Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, із зняттям з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у його власності знаходиться житловий будинок із господарськими будівлями [ADDRESS] . У будинку зареєстровані, але не проживають колишня дружина позивача [PERSON] та його син [PERSON] . Добровільно знятися із реєстрації вони відмовляються, у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати на утримання квартири по сплаті комунальних послуг, тому він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 28.02.2022 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, із зняттям з реєстраційного обліку, закрито, у зв`язку з відмовою позивача від позову у цій частині. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Левошко Л.С., у судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання, шляхом розміщення оголошення на офіційному-веб-сайті суду. Клопотання про розгляд справи за її відсутності від відповідачки до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачкою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12.05.2021 року, яке набрало законної сили 14.06.2021 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а.с.11-12). Вказане також підтверджується технічним паспортом на будинок [ADDRESS] , де вказано про те, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.18-20). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу № [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 11.09.2001 року (а.с.7). Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , підтверджується, що його батьками є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Карлівської міської ради №2864 від 16.08.2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1970 року народження; [PERSON] , 1966 року народження (дружина); [PERSON] , 1992 року народження та [PERSON] , 1971 року народження (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] 31.08.2004 року уклав шлюб із [PERSON] (а.с.21). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання громадянина [PERSON] , затвердженим виконавчим комітетом Карлівської міської ради №349 від 18.08.2021 року, підтверджено те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , 1970 року народження та [PERSON] , 1966 року народження. Також зареєстровані, але не проживають [PERSON] , 1992 року народження та [PERSON] , 1971 року народження (а.с.10). Також встановлено, що відповідачка [PERSON] , після розірвання шлюбу із позивачем, виділила свою частку житлового будинку, якій присвоєна адреса: [ADDRESS] , згідно рішення виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області №153 від 23.11.2011 року, але з реєстрації у частині будинку, належній позивачу, не знялася. Далі встановлено, що відповідач [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ), який є сином позивача, станом на час розгляду справи судом, добровільно знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , тому позивач позовні вимоги в частині визнання таким, що втратив право користування належним йому будинком не підтримує, про що 12.01.2022 року подано відповідну заяву (а.с.51). Ухвалою суду від 28.02.2022 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, закрито. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~\~будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 Цивільного кодексу України та\~статей 150, 156 у поєднанні зі\~статтею 64 Житлового кодексу України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 Цивільного кодексу України, статей\~150,\~156 Житлового кодексу України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2\~ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , його колишньої дружини, яка протягом тривалого часу (з 2011 року) не проживає у будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника нерухомого майна на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial