Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», в якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 23 червня 2021 року за №219988 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості в сумі 30966 грн. 16 коп. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за №219988 по кредитному договору №198/07-Ф від 22.06.2007 року про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором в сумі 30 916 грн. 16 коп. Позивач зазначив, що згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 10 лютого 2019 року по 22 червня 2021 року. Окрім того, позивач зазначив, що з дня прийняття Постанови Київським апеляційним адміністративним судом від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 відсутні правові підстави для вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, тобто в момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нормативно-правовий акт, який би допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що набрало законної сили, а тому законних підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не існувало. Позивач стверджує, що заборгованість за виконавчим написом є спірною, незаконною та не відповідає дійсності, оскільки ним по кредитному договору були сплачені платежі, що взагалі не були враховані при вчиненні виконавчого напису. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.02.2022 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.02.2022 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 23 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №219988, по виконавчому провадженні №68396823 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором в сумі 30916 грн. 16 коп. - до вирішення спору по суті. 10.03.2022 року від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко О.М. до суду надійшло клопотання, в якому представник відповідача просить суд залучити до участі у справі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» - Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ". В обґрунтування клопотання покликається на те, що 18.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ" укладено Договір № 1801/К-1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого TOB "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ" набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів у тому числі за Кредитним Договором № 198/07-Ф від 22.06.2007 року укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Враховуючи те, що відбулося правонаступництво прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» внаслідок відступлення права вимоги, має місце заміна відповідача у зобов`язаннях, які є предметом спору у даній справі. Просить клопотання задоволити. 15.03.2022 року представник позивача Буковинський Т.Й. на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач у встановлений ухвалою про відкриття провадження відзив на позовну заяву не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко О.М. про залучення до участі у справі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» - Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ", суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Статтями 46, 47 ЦПК України передбачено, що вони можуть мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність). Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Згідно ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 23 червня 2021 року вчинено виконавчий напис за №219988 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором. Окрім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту припинення Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» своєї діяльності. Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі правонаступника. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що 22.06.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №198/07-Ф /а.с.26-27/. 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за №219988 по кредитному договору №198/07-Ф від 22.06.2007 року про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором в сумі 30 916 грн. 16 коп. /а.с.18/. Із вказаного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що боржником за кредитним договором №198/07-Ф від 22.06.2007 року, укладеним із Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк Надра» право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відповідно до Договору №GL48N8070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, відповідно до якого TOB ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права нового кредитора до позичальника за кредитним договором /а.с.18/. 18.12.2020 року між TOB ФК «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір №GL48N718070 _blankJ34 про відступлення права вимоги від 18.12.2020 року, відповідно до якого TOB БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором /а.с.18/. На підставі виконавчого напису нотаріуса №219988 від 23.06.2021 року, 27.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем відкрито виконавче провадження №68396823 /а.с.19/. В межах виконавчого провадження №68396823, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем 28.01.2022 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с.20/. Окрім того, в межах виконавчого провадження №68396823, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем 04.02.2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника /а.с.21/. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (в редакції діючій на час вчинення оспорюваного виконавчого напису). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 і від них Велика Палата Верховного Суду не відступала, на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». У пунктах 17, 18, 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік)». Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у разі стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, у тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Однак, як убачається з матеріалів справи, що серед документів наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати в розмірі 1488,60 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3 ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 05.02.2022 року між [PERSON] та адвокатським бюро «Тараса Буковинського» укладено договір №03-05/02/2022 про надання правової допомоги /а.с.36-38/. Згідно п. 4.2. Договору про надання правової допомоги №03-05/02/2022 від 05 лютого 2022 року, судові витрати на професійну правову допомогу гонорар (винагорода адвоката) за надання правової допомоги та представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції є фіксованим та становить 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) та сплачується Клієнтом у безготівковому або у готівковому порядку на протязі 3 (трьох) календарних днів з дня прийняття судом першої інстанції рішення у справі. Клієнту згідно умов договору було надано правову допомогу, на підтвердження надання якої було складено та підписано остаточний розрахунок сум судових витрат /а.с.41/. Відтак суд вважає доведеною вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., а відтак така підлягає до задоволення. Окрім того, відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved