Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

31 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Нестаничі Червоноградського району Львівської області помер [PERSON] , а [INFO] помирає і його дружина [PERSON] . На випадок своєї смерті [INFO] [PERSON] склала заповідальне розпорядження, що посвідчене секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району та зареєстроване в реєстрі за №21, відповідно до якого усі майнові і не майнові права заповіла своїй племінниці [PERSON] . На момент смерті спадкодавця позивач була зареєстрована та проживала з [PERSON] за однією адресою, що посвідчується, окрім іншого відомостями викладеними у довідці Радехівської міської ради та Вузлівської сільської ради №768 від 10.09.2021 року та №1389 від 22.08.2012 року. У подальшому позивач звернулася до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу, 18.08.2021 року було заведено спадкову справу №68167694 (номер нотаріуса 143/2021), що посвідчується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №66072439. Позивач зазначає, що у склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право приватної власності на землю (СЗЧ), загальною площею 2.81 га, відомості про яку зазначені у Сертифікаті на право приватної власності на землю (СЗЧ), серії ЛВ № 13-137746, виданому 05 червня 1997 року. Позивач також зазначила, що надавши відповідне повідомлення №261/02-14 від 18.08.2021 року, що після надання нотаріусу зазначеного Сертифіката, що такий не відповідає вимогам встановленого зразка для цього документа, тобто спадкодавцю потрібно було змінити Сертифікат на аналог, але іншого зразка, що за життя [PERSON] не зробила, а відтак позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Оскільки наведене вище у сукупності унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, у позивача виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право на середню земельну частку (пай) загальною площею 2.40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Вузлівської сільської ради Червоноградського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-8). У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримує повністю та просить його задовольнити (а.с.54). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.53). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с. Нестаничі Радехівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 10 вересня 2021 року (а.с.15). [INFO] в с. Нестаничі Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 19 вересня 2005 року (а.с.18). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] , свідоцтвом про одруження позивача, серії [NUMBER] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00034379805 від 24.12.2021 р., (а.с.13,14,17-20). Після смерті [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №13-137746 виданого головою Вузлівської Ради народних депутатів Радехівського району Львівської області 05 червня 1997 року та зареєстрованого в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №1164. Із Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №13-137746 вбачається, що спадкодавцю [PERSON] належить право власності на земельну ділянку, площею - 2,81 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості (а.с.23). Відповідно до Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), згідно Розпорядження райдержадміністрації №187 від 17.04.1997 року за [PERSON] , жителькою с. Нестаничі Радехівського району Львівської області, зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №13-137746, дата реєстрації 17.04.1997 року, реєстраційний номер 1164 на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах 2,81 (а.с.26). Згідно рішення виконавчого комітету Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 1998 року, затверджено список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай) та окрім інших, [PERSON] має право на середню земельну частку (пай) розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.24-25). Згідно Заповіту від 21.08.1989 року посвідченого секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №21, [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, їй належатиме на день смерті, і на що вона за законом матиме право, своїй племінниці [PERSON] (а.с.28). Відповідно до довідки №768 від 10.09.2021 року виданої виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, [PERSON] дійсно до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою була зареєстрована [PERSON] , племінниця. Від імені [PERSON] виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №21 від 21.08.1989 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.55). Згідно довідки №259 від 6.04.2022 року виданої виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, [PERSON] дійсно до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою була зареєстрована та проживала [PERSON] , племінниця. Від імені [PERSON] виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №21 від 21.08.1989 року, який не змінювався і не скасовувався. Місце реєстрації підтверджуються також копією будинкової книги (а.с.21,31-34). Як видно з довідки №1398 від 22.08.2012 року видана виконкомом Вузлівської сільської ради, гр. [PERSON] дійсно до дня смерті проживала і була прописана в селі Нестаничі Радехівського району Львівської області. Від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за №21 від 21.08.1989 р., який не змінювався і не скасовувався. Відсутність заборон та арештів на житловий будинок в [ADDRESS] перевірено. Гр. [PERSON] була останнім і єдиним членом бувшого колгоспного двору (а.с.22). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Радехівського нотаріального округу Комарницькою Н.І. відкрита спадкова справа за номером 143/2021 від 18.08.2021 року, номер у спадковому реєстрі 68167694, однак заявнику [PERSON] роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових відомостей і документів для вчинення нотаріальної дії (а.с.29-30, 41-52). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. При цьому, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до Державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved