Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2019 року вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді [PERSON] . Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 1840/0/15-20 від 16 червня 2020 року про звільнення [PERSON] з посади судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку суддю [PERSON] було звільнено. На підставі розпорядження керівника апарату суду № 230 від 15 липня 2020 року, вищевказану цивільну справу було передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2020 року цивільну справу було передано на розгляд судді Приходченко О.С. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року цивільну справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року по справі було призначено судову товарознавчу експертизу, а провадження по справі зупинено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2021 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01 грудня 2021 року, а також відповіді на відзив, посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі із 17 червня 1989 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано автомобіль ВАЗ 21051, держномер [NUMBER] , 1986 року випуску, автомобіль SSANG YONG KORANDO, держномер [NUMBER] , 2012 року випуску. Факт придбання автомобілів та реєстрація права власності за відповідачем останнім не заперечувався. Також подружжям у 2014 році було розпочато проведення ремонтних робіт та облаштування квартири [ADDRESS] , вартість яких склала 501\~321 грн. 48 коп. Документально підтвердити сторона позивача має змогу видатки у розмірі 406\~410 грн. Придбані будівельні матеріали, меблі, техніка та інші речі є спільною сумісною власністю. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначила, що вартість автомобіля SSANG YONG KORANDO, держномер [NUMBER] , 2012 року випуску, відповідно до висновку експерта становить 327\~260 грн. Відсутність коштів не може бути підставою для відмови у позові. Просила визнати і поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] , стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсації Ѕ частини середньої ринкової вартості автомобіля SSANG YONG KORANDO, держномер [NUMBER] , 2012 року випуску, у розмірі 163\~630 грн., грошову компенсацію Ѕ частини середньої ринкової вартості автомобіля ВАЗ 21051, держномер [NUMBER] , 1986 року випуску, у розмірі 13\~500 грн., грошову компенсацію Ѕ частини вартості будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт у розмірі 203\~205 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У відзиві на позов посилався на те, що право власності на автомобіль ВАЗ 21051, 1986 року випуску, держномер [NUMBER] , було за взаємною згодою зареєстровано за ним. Згодом, спірний автомобіль прийшов у занедбаний стан і підтримання у належному технічно справному стані було економічно необґрунтовано для сім`ї, тому його було продано. З 2007 року він не перебуває у його користуванні, оцінка вартості не проводилася. Обставини, зазначені позивачем, є лише припущенням. З приводу спірного автомобіля SSANG YONG KORANDO, держномер [NUMBER] , 2012 року випуску, зазначив, що документи, які підтверджують реєстрацію права власності у нього відсутні, їх місце перебування йому невідомо. Грошових коштів на сплату компенсації вартості Ѕ частини зазначеного позивачем майна він не має. З приводу позовних вимог про стягнення компенсації грошових коштів, витрачених на здійснення ремонту у квартирі зазначив наступне. Позивач фактично проживає у належній йому квартирі [ADDRESS] . Позивач жодного відношення до квартири не має, проте, чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, змінила замки. [PERSON] має у власності дві квартири, які здає в оренду і отримує від цього регулярний дохід, який витрачає на власний розсуд. Витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, документально не підтверджені, тому відсутні правові підстави для їх стягнення з нього. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 17 червня 1989 року (т. 1 а.с. 20). Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2019 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (т. 1 а.с. 135-136). Відповідно до висновку судового експерта № 3118-21 середня ринкова вартість транспортного засобу SSANG YONG KORANDO, 2012 року випуску, станом на 25 серпня 2021 року складає 327 260 грн. (т. 1 а.с. 219-223). Згідно із ч. 1 ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведено факт придбання автомобілів ВАЗ 21051, держномер [NUMBER] , 1986 року випуску, та SSANG YONG KORANDO, держномер [NUMBER] , 2012 року випуску. Стороною позивача не було надано судові реєстрації права власності за жодною зі сторін на вказане рухоме майно, тому суд позбавлений можливості встановити дату придбання спірного майна та реєстрацію права власності за жодною зі сторін, так само як і факт перереєстрації транспортних засобів. Роздруківка із сторінки сайту МВС (т. 1 а.с. 21, 173) не може бути належним доказом, оскільки не можливо встановити, власників транспортних засобів, а також суд позбавлений можливості їх ідентифікувати. Із клопотанням про витребування від МВС України відомостей про реєстрацію транспортних засобів позивач до суду не зверталася. Відповідно до листа РСЦ МВС у Дніпропетровській області № 31/4-1241-2аз від 17 січня 2020 року автомобіль SSANG YONG KORANDO, держномер [NUMBER] , 2012 року випуску, було знято з реєстрації у зв`язку із вибраковкою, відомості про власника не зазначено (т. 1 а.с. 170). Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання і поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] , стягнення із [PERSON] грошової компенсації Ѕ частини середньої ринкової вартості автомобіля SSANG YONG KORANDO, держномер [NUMBER] , 2012 року випуску, у розмірі 163\~630 грн., грошової компенсації Ѕ частини середньої ринкової вартості автомобіля ВАЗ 21051, держномер [NUMBER] , 1986 року випуску, у розмірі 13\~500 грн. [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог про грошову компенсацію Ѕ частини вартості будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт у розмірі 203\~205 грн. суд приходить до наступного висновку. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Таким чином, грошові кошти у загальному розмірі 406\~410 грн., які, як стверджує позивач, були витрачені подружжям на придбання будівельних матерів, меблі та техніки, не можуть визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони не були одержані подружжям, тобто, подружжя не набуло на них права власності. Також слід зазначити, що грошові кошти, які позивач вважає сумісно нажитим майном подружжя, які були витрачені подружжям на придбання будівельних матерів, меблі та техніки, не можуть взагалі бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки внаслідок їх витрати було отримано будівельні матеріали, меблі та техніку, а тому позивачем було обрано неналежний спосіб захисту свого права. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання грошових коштів, витрачених подружжям на придбання будівельних матерів, меблі та техніки у загальному розмірі 406\~410 грн. об`єктом спільного сумісної власності подружжя не знайшли свого підтвердження, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення Ѕ частини вартості будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт у розмірі 203\~205 грн. слід відмовити. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed