Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач), в особі представника адвоката Богданчук О.В. звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в інтересах яких діють [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі), в якому, з врахуванням уточненої позовної заяви просила визнати відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , та зняти їх реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову посилалась на те, що вказаний житловий будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2017 року, та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Разом з нею в даному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - син; [PERSON] , [INFO] , - дочка; [PERSON] , [INFO] - зять; [PERSON] , [INFO] , - онука; [PERSON] , [INFO] , - онука. Відповідачі, починаючи з 2011 року за адресою: [ADDRESS] , не проживають, проте залишаються там зареєстрованими; при цьому участі у витратах на оплату житлово-комунальних послуг не приймають, та позбавляють можливості позивача оформити субсидію для відшкодування витрат на оплату газопостачання. Ухвалою суду від 30.08.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 30.08.2021 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 30, 31 - зворот), відповідачі не отримали, поштові відправлення №0800105426891 (а.с. 39) та №0800105426883 (а.с. 40) повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України особа вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 24.09.2021 року. Відповідно у встановлений судом строк відповідачі на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надали, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ухвалою суду від 30.08.2021 року було зобов`язано Бишівську сільську раду Фастівського району Київської області у порядку ч. 5 ст. 19 СК України, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Копію ухвали суду від 30.08.2021 року третя особа Бишівська сільська рада отримала 24.09.2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800105426905 (а.с. 38), проте будь-якої відповіді до суду не направила. У зв`язку з наведеним судом повторно, а саме 02.11.2021 року (а.с. 53, 54) та 22.12.2022 року (а.с. 55) на адресу Бишівської сільської ради було направлено копію ухвали суду від 30.08.2021 року для її виконання в частині зобов`язання. Так, 31.12.2021 року Бишівською сільською радою на виконання вимог ухвали від 30.08.2021 року направлено до суду Витяг з протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету сільської ради від 21.10.2021 року (а.с. 56-59), з якого вбачається, що на засіданні комісії розглядалось питання щодо розв`язання даного спору між сторонами, за результатами розгляду якого третьою особою не висловлено заперечень щодо задоволення позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинком [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.11.2017 року (а.с. 13), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105579870 від 29.11.2017 року (а.с. 14). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №199 від 28.05.2021 року Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області (а.с. 15), виданої [PERSON] , про те, що в житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - заявник; [PERSON] . [INFO] , - син; [PERSON] , [INFO] , - дочка (зареєстрована, але не проживає); [PERSON] , [INFO] , - зять (зареєстрований, але не проживає); [PERSON] , [INFO] , - внука (зареєстрована, але не проживає); [PERSON] , [INFO] , - внука (зареєстрована, але не проживає). Те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с. 11, 12). Згідно Акту обстеження від 17.06.2021 року (а.с. 16) за адресою: [ADDRESS] , складеного депутатом округу №2 Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області Кудименко Л.В. в присутності власника [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] , засвідченого секретарем сільради [PERSON] , про те, що в даному домогосподарстві зареєстрована та постійно проживає власник [PERSON] . За період з 01.12.2011 року і по даний час [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації не проживають, особистих речей зазначених осіб в будинку не виявлено, за останні десять років в селі Бишів їх ніхто не бачив. Власниця домоволодіння [PERSON] неодноразово зверталась до сільської ради з приводу надання їй субсидії щодо отримання пільг на газопостачання, але у зв`язку з реєстрацією вказаних вище осіб (відповідачів у справі) за даною адресою, їй було відмовлено в оформленні субсидії. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом УРСР. При цьому, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги відносно відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , де вказані відповідачі зареєстровані, однак більше десяти років у ньому не проживають, відповідно не сплачують комунальних платежів, витрат на утримання майна не несуть, що тягне за собою надмірне нарахування плати за комунальні послуги, які несе позивач самостійно і позбавляє можливості позивача на отримати житлової субсидії, а також порушує право власності позивача на вказаний житловий будинок щодо вільно володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Стосовно позовних вимог про визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що вони також підлягають задоволенню, виходить також з наступного. За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів зокрема щодо місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому відповідно до вимог ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так третьою особою у справі, органом опіки та піклування Бишівської сільської ради направлено до суду Витяг з протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету сільської ради від 21.10.2021 року (а.с. 56-59), з якого вбачається, що на засіданні комісії розглядалось питання щодо розв`язання даного спору між сторонами, за результатами розгляду якого третьою особою не висловлено заперечень щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Поряд з тим, відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Тож, зі змісту ст. 29 ЦК України вбачається, що місцем проживання неповнолітньої особи є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Так як згаданий вище житловий будинок [ADDRESS] не є місцем проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , тому вказаний будинок не може бути і місцем проживання їх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які проживають зі своїми батьками - відповідачами у справі. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Враховуючи викладене, з огляду на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не проживають за адресою [ADDRESS] , втратили право на користування житловим будинком, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад 10 років, суд вважає, що і вимоги позивача стосовно визнання їх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового в розмірі 3632,00 грн. (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по 1816,00 грн. з кожного, на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved