Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

07.09.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Межівська селищна рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Васильківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та припинення права власності в частці, яка спадкується. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті [INFO] матері [PERSON] , [INFO] , що постійно проживала у с. Славне, Межівського району, Дніпропетровської області. Після смерті матері відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки розміром 5,3620 га, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Межівської селищної ради колишнього Межівського, на цей час Синельниківського району Дніпропетровської області, та право власності на майновий пай, що знаходився в СГП АТ «Шевченко» с. Українка, Межівського району, Дніпропетровської області. У зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини [PERSON] разом з іншими спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про поновлення строку на прийняття спадщини. Згідно рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2009 року, справа № 2-46/2009 позивачці та іншим спадкоємцям судом було продовжено строк для прийняття спадщини після смерті матері. Даним судовим рішенням не було встановлено певного терміну, на який строк для подання заяви на прийняття спадщини продовжується, тобто судом [PERSON] не обмежена у строку звернення до нотаріальної контори. Васильківською державною нотаріальною конторою за заявою інших спадкоємців відкрита спадкова справа № 66/09 після смерті [PERSON] . До Васильківської державної нотаріальної контори позивачкою (спадкоємицею) було надіслано нотаріальну заяву, зареєстровану в реєстрі за № 174, в якій [PERSON] повідомила нотаріуса про те, що спадщину після смерті матері, померлої [INFO] [PERSON] приймає та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Васильківською державною нотаріальною конторою спадкоємиці [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що було винесено відповідну постанову № 275/02-31 від 22.04.2021 року. Відмова аргументована тим, що спадщина одержана іншим спадкоємцем за законом - донькою померлої [PERSON] , тому видати спадщину на частку майна [PERSON] неможливо. Вважає, що нотаріус при видачі спадщини одному із спадкоємців [PERSON] зобов`язаний був викликати для проведення нотаріальних дій інших спадкоємців, які були зазначені у судовому рішенні. Нотаріусу інші спадкоємці були відомі. При видачі спадщини нотаріус мав пересвідчитися у наявності або відсутності їх волі на прийняття або відмову від спадкування. Разом з цим нотаріусом не було вчинено таких дій та спадщина незаконно видана лише одному із спадкоємців без врахування інших спадкоємців. Таке рішення нотаріуса є одностороннім правочином, який є нікчемним в силу закону. На цей час серед інших спадкоємців за рішенням суду залишилася ще [PERSON] , яка претендує на свою частку у спадщині. Інша донька померлої [PERSON] [INFO] померла. Спадкоємці після її смерті відсутні, так як для отримання спадщини не звертались. В зв`язку з наведеним, [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки площею 5,3620 га, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Межівської селищної ради колишнього Межівського, на цей час Синельниківського району Дніпропетровської області, та на 1/2 частку майнового паю, що знаходився в СГП АТ «Шевченко» с. Українка, Межівського району, Дніпропетровської області. Ухвалою судді від 08.09.2021 року відкрито провадження у справі (а.с.26-27). 28.09.2021 року відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначила, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері, подавши відповідну заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини та не відкликала її протягом строку, встановленого для її прийняття. Крім того, [PERSON] вже давно пропустила максимально можливий додатковий строк (шестимісячний), достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , який слід, на її думку, рахувати з моменту набрання законної сили рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2009 року по справі № 2-46/2009 р. про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . З моменту набрання законної сили вказаним рішенням суду станом на час звернення позивачки до суду з даним позовом минуло більш, ніж 12 років, що значно більше, ніж 6 місяців. Відповідно позовні вимоги є незаконними, безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по справі. Докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у відповідності до ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів по справі або протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення (а.с.45-50). Ухвалою суду від 04.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.61-62). Ухвалою судді від 18.10.2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів (а.с.69-70). Ухвалою суду від 08.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.125-127). Ухвалою суду від 06.12.2021 року судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача (а.с.152-153). 14.12.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат В`язовий В.В. надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить припинити право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом на 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер 1222655100:02:002:0388, площею 5.362 га, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Межівської селищної ради колишнього Межівського, на цей час Синельниківського району Дніпропетровської області, та на 1/2 частку майнового паю, що знаходився в СГП АТ «Шевченко» с. Українка Межівського району Дніпропетровської області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер 1222655100:02:002:0388, площею 5.362 га, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Межівської селищної ради колишнього Межівського, на цей час Синельниківського району Дніпропетровської області, та на 1/2 частку майнового паю, що знаходився в СГП АТ «Шевченко» с. Українка Межівського району Дніпропетровської області; стягнути з відповідача судові витрати по справі (а.с.156-157). Ухвалою суду від 20.01.2022 року судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача (а.с.170-171). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Представник позивача - адвокат В`язовий В.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Зінчук В.Д. у судове засідання не з`явились, надали клопотання про розгляд справи без їхньої участі. У задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі у зв`язку з відмовою [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка була подана нотаріусу за місцем відкриття спадщини та не була відкликана нею протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, та у зв`язку з тим, що [PERSON] пропустила максимально можливий додатковий строк (шестимісячний), достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.71-72, 81). Представник третьої особи - Межівської селищної ради в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи - Васильківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно п.4 ч.1 ст.264, п.6 ч.4 ст.265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін та зазначає в мотивувальній частині рішення норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, мотиви їх незастосування. Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.10.2018 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] померла у [ADDRESS] 25.04.2006 року у віці 82 роки, про що 27.04.2006 року складено відповідний актовий запис № 52 (а.с.15). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2009 року продовжено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] строк для прийняття спадщини, яка залишилась після [PERSON] , яка складається з земельної ділянки площею 5,3620 га, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 004082 і розташована на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. Дане рішення набуло законної сили 30.01.2009 року (а.с.22). Дослідивши матеріали спадкової справи № 66/2009, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , судом встановлено наступне. 14.02.2009 року до державної нотаріальної контори Межівського району Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] . Відповідно до вказаної заяви [PERSON] повідомила нотаріуса, що вона приймає спадщину після смерті матері. Рішенням суду від 19.01.2009 року їй продовжено строк для прийняття спадщини. Крім неї, спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON] (а.с.88). 21.02.2009 року до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою звернулась [PERSON] . Відповідно до змісту даної заяви [PERSON] відмовилась від одержання спадкового майна на користь [PERSON] (а.с.89). Окрім того, 14.02.2009 року до державної нотаріальної контори Межівського району Дніпропетровської області із заявою звернулась [PERSON] . Відповідно до вказаної заяви [PERSON] повідомила нотаріуса, що спадщину фактично вона не прийняла, із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори вона не зверталась. До суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини вона звертатись не буде (а.с.90). 28.03.2009 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за №230, посвідчене державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори, в.о. нотаріуса Межівської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В.. Спадкове майно, на яке в цілому видане свідоцтво, складається із земельної ділянки розміром 5,3620 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.107). 27.09.2011 року [PERSON] звернулася до Межівської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просить видати їй додатково свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [INFO] матері [PERSON] , що складається з права власності на майновий пай, яке вона прийняла (а.с.110). 27.09.2011 року [PERSON] отримала також свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за №432, посвідчене державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори, в.о. нотаріуса Межівської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В.. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із права власності на майновий пай, що знаходиться сільськогосподарському підприємстві АТ «Шевченко» с. Українка, Межівського району, Дніпропетровської області (а.с.116). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно (а.с.18). 05.03.2019 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою, в якій повідомила нотаріуса, що спадщину після смерті [INFO] її матері [PERSON] вона приймає (а.с.118). Постановою № 275/02-31 від 22.04.2021 року державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко І.В. відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна для вирішення судом всіх спірних питань (а.с.123). Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України). Відповідно до роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Отже, хоча рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2009 року по справі № 2-46/2009 р. за позовом спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і не встановлено конкретного додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, але цей строк за будь-яких обставин не може бути більшим, ніж шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Крім того, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін, після набрання рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2009 року по справі № 2-46/2009 р. законної сили спадкоємці звернулися до нотаріальної контори із заявами: [PERSON] про прийняття спадщини, [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON] ; [PERSON] із заявою, в якій зазначила, що спадщину фактично вона не прийняла, із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори вона не зверталась, до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини вона звертатись не буде. Зазначена заява подана [PERSON] до нотаріальної контори 14.02.2009 року. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі № 303/2113/19 (провадження № 61-16909св20). Згідно ч.2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. [PERSON] 05.03.2019 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] .. При цьому [PERSON] не відкликала свою заяву від 14.02.2009 року про відмову від прийняття спадщини після смерті матері протягом шести місяців після набрання чинності рішенням суду від 19.01.2009 року по справі № 2-46/2009 р., яким встановлено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про ненадання позивачем [PERSON] доказів на підтвердження наявності поважних причин, які перешкодили їй подати до нотаріуса заяву про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини та про прийняття спадщини протягом 10 років з дня набрання законної сили рішенням суду про продовження строку для прийняття спадщини. Крім того, судом також враховується, що протягом тривалого періоду часу після набрання чинності рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2009 року по справі № 2-46/2009 р., позивач [PERSON] , будучи достовірно обізнаною про необхідність прийняття спадщини, не вживала тривалий час жодних дій з метою реалізації своїх спадкових прав. Суд критично оцінює посилання позивача [PERSON] стосовно того, що рішення нотаріуса є одностороннім правочином, який є нікчемним в силу закону, оскільки дії нотаріуса та прийняте ним рішення правомірні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування за законом та припинення права власності в частці, яка спадкується, у зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] судових витрат у вигляді сплаченого нею судового збору при поданні позову, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем [PERSON] судовий збір у розмірі 1816 грн. 00 коп. і в задоволенні позову відмовлено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати на користь позивача вказану суму судових витрат.

Outcome: dismissed