1.10. цього Кредитного договору передбачалось, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе надання інформації по рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень, щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. У постанові Київського апеляційного суду від 03.02.2021р. у справі №752/11760/20 за позовом [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним положень кредитного договору судом встановлено, що положення пункту 1.10. Кредитного договору №Z62.00605.004070807 від 02.07.2018р. щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та в розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за Кредитним договором, є нікчемними, оскільки позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, яку за законом повинні надаватись безоплатно. Даною постановою рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16.09.2020р. змінено в мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодування вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 7 роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи положення ст. 216 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9, а також те, що згідно розрахунку позивача плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 34 579,22 грн. і що ця сума не заперечується відповідачем, позовні вимоги про зобов`язання повернути позивачу сплачені ним кошти у вказаній сумі підлягають задоволенню. Враховуючи приписи статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договора. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суда відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Позивачем не надано до матеріалів справи відповідного договору про надання правої допомоги, укладеним з адвокатом, акту приймання-передачі наданих послуг з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, документів, що свідчать про оплату гонорару адвокату. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також позивачем заявлено до стягнення 2 000,00 грн. витрат на проведення судово-економічної експертизи. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження замовлення позивачем експертизи, оплати такої експертизи позивачем. За таких обставин, суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням висновку експерта.

Outcome: approved