Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 911686. 08 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №08042020, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належній йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 08 квітня 2020 року до договору факторингу № 08042020 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 19446 грн., з яких: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3 780 грн. - заборгованість за відсотками; 8 666 грн. - заборгованість за пенею. На виконання вимог ст. ст. 512 - 514, 516\~ЦК України на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08 квітня 2020 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 911686 від 26 травня 2019 року у розмірі 19 446 грн., з яких: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3 780 грн. - заборгованість за відсотками; 8 666 грн. - заборгованість за пенею, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, також відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 68, 72), заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 28 лютого 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 травня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 911686 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (а. с. 4-7). Згідно із умовами договору № 911686 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 травня 2019 року позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.\~ Матеріалами справи підтверджується, що 08 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 08042020, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належній йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а. с.14- 19, 22-23). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Також судом встановлено, що відповідач не виконала свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 19 446 грн., з яких: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3 780 грн. - заборгованість за відсотками; 8 666 грн. - заборгованість за пенею (а. с. 19). Крім того, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08 квітня 2020 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно із наданим розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором складає 19 446 грн., з яких: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3 780 грн. - заборгованість за відсотками; 8 666 грн. - заборгованість за пенею (а. с. 19). ТОВ «ФК «ЄАПБ», який набув права грошової вимоги, 08 квітня 2020 року на адресу відповідача, яка зазначена у кредитному договорі, були надіслані належним чином засвідчені повідомлення про відступлення права вимоги та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних (а. с. 20, 21). Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом, заборгованість за відсотками, заборгованість за пенею. Згідно із ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно із ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами кредитного договору. Перевіривши надані позивачем розрахунки та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1\~ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3\~ст. 1079 ЦК України\~визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно із п. 5 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» факторинг є фінансовою послугою. Частиною 1\~статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримала вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до правової позиції, яка висловлено Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 08 квітня 2020 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З інформації бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд дійшов висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Вимогами ч. ч. 1, 7\~ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за основним боргом, яка становить 7 000 грн. та заборгованість за відсотками, яка становить 3 780 грн., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за пенею, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Як вбачається зі змісту кредитного договору між позичальником та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (відсотків) за користування кредитом (п. 1.3 кредитного договору). Також в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, також зазначена додаткова інформація щодо наслідків прострочення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту (а. с. 6-7). Підпис відповідача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Тобто в цьому випадку розмір та підстави нарахування пені прямо передбачено договором, що укладений між сторонами, а його застосування, як виду цивільно-правової відповідальності, прямо передбачено нормами матеріального закону. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача пені у розмірі 8 666 грн. Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови договору № 911686 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 травня 2019року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 270 грн.

Outcome: approved