Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

29.07.2021 року адвокат Станкевич В.О. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 03.11.2019 року його довіритель передав відповідачу [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 130000 грн., які останні зобов`язався повернути до 08.12.2019 року. Однак, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав та будь-яких коштів [PERSON] не повернув. Враховуючи наведене, а також приписи ст. 625 ЦПК України, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 148062 грн. заборгованості, з яких: 130000 грн. основний борг та нараховані за період з 09.12.2019 року по 23.07.2021 року інфляційні втрати в сумі 11737 грн. та 3 % річних - 6325 грн. До початку судового засідання від представника позивача на адресу суду надійшла заява, у якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 30). Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлявся належним чином, заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03.11.2019 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 130000 грн., які зобов`язався повернути до 08.12.2019 року. Факт отримання [PERSON] грошових коштів в якості позики за правочином від 03.11.2019 року підтверджується відповідною Розпискою від 03.11.2019 року, власноруч написаною відповідачем, оригінал якої наявний в матеріалах цивільної справи № 161/13534/21. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] в обумовлений Договором позики від 03.11.2019 року строк кошти [PERSON] не повернув. Крім того, ані в обумовлений Договором позики від 03.11.2019 року строк, ані на день звернення до суду з даним позовом, ані на день постановлення даного судового рішення, відповідач жодних коштів у рахунок погашення боргу позивачу не повернув. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання взятих на себе зобов`язань, позивачем на суму основного боргу 130000 грн. за період з 09.12.2019 року по 23.07.2021 року було нараховано інфляційні втрати на суму 11737 грн. та 3 % річних - 6325 грн. Суд вважає, що надані представником позивача розрахунки 3 % річних та втрат від інфляції проведені у повній відповідності вимогам закону. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1480,62 грн., сплачені останнім при зверненні до суду з даним позовом. На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved