Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У вересні 2015 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», яка була передана судді Цокол Л. І. Так, позивач просив суд стягнути солідарно зі [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» заборгованість за договором кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.10.2007 року [PERSON] отримав через касу банку готівкою кредит у розмірі 151 500,00 грн, однак, у визначений договором строк кошти не повернув, а тому підлягає стягненню сума боргу разом із процентами, комісіями та 3% річних. Враховуючи укладений 29.10.2007 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» договір поруки, така заборгованість повинна бути стягнута солідарно зі [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2015 було відкрито провадження у справі № 757/33273/15-ц, призначено справу до судового розгляду на 26.01.2016 о 16:00 годин. 26.06.2016 сторони у судове засідання не з`явилися, позивач у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, відповідачі причини неявки не повідомили, представників у судове засідання не направили, тому судовий розгляд було відкладено на 29.03.2016 о 17:30 годин. 29.03.2016 року було ухвалене заочне рішення у справі № 757/33273/15-ц, яким позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» було задоволено, стягнуто солідарно зі [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» заборгованість за договором кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 у розмірі 1 046 295,32 грн. На виконання заочного рішення було видано виконавчий лист. 07.05.2018 до суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі. 22.04.2019 Печерським районним судом м. Києва було винесено ухвалу, якою задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 12.01.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява від 30.12.2020 про перегляд заочного рішення у справі № 757/33273/15-ц за підписом представника [PERSON] адвоката Сучкова Олександра Сергійовича, яка була передана на розгляд судді Ільєвої Т. Г. Така заява мотивована тим, що [PERSON] не було належним чином повідомлено про місце і час розгляду справи, [PERSON] не було направлено тексту судового рішення. Також заявник посилається на те, що [PERSON] будь-яких грошових коштів за договором кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 не отримував, тобто такий договір є неукладеним. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2021 заява про перегляд заочного рішення у справі № 757/33273/15-ц була задоволена, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2016 у справі № 757/33273/15-ц скасовано, вирішено розглядати справу № 757/33273/15-ц за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовче засідання 31.05.2021 сторони не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, представник [PERSON] подав клопотання про проведення підготовчого судового засідання без його участі, просив задовольнити клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» оригіналу заяви на видачу готівки № 08 від 29.10.2007. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2021 було задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Сучкова Олександра Сергійовича та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» оригінал заяви на видачу готівки № 08 від 29.10.2007. 22.06.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшли додаткові пояснення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 10.08.2021 сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, представник [PERSON] подав до суду клопотання від 09.08.2021 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 757/33273/15-ц до розгляду по суті на 29.09.2021 об 11:00 годин. 29.09.2021 сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, від представника [PERSON] надійшли додаткові пояснення та клопотання про відкладення судового розгляду справи, судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 08.12.2021 09:00 годин. 08.12.2021 сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. 23.02.2022 сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, від представника [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судовим розглядом встановлено, що 29.10.2007 Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та [PERSON] було підписано договір кредиту № 139/АК 2007, копія якого міститься в матеріалах справи № 757/33273/15-ц. Відповідно пункту 1.1. договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 Банк надає Позичальнику кредит у сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США. Позичальник повертає Банку кредит і сплачує проценти за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Графік погашення кредиту наводиться в Додатку 1. Пунктом 1.3 договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 встановлено, що Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних від суми кредиту. Згідно з умовами договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 даний кредит був виданий [PERSON] на строк до 28.10.2014. Також позивач зазначає, що 29.10.2007 [PERSON] були отримані кредитні кошти через касу банку. На підтвердження цих обставин до позовної заяви долучено незавірену копію заяви на видачу готівки № 08 від 29.10.2007. У свою чергу у заяві про перегляд заочного рішення [PERSON] заперечує факт відвідання ним 29.10.2007 відділення банку, підписання ним заяви на видачу готівки № 08 від 29.10.2007 та отримання грошових коштів. Також заявник подав клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» оригіналу вказаної заяви. Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Станом на 29.10.2007 вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валютах визначалися Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою правління Національного банку України від 14.08.2003 № 337. Виходячи зі змісту положень пункту 1 глави 1 розділу ІІІ цієї Інструкції до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки, форма якої передбачена у Додатку 8 до Інструкції. Відповідно до пункту 2 глави 3 розділу ІІІ цієї Інструкції з каси банку готівка національної валюти видається, зокрема, за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних рахунків. Згідно пункту 2 глави 2 розділу ІІІ цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки. Бланки касових документів виготовляються згідно з їх зразками друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Враховуючи наведені норми законодавства, договір кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007, який за своїм змістом є договором позики, є укладеним після передачі грошових коштів, а не після підписання сторонами самого договору. А тому під час розгляду справи № 757/33273/15-ц підлягає встановленню факт передачі Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та отримання [PERSON] грошових коштів. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Положеннями частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. У матеріалах справи № 139/АК-2007 від 29.10.2007 був відсутній оригінал заяви на видачу готівки № 08 від 29.10.2007 або належним чином засвідчена копія такої заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2021 було задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Сучкова Олександра Сергійовича та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» оригінал заяви на видачу готівки № 08 від 29.10.2007. Вимоги вказаної ухвали Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» виконано не було. Натомість було подано до суду додаткові пояснення, до яких було долучено засвідчену копію заяви на видачу готівки № 08 від 29.10.2007. Згідно частини 6 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Враховуючи положення частини 6 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги заяву на видачу готівки № 08 від 29.10.2007. Відповідно до частини 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частини 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин у матеріалах справи № 757/33273/15-ц не міститься належних і достатніх доказів укладення між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та [PERSON] договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007. У даному випадку суд враховує висновки щодо застосування норм права, які містяться у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 705/2045/16-ц, від 06.05.2020 у справі № 372/223/17, від 29.05.2019 у справі № 539/1582/16-ц. Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у додаткових поясненнях на факт підписання [PERSON] договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 та додатку до нього, договору поруки від 29.10.2007, договору застави від 29.10.2007 та акту перевірки предмету застави не може вважатися належними та достатніми доказами факту отримання [PERSON] грошових коштів за договором кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 в розумінні цивільного законодавства України. Крім того, не заслуговують на увагу посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у додаткових поясненнях на факт передачі [PERSON] у заставу транспортного засобу Mitsubishi Lancer як на підтвердження отримання коштів. Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначає, що [PERSON] нібито отримав 29.10.2007 кошти на купівлю цього автомобіля і після купівлі автомобіля за кредитні кошти передав його у заставу. Відповідно до положень пункту 1.2 договору застави [PERSON] 29.10.2007 передав у заставу автомобіль Mitsubishi Lancer, відносно якого 27.10.2007 УДАІ ГУ МВС України у м. Києві було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України в редакції, яка діяла станом на 2007 рік, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Положеннями пункту 7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, в редакції, яка діяла станом на 2007 рік, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Тобто автомобіль Mitsubishi Lancer був набутий [PERSON] у власність до моменту його реєстрації - до 27.10.2007. За таких обставин переданий у заставу автомобіль Mitsubishi Lancer однозначно не міг бути придбаним за рахунок коштів, які за версією Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» були отримані 29.10.2007. Отже, вказані обставини не підтверджують факт отримання [PERSON] 29.10.2007 коштів на підставі договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007. Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007 зі [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Виходячи зі змісту пункту 1.1 договору поруки від 29.10.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» як поручитель поручається перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» як кредитором за виконання [PERSON] договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007. Оскільки у даному випадку відсутні докази виникнення у [PERSON] зобов`язань перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» на підставі договору кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» заборгованості за договором кредиту № 139/АК-2007 від 29.10.2007. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено по суті, наслідки спливу строків позовної давності судом не застосовуються. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed