Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну розміру стягуваних аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 10.04.2014 шлюб було розірвано. Рішенням суду від 13.06.2014 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 700 грн. Рішенням суду від 02.10.2019 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідач стверджував, що бажає приймати участь у вихованні дитини, цікавитися її життям. Після цього рішення поведінка відповідача щодо дитини не змінилася і він самоусунувся від виховання сина, не приділяє дитині уваги, не цікавиться і не опікується ним, хоча [PERSON] є особою з інвалідністю та потребує утримання та виховання зі сторони батька. З 2019 року відповідач жодного разу не спілкувався з сином, не вітав з днем народження, не намагався спілкуватися, не цікавиться успішністю навчання дитини, не займався питанням оздоровлення та лікування сина. При цьому позивач була змушена звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування в розмірі 19880 грн, які відповідач спочатку не визнавав, потім звертався із заявою про перегляд рішення суду, а в подальшому визнав лише частину цих витрат - 10000 грн, які одразу добровільно не сплатив. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, а тому просить позбавити відповідача батьківських прав. Також позивач просить змінити стягуваний з відповідача рішенням суду від 13.06.2014 розмір аліментів на утримання дитини, що згідно розрахунку Хмільницького ВДВС від 12.08.2021 з січня по червень 2021 становить 1197,50 грн, а з липня 2021 - 1255 грн. Вказаного розміру аліментів недостатньо для повноцінного утримання сина, який є особою з інвалідністю, а позивач не працює та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради як особа, що отримує державну допомогу дітям - інвалідам з 01.08.2018 по 13.03.2030. [PERSON] відвідує навчання за інклюзивною формою освіти, потребує позашкільних занять, консультацій лікарів і ці витрати несе позивач. Відповідач є особою працездатного віку, не має інших утриманців, є засновником та директором громадської організації «Туристично-оздоровча Україна», яка отримує прибуток, а тому має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі - 4000 грн щомісячно, які позивач просить стягувати. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою суду від 20.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк до 12.11.2021, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення недоліків позовної заяви. Заявою від 30.11.2021 представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 04.11.2021. Відповідач подав письмові пояснення за змістом яких він просить відмовити в задоволенні позову. Вважає, що зазначені доводи позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам. Внаслідок накоплених образ, сторони не можуть спільно погоджувати питання утримання та виховання сина, що зумовлює чергове звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідач не може забрати сина до себе, оскільки це створює конфлікт зі сторони позивача, що травмує дитину. Рішення органу опіки і піклування, яким було встановлено графік побачень відповідача з дитиною не виконується позивачем. Проте він передавав подарунки для дитини, бажає спілкуватися з сином. За таких обставин зазначає, що не ухиляється від утримання та виховання сина. У свою чергу позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом. Відповідач не працює, не має постійного доходу, але готовий допомагати власному синові. При цьому зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 20.06.2019 по справі № 632/580/17. Позивач не надала до позовної заяви доказів, які б підтверджували зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я сторін, відповідно до ст. 192 СК України, які б вказували на потребу у збільшенні розміру стягуваних аліментів. У свою чергу Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено механізм, який забезпечує виплату аліментів у розмірі не нижчому мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Ухвалою суду від 01.12.2021 задоволено клопотання представника позивача. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви до 30.11.2021. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради, який зобов`язано подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 06.12.2021 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.01.2022 орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області зобов`язано в строк до 21.02.2022 надати суду належним чином засвідчений висновок щодо розв`язання спору. У судовому засіданні позивач, її представник підтримали позов просили задовольнити позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві. Також позивач додала, що бажає, щоб відповідач спілкувався з сином, не чинить будь-яких перешкод у цьому, проте відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач, представник відповідача заперечили проти задоволення позову, разом з тим, відповідач зазначив, що бажає спілкуватися з сином, а оскільки отримує дохід, що становить від 6000 до 8000 грн щомісячно, має матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. Представник третьої особи - служби у справах дітей Хмільницької міської ради не з`явився, причини неявки суду не відомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради у судовому засіданні у вирішенні даної справи поклалася на розсуд суду, підтримала висновок органу опіки та піклування № 90 від 23.02.2022, зазначивши, що позбавлення батьківських прав відповідача може не відповідати інтересам [PERSON], який є особою з інвалідністю, а тому потребує спілкування з батьком та кращого утримання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2014, яке набрало законної сили 21.04.2014, у цивільній справі № 149/867/14-ц (копія на а.с. 10), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 6), підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка здійснює догляд та утримує сина (копія на а.с. 9, а.с.27). Малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради та одержує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю у сумі 2153,80 грн. Позивач також перебуває на обліку в даному управлінні та одержує державну соціальну допомогу особам інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам на сина [PERSON] з 01.08.2018 по 13.03.2030 у сумі 2552,80 грн (копія на а.с. 7, 8). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.06.2014, яке набуло законної сили 24.06.2014, у цивільній справі № 149/1527/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.06.2014 (копія на а.с. 11). Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 53070084 здійсненого головним державним виконавцем Дубчаком О.А. підтверджено, що станом на 01.03.2020 існувала заборгованість - 1204,50 грн, а станом на 01.08.2021 у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина. Сума аліментів, які підлягає стягненню згідно з рішенням суду щомісячно з березня по червень 2020 становила 1109 грн, з липня по листопад 2020 - 1159 грн, з грудня 2020 по червень 2021 - 1197,50 грн, а в липні 2021 - 1200 грн. При цьому за деякі місяці була переплата (а.с. 30). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2019, яке набуло законної сили 11.10.2019, у цивільній справі № 149/1051/19 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав (а.с. 12-14). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.11.2020 у цивільній справі № 149/1281/20, яке було змінено постановою Вінницького апеляційного суду від 25.03.2021 - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 15896 грн (копія на а.с. 17-20), а ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.04.2021 розстрочено виконання вищевказаного рішення суду протягом 4 місяців з 15.05.2021 по 15.08.2021 рівними частинами (копія на а.с. 21-22). Довідкою Хмільницького ВДВС у Хмільницькому районі від 12.08.2021 підтверджено часткову сплату [PERSON] зазначених витрат (копія на а.с. 23). Довідкою КУ «Дошкільний навчальний заклад № 7 «Ромашка»» м. Хмільник № 16 від 29.03.2019 підтверджено, що [PERSON] дійсно відвідує цей заклад із червня 2015 року, протягом всього періоду перебування дитини в садочку, батько [PERSON] не з`являвся, не відвідував дитину, не цікавився її вихованням, навчанням та здоров`ям. Вихованням дитини займається мати - [PERSON] (копія на а.с. 24). Довідкою КНП «Хмільницький центр первинної медико-санітарної допомоги» Хмільницької міської ради від 03.08.2021 підтверджено, що за медичної допомогою [PERSON] зверталася тільки його мати [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до довідки КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 м. Хмільника» від 06.08.2021 № 327 [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі, батько дитини [PERSON] не підтримує контакту зі школою, не цікавиться [PERSON] , його успіхами у навчанні, у вихованні дитини участі не приймає (а.с. 26). Витягом з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти Хмільницької міської ради Вінницької області від 25.06.2018 № 6/44 [PERSON] , враховуючи стан його здоров`я, рекомендовано: інклюзивну форму навчання за програмою загальноосвітньої школи; логопедичний супровід із розвитку зв`язного мовлення; психологічний супровід; посилена увага до формування навичок соціальної взаємодії; динамічне спостереження педагогами навчального закладу за успішністю засвоєння знань дитини (копія на а.с.34). [PERSON] 19.04.2021 проходив лікування в стоматологічній клініці у зв`язку з чим понесено витрати в розмірі 1510 грн (а.с. 31-33). Довідкою Управління Пенсійного фонду від 28.09.2021 підтверджено, що [PERSON] сплатив страхові внески у жовтні 2014 р. у розмірі 894,35 грн (копія на а.с. 74). Станом на 30.09.2021 [PERSON] не знаходиться на обліку в Хмільницькій міськрайонній філії Вінницького ОЦЗ (копія на а.с. 75), станом на 28.09.2021 не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради та не отримує ніяких видів допомог, пільг, житлових субсидій (копія на а.с.76). За період з 01.04.2021 по 2 квартал 2021 інформація щодо отриманого доходу [PERSON] у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків - відсутня (копія на а.с. 77). Стосовно заявлених позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд керувався наступним. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку когось з батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у їх діях. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Як встановлено з досліджених доказів, а також пояснень сторін, після розірвання шлюбу в них склалися такі стосунки, що заважають їм дійти спільної згоди щодо участі в утриманні та вихованні їх сина. Як слідує з висновку органу опіки та піклування Хмільницької міської ради № 90 від 23.02.2022, рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 245 від 20.08.2015 [PERSON] визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . 05.10.2015 спеціалістами служби у справах дітей складено акт в якому зафіксовано, що під час візиту по місцю проживання дитини, мати [PERSON] була відсутня, бабуся [PERSON] , мотивуючи тим, що дитина хвора та має температуру, не дала дитину для спілкування з батьком. Протягом 2016-2021 років ні батько, ні мати дитини не зверталися до даної служби з приводу фіксування факту виконання/не виконання рішення виконавчого комітету № 245 від 20.08.2015. Рішенням суду від 02.10.2019 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , як безпідставного. На підтвердження своїх доводів щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав позивач надає довідки, про те, що батько [PERSON] не з`являвся та не відвідував сина [PERSON] у дошкільному навчальному закладі, у школі, а також не звертався до закладів охорони здоров`я щодо лікування сина (копії на а.с. 24, 25, 26). Оцінюючи вказані докази суд приймає до уваги стан здоров`я [PERSON] , особливості його розвитку, а також той факт, що він впродовж тривалого часу проживає з матір`ю. При цьому наявна неузгодженість між сторонами щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, у зв`язку з чим таке спілкування не є постійним, в певній мірі виключає можливість самостійного звернення батька з сином до закладів охорони здоров`я, як і можливість їх спілкування за відсутності матері. У свою чергу відповідач надав суду заяви від 17.12.2021, з якими він звернувся до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», КЗ «ЗОШ І-ІІІ ст. № 2» м. Хмільника по питанню інформування його про стан здоров`я сина, а також про дату наступних батьківських зборів у школі де навчається його син (копії на а.с. 101, 102). Хоча зазначені звернення відбулися вже після того як провадження у справі було відкрито, такі дії відповідача, як і заперечення проти прозову в частині позовних вимог про позбавлення його батьківських прав свідчать про наявність у нього інтересу на отримання інформації про стан здоров`я та успішність навчання дитини, бажання спілкуватися з сином. Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів того, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Та обставина, що після розірвання шлюбу матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 90 від 23.02.2022 хоча і містить формулювання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, проте як вказано у цьому ж висновку це може не відповідати інтересам дитини (а.с. 129-136). Оскільки при розгляді даної категорії спорів пріоритет надається саме найкращим інтересам дитини, зважаючи на те, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю, має затримки розвитку мовлення, потребує стороннього контролю від дорослих, інклюзивної форми навчання за програмою загальноосвітньої школи, логопедичного супроводу з розвитку зв`язного мовлення, психологічного супроводу, посиленої уваги до формування навичок соціальної взаємодії, суд переконаний, що інтересам та розвитку дитини, відповідатиме його спілкування як матір`ю, так і з батьком. У свою чергу можливість налагодження стосунків між батьком та сином остаточно не втрачена. При цьому спір між сторонами щодо участі батька у вихованні дитини може бути вирішений також і в порядку, визначеному ст. 159 Сімейного кодексу України. Таким чином, суд за відсутності достовірно встановлених фактів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування № 90 від 23.02.2022 та не вбачає підстав для задоволення позову в частині даних позовних вимог. При цьому суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 51 від 27.01.2022 (а.с. 123-125), оскільки п. 2 рішення № 90 від 23.02.2022 виконавчого комітету Хмільницької міської ради, рішення № 51 від 27.01.2022 визнано таким, що втратило чинність. Стосовно позовної вимоги про зміну розміру стягуваних аліментів, суд погоджується з доводами позивача про наявність таких підстав, оскільки за встановлених судом обставин стану здоров`я дитини, наведених рекомендацій для його розвитку [PERSON] потребує належного утримання. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 14.11.2018 (справа № 372/2393/17, провадження № 61-1261св17) у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки норми ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Право вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України однією з обставин, що враховуються при визначенні розміру стягуваних аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини. З досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] отримав статус дитини з інвалідністю, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту та отримує відповідну допомогу з 01.08.2018, з цієї дати отримує соціальну допомогу і [PERSON] . Зазначені обставини змінилися вже після рішення суду від 13.06.2014. Отже зміна стану здоров`я дитини, зміна матеріального стану позивача, яка не працює, перебуває на обліку в управлінні праці у зв`язку з доглядом, зважаючи на висновки Верховного Суду, також є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів. За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності підстав, визначених у ст. 192 СК України для зміни розміру стягуваних аліментів. Посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 20.06.2019 по справі № 632/580/17, не приймається судом до уваги, оскільки звернення позивача з цим позовом не зумовлено зміною законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину. З досліджених доказів судом встановлено, що позивач вже отримує мінімальний розмір аліментів на сина з урахуванням змін, що відбулися у законодавстві. Отже, той розмір аліментів, що був визначений рішенням суду від 13.06.2014, навіть з урахуванням підняття його розміру до мінімального розміру аліментів на одну дитину (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) не може бути визнаний достатнім для належного забезпечення всіх необхідних потреб [PERSON] , зважаючи зокрема на стан його здоров`я, а також потреби у його вихованні та навчанні. Про не співмірність розміру стягуваних з відповідача аліментів зазначено також у висновках Вінницького апеляційного суду зроблених у постанові від 25.03.2021 (копія на а.с. 17-20). Як встановлено судом позивач не працює, перебуває до обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, отримує допомогу на сина, [PERSON] також отримує соціальну допомогу, однак їх розмір не забезпечує його належного утримання. Відповідач є директором громадської організації «Туристично-оздоровча Україна», а також зазначив, не отримує постійний дохід, має тимчасові заробітки близько 6000-8000 грн щомісячно, має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн, інших утриманців немає. Разом із тим, позивачем не доведено, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача має становити 4000 грн., у зв`язку з цим, враховуючи відсутність офіційного доходу у відповідача, часткове визнання ним позовної вимоги в розмірі 1500 грн, зважаючи на забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, про наявність підстав для зміни розміру стягуваних з відповідача рішенням суду від 13.06.2014 аліментів з 700 грн до 2000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 15.09.2021 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати пов`язані з розглядом справи, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3000 грн - витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 37). У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати-судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial