Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся\~ до\~ Ужгородського міськрайонного суду\~\~ з позовною заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа на стороні відповідача: Приватний виконавець Лукеча Олександр Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги\~обгрунтовує тим,\~що 19.07.2012 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ, відділення «Закарпатської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ БАНК» було укладено кредитний договір за № R5311330152В на суму 20\~000 грн. Протягом поточних років позивачем проводилась виплата кредитних зобов`язань. У 2018 році із Інтернет каналів [PERSON] стало відомо про ліквідацію банка та запровадження тимчасової адміністрації АТ «ВТБ Банк». В липні 2020 року на підприємство «Львівська залізниця» де [PERSON] працює надійшов лист Приватного виконавця Лукечі О.В., про примусове виконання виконавчого напису № 10643 від 13.03.2020 року щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості на суму 21877,86 грн. Отже, позивачу стало відомо, що на виконанні приватного виконавця Лукечі О.В. перебуває виконавчий напис, вчинений 13 березня 2020 року (зареєстрований в реєстрі за № 10643) приватним нотаріусом Хара Н.С. про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» в рахунок заборгованості за кредитним договором № R5311330152В від 19 липня 2012 року суму в розмірі 21877,86 грн. Позивач вказує на те, що повідомлення з вимогами банку про погашення боргу перед вчиненням виконавчого напису нотаріусом він не отримував. Також зазначає, що виконавчий напис вчинено на підставі заяви представника «Фінансової компанії «АЛАНД» з якою він не перебував у будь-яких правовідносинах і йому не було відомо про заборгованість перед вказаною компанією. Позивач вважає виконавчий напис незаконним, безпідставним та таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства України. Позивач вважає, що вчинення вказаного виконавчого напису не відповідає вимогам загального та спеціального законодавства, яким регулюється здійснення даної процедури, зокрема у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором, документами не підтверджується безспірність розміру заборгованості. Позивач вважає, що виконавчий напис було видано з порушеннями вимог діючого законодавства, через недотримання приписів щодо видачі нотаріусами виконавчих написів, а також спірністю вимог, на виконання яких такий напис було видано, невідповідністю фактичного боргу тому, який було визначено нотаріусом у виконавчому написі. Зокрема,\~ вчинено\~ виконавчий\~ напис\~за\~ відсутності\~ передбачених\~ законодавством документів,\~що підтверджували\~б \~безспірність\~ його заборгованості\~ перед\~ відповідачем, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.\~\~ Позивач\~ стверджує,\~ що\~ нотаріус\~не\~ перевірив\~ безспірність\~ заборгованості. Окрім того, позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню виходячи також з наступного . На час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді . Просить врахувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17),\~Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662\~визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказує на те, що станом на 13.03.2020 р. чинна редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року не дозволяла вчинення виконавчих написів на кредитних договорах. Позивач вказує на те, що у спірних правовідносинах приватний нотаріус не дотримався всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій та ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому вчинений з порушеннями виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. За\~таких\~обставин,\~позивач, вважає, що \~виконавчий\~напис\~вчинений\~з порушенням приписів чинного\~законодавства, заборгованість,\~зазначена у\~виконавчому написі,\~на момент\~його вчинення\~була спірною,\~а \~відтак просить\~суд\~ухвалити\~рішення,\~\~яким\~визнати\~ виконавчий\~\~ напис\~ зареєстрований в\~реєстрі за\~ №10643\~ який виданий приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. від 13.03.2020 року щодо стягнення грошових коштів у сумі 21877,86 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що укладений з ПАТ ВТБ БАНК таким,\~що\~не\~ підлягає\~ виконанню. Позиція сторін справи : В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. На адресу суду від представника позивача Кудільчак О. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не зявилася. Надіслала до суду клопотання відповідно до якого просить суд провести розгляд справи у її відсутності з урахуванням фактичних відносин. Представник відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» в судове\~засідання не\~з`явився будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~стороні відповідача\~:\~Приватний виконавець Лукеча Олександр Васильович\~ в судове\~засідання не\~з`явився будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Подав до суду заяву відповідно до якої просить суд провести розгляд справи без його участі на підставі наявних матеріалів справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі : 23.02.2021 року приватним нотаріусом Хара Н.С. подано до суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі. 11.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. подано до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. 26.11.2021 року представником позивач подано до суду заяву про проведення судового засідання без його участі 05.03.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 10.03.2022 року представником позивача подано до суду заяву про відкликання заяви № 12280 від 09.03.2022 року, позовні вимоги підтримує, просить про проведення судового засідання без його участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 22.10.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 308/9497/20 та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. 11.11.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду заяву позивача про забезпечення позову задоволено. 26.11.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для\~розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За\~правилами\~ч.1\~ст.13\~ЦПК\~України\~суд\~розглядає\~справи\~не\~інакше\~як\~за\~зверненням\~ особи,\~ поданими\~відповідно\~до\~цього\~Кодексу,\~в\~межах\~ заявлених\~ нею \~вимог \~і\~на\~ підставі\~ доказів,\~ поданих\~учасниками\~ справи\~або\~витребуваних\~ судом \~у\~ передбачених\~ цим\~ Кодексом \~ випадках.\~ Відповідно\~до\~ч.1\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~кожна\~сторона\~повинна\~довести\~ті\~обставини,\~на\~ які\~ вона\~ посилається\~як\~на\~підставу\~своїх\~ вимог\~або\~заперечень,\~крім\~ випадків,\~ встановлених\~ цим\~ Кодексом.\~ Частиною 5.\~даної статті\~передбачено,\~що\~ докази подаються \~ сторонами\~та\~ іншими\~ учасниками\~справи\~,\~ а\~ч.6\~ що\~ доказування\~не\~ може\~ ґрунтуватися\~ на\~припущеннях.\~ Згідно\~з\~ч.7\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~суд\~ не\~може\~збирати\~докази,\~ що\~стосуються предмета\~ спору,\~ з\~власної ініціативи,\~крім\~витребування\~ доказів\~судом\~у\~випадку,\~ коли\~ він\~ має\~ сумніви\~у\~ добросовісному\~ здійсненні\~ учасниками\~справи \~їхніх\~ процесуальних\~ прав\~ або\~ виконанні обов`язків\~ щодо\~доказів, \~а\~також\~ інших\~випадків,\~ передбачених\~ цим\~ Кодексом. Доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких\~суд\~встановлює\~ наявність\~або \~відсутність\~ обставин\~ (фактів),\~ що\~обґрунтовують\~ вимоги\~і\~заперечення\~учасників \~справи,\~та\~інших обставин,\~ які\~мають\~ значення\~ для\~вирішення\~справи\~(ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК\~України). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин : Перевіряючи\~обставини\~справи,\~судом\~встановлено,\~що 19 липня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ БАНК» було укладено кредитний договір за № R53113301528В за умовами якого [PERSON] отримав від ПАТ «ВТБ БАНК» суму грошових коштів у розмірі 20000,00 грн., зі сплатою 29,5% відсотків річних. Як встановлено судом, 13.03.2020 року приватним\~нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було\~вчинено\~виконавчий\~напис,\~який зареєстровано в реєстрі за №10643, яким\~запропоновано\~ звернути стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» , яке є правонаступником ПАТ «ВТБ БАНК» суми заборгованості за кредитним договором № R53113301528В від 19.07.2012 року за період з 26.07.2018 року по 23.10.2019 року в розмірі 21877,86 грн. в тому числі : 16767, 40 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5110,46 грн. прострочена заборгованість за процентами. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 22.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62260075 з виконання виконавчого напису №10643 від 13.03.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» суми заборгованості в розмірі 22177,86 грн. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 22.07.2020 року за № 4445 приватним виконавцем Лукеча О.В. направлено для виконання на адресу Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» постанову від 22.07.2020 року винесену при примусовому виконанні виконавчого напису № 10643 від 13.03.2020, що видав приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. Надаючи\~правову\~оцінку\~спірним\~правовідносинам,\~що\~виникли\~між\~сторонами\~у\~ справі, суд\~ виходить\~ з\~наступного. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Порядок\~вчинення \~виконавчих\~написів\~ визначається\~ положеннями\~Закону\~України\~ «Про\~\~\~нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Порядком\~ вчинення\~ нотаріальних\~ дій\~нотаріусами\~України, \~затвердженим\~ Наказом\~ Міністерства юстиції\~ України\~ 22.02.2012\~р.\~ №\~296/5;\~ постановою\~ Кабінету\~ Міністрів\~ України\~від 29.06.1999\~р.\~ №\~1172\~ «Про\~ затвердження\~ переліку\~ документів,\~ за\~ якими стягнення \~заборгованості\~ провадиться\~у\~ безспірному\~ порядку \~на\~підставі\~ виконавчих \~ написів\~нотаріусів» За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~ Законом\~та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~ наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.\~ Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.\~ Отже,\~відповідне\~право\~стягувача,\~за\~захистом\~якого\~він\~звернувся\~до\~нотаріуса,\~\~повинно\~існувати\~ на\~момент\~звернення.\~Так\~само\~на\~момент\~звернення\~стягувача\~до нотаріуса\~із\~ заявою\~ про\~вчинення\~ виконавчого\~напису\~повинна\~існувати\~й,\~ крім\~того,\~\~також\~ бути\~ безспірною, \~\~заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.\~ Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.\~ Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.\~ Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.\~ З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.\~ Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.\~ Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така\~правова\~позиція\~викладена\~у\~постанові Верховного\~Суду України\~від\~05 липня\~ 2017 \~року\~у\~справі\~№\~6- 887цс17, у постанові Верховного\~Суду від\~18\~червня\~2018\~ року\~у\~справі\~ №199/183/17,\~ у\~постанові\~від\~04\~липня\~2018\~року\~у\~справі\~№757/29988/17, у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4\~ст. 254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Постанова\~або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, вчиняючи 13 березня 2020 року виконавчий напис №10643, приватний нотаріус Хара Н.С. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №10643 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, аналогічна правова позиція викладена у п.95 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом\~13 березня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.\~Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова\~позиція\~викладена\~у постанові\~Великої\~Палати\~Верховного Судувід 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17. Що\~стосується\~строку\~протягом\~якого\~вчиняється\~виконавчий\~напис,\~суд\~зазначає\~наступне.\~ Пунктом\~1ст.\~6\~Конвенції\~про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод (далі\~ Конвенція),\~ ратифікованої Законом\~України\~від\~17\~липня\~1997\~р.\~№\~475/97-ВР\~«Про\~ ратифікацію\~ Конвенції\~ про\~ захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~ свобод\~1950\~року,\~ Першого\~протоколу\~ та\~ протоколів\~ №\~2,\~4,\~7\~ та\~ 11\~до\~ Конвенції», \~яка\~набрала\~ чинності\~ для\~ України\~11\~ вересня\~ 1997\~р.,\~ передбачено,\~що\~ кожен\~має\~ право\~ на\~розгляд \~його\~ справи\~ судом.\~ Європейський\~суд\~з\~прав\~людини,\~юрисдикція\~якого\~поширюється\~на\~всі\~питання\~тлумачення\~і\~застосування\~Конвенції\~(п.\~1\~ст.\~32\~Конвенції),\~наголошує,\~що\~позовна\~давність\~це\~законне\~право\~правопорушника\~уникнути\~переслідування\~або\~притягнення\~до\~суду\~після\~закінчення\~певного\~періоду\~після\~скоєння\~правопорушення.\~Термін\~позовної\~давності,\~що\~є\~звичайним\~явищем\~у\~національних\~законодавствах\~держав\~учасників\~Конвенції,\~виконує\~кілька\~завдань,\~у\~тому\~числі\~забезпечує\~юридичну\~визначеність\~та\~остаточність,\~запобігаючи\~порушенню\~прав\~відповідачів,\~які\~можуть\~трапитись\~у\~разі\~прийняття\~судом\~рішення\~на\~підставі\~доказів,\~що\~стали\~неповними\~через\~сплив\~часу\~(п.\~570\~рішення\~від\~20\~вересня\~2011\~р.\~за\~заявою\~14902/04\~у\~справі\~ВАТ\~«Нафтова\~компанія\~«Юкос»\~проти\~Росії»;\~п.\~51\~рішення\~від\~22\~жовтня\~1996\~р.\~за\~заявами\~№\~22083/93,\~22095/93\~у\~справі\~«Стаббінгс\~та\~інші\~проти\~Сполученого\~Королівства»). Відповідно\~до ст.\~257\~ЦК\~України загальна\~позовна\~давність\~ встановлюється\~ тривалістю \~у\~три\~роки. При\~цьому\~відповідно\~до\~ч.\~1ст.\~261\~ЦК\~України перебіг\~позовної\~давності\~ починається\~ від\~ дня,\~ коли\~особа\~довідалася\~або\~могла\~довідатися\~ про\~порушення\~свого\~ права або\~про\~особу,\~яка\~ його\~ порушила. Відповідно\~ст.\~88\~ЗУ\~«Про\~нотаріат»\~визначено,\~що\~виконавчий\~напис\~вчиняється\~нотаріусом\~за\~умови,\~що\~з\~дня\~виникнення\~права\~вимоги\~минуло\~не\~більше\~трьох\~років. Якщо\~для\~вимоги,\~за\~якою\~видається\~виконавчий\~напис,\~законом\~встановлено\~інший \~строк\~ давності,\~ виконавчий\~напис\~видається\~у\~межах\~цього\~строку.\~ Відповідно\~до статті\~256\~ЦК\~України позовна\~давність\~-\~це\~строк,\~у\~межах\~ якого\~ особа\~ може\~ звернутися\~до\~суду\~з\~вимогою\~про\~захист \~свого\~цивільного\~права\~або\~ інтересу.\~ Сплив\~ позовної\~ давності,\~про\~застосування\~якої\~заявлено\~стороною \~у\~спорі,\~ є\~підставою\~ для\~ відмови\~ у\~позові. Відповідно\~до ст.\~253\~ЦК\~України перебіг\~строку\~починається\~з\~наступного\~дня\~ після\~ відповідної\~ календарної\~дати\~або\~настання\~події,\~з\~ якою\~пов`язано\~його\~ початок.\~ Перебіг\~ загальної\~ і\~спеціальної\~позовної\~давності\~починається\~з\~ дня,\~коли\~особа\~ дізналася\~ або\~могла\~ дізнатися\~ про\~порушення\~свого\~права\~ або\~ проособу,\~яка\~його\~ порушила\~ (ч.\~1ст.\~261\~ ЦК\~ України).\~ Початок\~ перебігу\~позовної\~ давності\~ співпадає\~ з\~моментом\~ виникнення\~ у зацікавленої\~сторони\~права\~на\~ позов,\~тобто\~ можливості\~ реалізувати\~ своє\~ право\~ в\~примусовому\~ порядку\~ через\~суд. Отже,\~у\~разі\~неналежного\~виконання\~позичальником\~зобовязань\~за\~кредитним\~договором\~позовна\~давність\~за\~вимогами\~кредитора\~про\~повернення\~кредитних\~коштів\~та\~процентів\~за\~користування\~кредитом,\~повернення\~яких\~відповідно\~до\~умов\~договору\~визначено\~періодичними\~щомісячними\~платежами,\~повинна\~обчислюватися\~з\~моменту\~настання\~строку\~погашення\~чергового\~платежу.\~ Згідно\~зіст.\~266\~ЦК\~Українизі\~спливом\~позовної\~давності\~до\~основної\~вимоги\~вважається,\~що\~позовна\~давність\~спливла\~і\~до\~додаткової\~вимоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений\~статтею 88\~\~Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою\~ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Пунктами\~3.1.\~3.5.\~Глави\~16\~розділу\~ІІ\~Порядку\~№\~296/5\~передбачено,\~що\~нотаріус\~вчиняє\~виконавчі\~написи:\~якщо\~подані\~документи\~підтверджують\~безспірність\~заборгованості\~або\~іншої\~відповідальності\~боржника\~перед\~стягувачем;\~за\~умови,\~що\~з\~дня\~виникнення\~права\~вимоги\~минуло\~не\~більше\~трьох\~років,\~а\~у\~відносинах\~між \~підприємствами,\~установами\~та \~організаціями\~-\~не\~більше\~ одного\~року.\~Безспірність\~ заборгованості\~ підтверджують\~ документи,\~ передбачені\~ Переліком\~ №\~1172. Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв`яку з порушенням нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам позовної заяви. Таким\~чином,\~право\~позивача\~у\~даному\~випадку\~порушене \~і\~воно\~підлягає\~ судовому\~ захисту\~ у\~ спосіб,\~визначений\~позивачем, \~який\~відповідає\~закону.\~ Виходячи\~з\~правової\~природи\~ виконавчого\~ напису,\~ який\~є\~виконавчим\~документом,\~ суд\~ відповідно\~ до\~заявлених\~позовних вимог,\~з\~метою\~ ефективного\~ захисту\~ порушеного\~ права\~позивача,\~ вважає\~ за\~ можливе\~застосувати такий\~спосіб\~захисту\~прав\~позивача,\~як\~ визнання виконавчого\~ напису\~ таким,\~ що\~не\~підлягає\~ виконанню.\~ Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 13.03.2020 були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, на переконання суду слід зазначити наступне. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19 ). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна є неналежним відповідачем у справі за спором щодо оскарження вчиненого нотаріусом виконавчого напису, а відтак у задоволенні позовних вимог до неналежного відповідача слід відмовити та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно\~до\~ст.\~89\~ЦПК\~України,\~ суд\~ оцінює\~докази\~ за\~своїм\~внутрішнім\~ переконанням,\~ що\~ ґрунтується\~на\~всебічному,\~повному,\~ об`єктивному\~та \~безпосередньому\~ дослідженні\~ наявних\~ у\~справі\~ доказів.\~ Жоден\~доказ\~ не\~має\~ для\~суду\~ наперед\~ встановленого\~ значення.\~ Суд\~ оцінює\~ належність,\~ допустимість,\~ достовірність\~ кожного\~ доказу \~ окремо,\~а\~ також\~ достатність\~ і\~ взаємний\~зв`язок\~ доказів\~в \~їх\~сукупності. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.\~ Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.\~ З урахуванням\~всіх\~обставин\~справи,\~враховуючи\~вимоги\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~-\~кожна\~сторона\~зобов`язана\~довести\~ті\~обставини,\~на\~які\~вона посилається,\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~і\~заперечень,\~виходячи\~з\~принципу\~процесуального\~рівноправ`я\~\~сторін,\~\~та\~\~враховуючи\~\~ обов`язок\~\~\~кожної \~сторони\~довести\~ті\~обставини,\~\~на\~які\~\~вона\~\~посилається,\~виходячи\~із\~принципів розумності\~та\~справедливості,\~оцінюючи\~\~належність,\~\~допустимість,\~\~достовірність\~ та\~\~\~достатність\~ кожного\~\~доказу\~окремо,\~а\~також\~\~достатність\~\~і\~ взаємний\~\~\~зв`язок\~в\~їх\~\~сукупності\~ за\~\~своїм\~\~внутрішнім\~ переконанням,\~\~що\~\~ґрунтується\~\~на всебічному,\~\~\~повному,\~\~об`єктивному\~\~та\~\~безпосередньому\~\~дослідженню \~наявних\~у\~\~справі\~доказів,\~\~враховуючи правову\~позицію\~викладену\~у постанові\~Великої\~Палати\~Верховного Судувід 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів\~\~ викладених вище. Щодо розподілу судових витрат: Частинами першою-другою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно\~до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~у\~разі\~задоволення \~позову,\~судові\~ витрати\~ покладаються\~ на\~відповідача.\~ З огляду на висновки Суду щодо задоволення позовних вимог , у порядку частин першої та другої\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача\~ підлягає стягненню фактично сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved