Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, посилаючись на те, що позивач є власниками квартири [ADDRESS] . Над квартирою позивача розташована квартира [ADDRESS] відповідача. Позивач зазначає, що 07.10.2020 року відповідач внаслідок недбалого ставлення до системи водопостачання затопив квартиру позивача, що призвело до значних пошкоджень квартири [ADDRESS] , окрім того і зникнення світла. Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача з проханням усунути причину залиття та відшкодування заподіяної шкоди, однак звернення останнього залишено без відповідного реагування. В результаті чого позивач просив винести рішення про стягнення з [PERSON] на користь його користь коштів в сумі 41 186грн. 47коп. та за придбані електротовари на суму 235грн.00коп. та 322грн. 70коп.; стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 6 000грн. 00коп., витрати на проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 2 730грн. 00коп. та судовий збір в розмірі 840грн. 80коп. Представник позивача позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зауважує, що дане залиття квартири позивача відбулося не з вини власника квартири її довірителя [PERSON] . Також, адвокат Максимчук А.В. стверджує, що експертизи та всі інші документи, аргументи представника позивача не доводять того, що залиття квартири [ADDRESS] було з вини її довірителя [PERSON] , який являється власником квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачу по справі [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12562933 від 11.11.2013 року, №21256 від 11.01.2013 року, №11295776 від 22.10.2013 року /а.с.33-35/. Позивач зареєстрований у вищевказаній квартирі /а.с.44/. Квартира [ADDRESS] належить відповідачу по справі [PERSON] , що підтверджується довідкою про результати розгляду звернення від 22.10.2020 року /а.с. 68/. 07.10.2020 року у квартирі позивача [PERSON] сталося залиття квартири [ADDRESS] , тому останній звернувся до ТОВ «Єврокомунбуд» з приводу обстеження його приміщення та квартири відповідача для встановлення причини залиття. Встановлено, що згідно акту від 07.10.2020 року, що подачу води у квартиру [ADDRESS] було припинено шляхом встановлення заглушок. Також зазначено, що виток води з труби виник в результаті зриву заглушки вночі 07.10.2020 року (зі слів власника квартири) /а.с.7/. Однак, суд не може залишити поза увагою той факт, що відповідач є громадянином Болгарії та українською мовою не володіє /148-151/. Окрім того, в актах відсутні підписи власників квартир, в яких проводилися обстеження /а.с.7-8/. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи та представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2ст. 75 ЦПК України). Частиною 2статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. І саме абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, визначає таким доказом у разі залиття, аварії квартир саме акт, форма якого визначена в Додатку 4 до відповідних Правил. Тобто, факт залиття квартири, характер та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі потерпілої та винної особи, а також представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету. Дослідивши вищезазначений акт про залиття, суд вважає, що Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 та до додатку до пункту 2.3.6 Правил № 4, він не відповідає. Даний акт не є належним та допустимим доказом: Проведеним експертним дослідженням не вказано ким обстежено чи встановлено причину залиття. Крім того, суд звертає увагу на те, що при складанні акту належним чином не зафіксована відмова власника квартири, з якої згідно акту, відбувалось залиття, від складання вказаного акту чи його підпису. Майнова шкода, яка завдана залиттям квартири, визначається як вартість відновлювального ремонту. Вартість відновлювального ремонту визначається як вартість ремонтно-будівельних робіт. Відповідно до Висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 530 від 24,25 листопада 2020 року розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 41 186грн. 47коп. /а.с.9-32/. Відповідно до Висновку експерта №283 від 16.12.2021 року розмір майнової шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали становить: 31 406грн. 81коп. /а.с.120-135/. Однак, суд звертає увагу на те, в даній експертизі зазначено, що експерту не надається можливості встановити причину затоплення квартири [ADDRESS] , що експерт виходив з акту від 07.10.2020 року, складеного ТОВ «Єврокомунбуд». Окрім того, [PERSON] наполягає на тому, що 02.11.2020 року в квартирі зникло світло, внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , про що складено працівниками ТОВ «Єврокомунбуд» акт від 03.11.2020 року /а.с.6/. Як наслідок, для відновлення світла позивачем було придбано електротовари на суму 235грн. та 322грн. 70коп., що підтверджується товарними чеками /а.с.41,42/. Згідно ст.. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачам. Законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд не приймає до уваги Висновок експерта будівельно-технічної експертизи № 530 від 24,25 листопада 2020 року /а.с.9-32/ та Висновок експерта №283 від 16.12.2021 року /а.с.120-135/, оскільки вони констатують лише розмір майнової шкоди, однак ніяким чином не встановлено причину затоплення квартири [ADDRESS] . В матеріалах даної справи відсутні докази того, що саме протиправними діями або бездіяльністю власника квартири [ADDRESS] стався залив квартири позивача. Суд не вбачає причинний зв`язок між фактом заливу квартири [PERSON] та неналежне використання виробів призначених для ванної кімнати для вбиральні (сантехніки) [PERSON] . Таким чином, позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів причин залиття квартири та винності відповідача у цьому. За таких обставин, суд вважає, що не встановлено в діях відповідача юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Згідно ст.1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної статті ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ст.382 ч. 2 ЦК України, всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Аналогічне визначення спільного майна багатоквартирного будинку міститься і в статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі Закон № 417-VIII). Позивачем та його представником не надані суду належні докази того, що залив квартири позивача був спричинений внаслідок несправності виробів призначених для ванної кімнати для вбиральні (сантехніка), яка знаходиться в квартирі [PERSON] , що є його власністю. Зокрема позивачем не наведено доказів, що призвели до пориву мережі та в якому саме місці квартири [ADDRESS] мав місце прорив, що призвів до залиття квартири [ADDRESS] , що знаходиться поверхом нижче. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази і того, що дане залиття квартири [ADDRESS] відбулося не поза межами вказаної квартири. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed