Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітньої плати. У позові вказує, що він, [PERSON] , [INFO] , наказом №38-к від 24.07.2006 року був прийнятий на посаду стрілка ВОХР Неполоківецького комбінату хлібопродуктів. 01.04.2007 року переведено на посаду водія. Посилається на те, що 15 листопада 2021 року його було звільнено із займаної посади на підставі наказу за п. 1. ст. 36 КЗпП. Розрахунок на день звільнення з позивачем відповідач по справі не зробив. Зазначає, що у відповідності до ст. 116 цього КЗпП при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення даних вимог закону [PERSON] у день звільнення підприємство не виплатило заборгованість по нарахованій та невиплаченій сумі заробітної плати, більше того роботодавець відмовлявся повідомити йому офіційну суму заборгованості і лише 17.12.2021 року він зміг отримати довідку, в якій роботодавець розрахував суму заборгованості. Крім цього, вказує на те, що він звернувся до Управління держпраці у Чернівецькій області із заявою про проведення відповідної перевірки та зобов`язання підприємства усунути зазначені порушення Закону про працю. Слід констатувати, що про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Починаючи з січня місяця 2021 року фактична виплата його заробітної плати не здійснювалась. Згідно довідки, яка була надана позивачу за місцем роботи, за період з січня 2021 року по листопад 2021 року відповідачем було нараховано та не виплачено йому заробітної плати на суму 54554.40 грн., тобто майже рік він не отримував належних йому коштів за виконану роботу, що в подальшому й стало причиною його звільнення. Також посилається на те, що заробітну плату він не отримував більше року. Через постійні обіцянки у її виплаті він не звільнявся, оскільки побоювався взагалі її не отримати, однак фізичної можливості виконувати працю й не отримувати за неї винагороди, стало морально та фінансово не можливим. У зв`язку зі значною затримкою заробітної плати він відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчах, зазначене негативно впливає на відносини в середині його родини. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Вважає, що незаконними діями ДП «Неполоковецький КХП» нанесло йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. Враховуючи вишевикладене просить позов задовольнити, стягнути із відповідача на його користь суму нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з січня по листопад 2021 року в розмірі 54554,40 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 10 000грн В судове засідання сторони не викликалися. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно трудової книжки від 05.08.1975 року [PERSON] наказом №38-к від 24.07.2006 року був прийнятий на посаду стрілка ВОХР Неполоківецького комбінату хлібопродуктів 01.04.2007 року переведено на посаду водія і 15 листопада 2021 року його було звільнено із займаної посади на підставі наказу за п. 1. ст. 36 КЗпП (а.с.6). Відповідно до Довідки про доходи №11 від 17.12.2021 року, виданої ДП «Неполоківецьким комбінатом хлібопродуктів», вбачається, що [PERSON] нараховано заробітню плату за період з січня по листопад 2021 року в сумі 79258 грн. Заборгованість по невиплаченій заробітній платі за підприємством становить 54454,40 грн.(а.с.7). Згідно листа Управління Держпрації у Чернівецькій області №385/3/04-2/22 від 16.02.2022 року вбачається, що Управління Держпрації у Чернівецькій області проведена перевірка зазначених у зверненні питань, в ході якої встановлено, що за період роботи з листопада 2020 року по листопад 2021 року [PERSON] не виплачена заробітня плата в сумі 54,6 тисяч гривень(а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУкраїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпПУкраїни власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначенів статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої та невиплаченої суми заробітної плати в сумі 54554,40 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який працював на ДП Неполоковецький комбінат та звільнений на підставі п. 1. ст. 36 КЗпП., а наслідком невиплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища [PERSON] , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку коштів для забезпечення власного існування та утримання родини. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 2000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору згідно ст.5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за доцільне, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial