Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах в період з січня 2007 року до листопада 2018 року. [INFO] під час їхнього спільного проживання у м. Фоджа, Італійська Республіка, в них народився син [PERSON] , який на даний час є неповнолітнім. Після припинення шлюбних відносин у листопаді 2018 року, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, станом його здоров`я, не спілкується з ним, не телефонує йому, жодної матеріальної допомоги не надає. Останній жодного покладеного на нього законом батьківського обов`язку не виконує, не бере будь-якої участі у житті сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, що негативно впливає на психоемоційний стан хлопчика. У зв`язку з вищенаведеним просила позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього судові витрати. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача - [PERSON] 22.03.2022 року направила до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розгляд справи проводити без її участі та участі [PERSON] , не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON] в судові засідання 11.10.2021 року, 04.11.2021 року, 08.12.2021 року, 10.01.2022 року, 02.02.2022 року, 28.02.2022 року не з`являвся. 22.03.2022 року повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування Городенківської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився. 03.11.2021 року подав до суду клопотання в якому просив розглядати справу без їхньої участі (а.с. 89). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився. 10.01.2022 року подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їхньої участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.133). Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. 20.09.2021 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 10.01.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебували у фактичних відносинах у період з січня 2007 року по листопад 2018 року. За час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] у м. Фоджія, Італійська Республіка, актовий запис 643/2008 р. I s A, що підтверджується копією перекладеної з італійської мови, довідки про сімейний стан для сімейних справ виданою демографічною службою міста Ді Фоджіа (а.с. 9,10). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 362 від 14.09.2020 року та акту обстеження умов життя від 16.09.2020 року, складених Чернелицької селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області, позивач [PERSON] , проживає по [ADDRESS] , разом з матір`ю - [PERSON] , батьком - [PERSON] , та у неї на утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13,15). Довідкою Олешанської сільської ради Івано-Франківського району, Івано-Франківської області №163/06-05 від 14.05.2021 року стверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , проте останні пів року не проживає (а.с. 29). У характеристиці [PERSON] , № 79 від 16.09.2020 року, виданої Чернелицькою загальноосвітньою школою I-III ступенів, зазначається про те, що батько останнього - [PERSON] жодного разу за 6 років у школі не з`являвся, ні у початкових класах, ні у середніх класах. Не цікавився навчанням чи життям дитини, не спілкувався з учителями початкових та середніх класів класів, класним керівником. Ніколи не був на батьківських зборах, святкових лінійках, виховних заходах. Його участь у навчально-виховному процесі повністю відсутня (а.с. 16). Також факт ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підтверджується комплексною психологічною характеристикою сімейних відносин та психоемоційного стану дитини виконаною Центром психологічної допомоги дітям «Серденько», відповідно до якої за результатами діагностики батьківсько-дитячих відносин, головним членом сім`ї [PERSON] вважає матір; найбільш значущим та найбільш емоційно близьким членом сім`ї вважає матір. Біологічного батька [PERSON] не включає до складу сім`ї, та стверджує, що протягом всього життя бачив батька тільки кілька разів, характеризує його як злого батька (а.с. 18-22). Відповідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України. Згідно рішення № 43 від 16.11.2021 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складеного виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийсього району Івано-Франківської області, як органом опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, було проведено відповідну перевірку і встановлено, що зі слів позивача батько - [PERSON] не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям впродовж 11 років. Також позивач в телефонному режимі повідомила, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. В ході обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] проживає в належних житлово-побутових умовах, забезпечений повноцінним харчуванням, одягом, взуттям, шкільним приладдям, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 08.10.2021 року, складеним службою у справах дітей та соціального захисту Чернелицької селищної ради. Враховуючи вищенаведене, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Чернелицької селищної ради Коломийсього району Івано-Франківської області вважає доцільним рекомендувати позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 127, 128). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини. Частинами другої та третьої статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 06.05.2020 р по справі № 753/2025/19 (ЄДРСРУ № 89209715). При прийнятті рішення по даній справі суд, в першу чергу, виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховує рішення виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Коломийсього району Івано-Франківської області щодо обставин спору та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який узгоджується з фактичними обставинами справи. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина, залишивши його без свого піклування та не бажає і на сьогоднішній день займатись його утриманням та його вихованням. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не бажає забезпечити йому нормальні умови проживання, розвитку та виховання, а тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, тому позов підлягає задоволенню. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. 19, 150, 151, 164, 166, 169 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved