Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати арешт, накладений на нерухоме майно [PERSON] , зареєстрованого 17.10.2008 року Лиманською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого СВ Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Купріянчик В.І. від 26.09.2008 року в рамках кримінальної справи №037200800054 (реєстраційний номер обтяження 8084871). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , проте під час розгляду зазначеної заяви виявлено наявність арешту, накладеного на нерухоме майно [PERSON] , зареєстрованого 17.10.2008 року Лиманською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого СВ Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Купріянчик В.І. від 26.09.2008 року в рамках кримінальної справи №037200800054 (реєстраційний номер обтяження 8084871). Позивач зазначає, що наявність арешту, накладеного на майно, яке належало [PERSON] , унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину та стало підставою для звернення до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було передано для розгляду судді Доброву П.В. Ухвалою суду від 11.08.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128-130 ЦПК України. [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до свідоцтва №150 про право власності на квартиру від 18.03.1998 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2018 року, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Позивач звернувся до приватного нотаріуса Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі зазначеної заяви було відкрито спадкову справу №18/2018 року, яку зареєстровано у Спадковому реєстрі за №62553856, що підтверджується витягом від 12.06.2018 року, однак [PERSON] позбавлений можливості отримати у власність спадкове майно, яке за життя належало спадкодавцеві, у зв`язку з наявністю арешту, накладеного на нерухоме майно [PERSON] та зареєстрованого 17.10.2008 року Лиманською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого СВ Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Купріянчик В.І. від 26.09.2008 року в рамках кримінальної справи №037200800054 (реєстраційний номер обтяження 8084871). З листа Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 29.01.2019 року вбачається, що кримінальна справа №037200800054 скерована до Комінтернівського районного суду Одеської області. Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.05.2011 року [PERSON] засуджено до 6 років позбавлення волі. 23.02.2021 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з клопотанням про скасування арешту, накладеного на нерухоме майно [PERSON] , однак, ухвалою слідчого судді від 25.02.2021 року зазначене клопотання було повернуто заявнику та роз`яснено його право звернення в порядку цивільного судочинства. Ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Ст.10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Нормами ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5, роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст.174 КПК України і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на майно було накладено слідчим 26.09.2008 року під час досудового слідства в межах кримінальної справи №03270040 на підставі положень КПК України 1960 року. Згідно з п.9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у даному випадку та виходячи з обставин справи, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Таким чином, вважаючи свої права як спадкоємця порушеними, внаслідок існування арешту спадкового майна, [PERSON] має правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України права та обов`язки, що складають спадщину, переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу реалізувати своє право на спадщину, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved