Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання однієї малолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Посилається на те, що з відповідачем вони уклали шлюб 31.01.2015 р., який було зареєстровано у Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Від даного шлюбу у них народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Зазначає, що відповідач жодним чином не бере участь у вихованні та забезпеченні дитини, хоч є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він безперечно у змозі сплачувати необхідні на утримання спільної дитини кошти. Окрім цього, він працює закордоном вже досить тривалий час, вдома буває рідко, що стало причиною розпаду сім`ї, користувався автомобілем, який у минулому році відчужив та отримав грошові кошти, які привласнив собі, у зв`язку з чим, може сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж передбачені мінімальні платежі законодавством. Інших дітей на утриманні відповідач не має, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки чи сина також немає. Крім цього, має у користуванні автомобіль. Доходи які вона отримує, не дають можливості повінстю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвитку її творчих та пізнавальних здібностей, уподобань, а також розвитку обдарувань. Посилаючись на положення ст.ст. 141, 150, 180, 181 ч.2 ст. 182 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина щомісячно у твердій грошовій сумі по 4000 гривень до досягнення ним повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 4.02.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] залишено без руху. Заявою від 24.02.2022 р. недоліки позовної заяви позивачкою усунуто. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 2.03.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідач відзиву на позовну заяву, не подавав. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомила, однак її неявка відповідно п.1 ч.3 до ст.223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився та про причини неявки не повідомив. В судове засідання забезпечив, явку свого представника. Представник відповідача у судовому засіданні під час розгляду справи по суті, викладені позивачкою в позові обставини та позовні вимоги визнав частково та просив позов задольнити частково, стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 гривень щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Обставини викладені в позові позивачкою, окрім її твердження щодо ухилення його довірителя від виконання батьківського обов`язку, визнав. Також зауважив, що на час розгляду справи, відповідач має проблеми з роботою в зв`язку з цим сталого заробітку не має. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно п.5 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.01.2015 року, який було зареєстровано у Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). (а.с. 12) Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] батьками в свідоцтві про народження якого значаться сторони. (а.с. 11). Малолітній, [PERSON] перебуває на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується довідками виданими Нересницькою сільською радою Тячівського району Закарпатської області Широколузького старостинського округу №3 від 15.02.2022 р. та №143 від 23.02.2022 року та актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданого виконавчим комітетом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 15.02.2022 року та 23.02.2022 року (а.с. 19 - 24). Таким чином позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданих виконавчим комітетом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 15.02.2022 року та 23.02.2022 року, малолітній син сторін проживає разом з позивачкою в с. Широкий Луг у будинку її батьків. Дитина навчається в першому класі Широколузької ЗОШ І-ІІІ ступенів. Матеріально побутові умови задовільні. Позивачка не працює та займається вихованням дитини. Разом сторони не проживають (а.с. 20, 24). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з малолітнім сином. Належну матеріальну допомогу на його утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження сина зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини на користь позивачки, з якою вона проживає. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривня, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання однієї малолітньої дитини, суд враховує майновий стан позивачки, з якою проживає малолітній, та якого вона утримує самостійно, ніде не працює, та як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов, матеріальний стан сім`ї задовільний, інших утриманців не має, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача, відомості про місце роботи якого та наявність у нього у власності неруховомого та рухомого майна, під час розгляду справи не здобуто та його працездатний вік і відсутність на утриманні інших утриманців, а також часткове визнання позову його представником. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 3 лютого 2022 року і до його повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідач спроможний сплачувати більший розмір аліментів при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 гривень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial