Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

01.09.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якій позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частку у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , актовий запис №6237, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . На момент смерті йому належала 1/6 частка у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмили Сергіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] . Постановою від 13.08.2021 року мені було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, мотивуючи це тим, що спадкове майно, яке складається із 1/6 частки у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить померлому на підставі Договору № 120 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна ЛТД» 17.12.1994 року, що є біржовою угодою і на теперішній час зазначений документ не є підставою для реєстрації права власності.Відповідно до витягу зареєстрованого 15.07.2014 [PERSON] на праві приватної власності належить 1/6 частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із зазначеним, позивач оформити спадщину у позасудовому порядку після смерті батька не має можливості, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 02.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.10.2021 закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті 20 січня 2022 року о 15 годині 00 хвилин у приміщенні суду за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Європейська, б.7, викликати в судове засідання сторони по справі, витребувано від Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 20 січня 2022 року до суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловеець Л.С. надійшла копія спадкової справи, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримають повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, відзив до суду не надходив, 20.01.2022 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов визнає, не заперечує проти задоволення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , актовий запис №6237, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до договору № 120 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Запорізькою Універсальною Біржею «Україна ЛТД» 17.12.1994 року 1/6 частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та Тобто, позивач та відповідач по справі є дітьми померлого [PERSON] . Відповідно до наявного у спадковій справі листа департаменту реєстраційних послуг станом на 31 грудня 2020 року у будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а значить позивач та відповідач є спадкоємцями померлого першої черги та фактично прийняли спадщину після померлого батька. 31.10.2020 [PERSON] подав приватному нотаріусу Масловець Людмилі Сергіївні заяву про прийняття спадщини. 31.10.2020 [PERSON] подала приватному нотаріусу Масловець Людмилі Сергіївні заяву про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно зі статтею 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У пунктах 30, 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 461/3581/16-ц (провадження № 14-421цс19) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому без відповідної заяви або клопотання позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача суд не вправі залучати до участі у справі інших осіб як відповідачів, які не визначені у такому процесуальному статусі позивачем. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто, особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. Таким чином, відповідно до матеріалів спадкової справи позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] першої черги, який прийняв спадщину, інші спадкоємці відсутні, так як відповідач відмовилася від прийняття спадщини Відповідно до п.п. 4.12. п. 4 глави розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 (далі Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. За приписами п.п. 4.2. п. 4 глави розділу ІІ Порядку, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Відповідно до п.п. 4.15. п. 4 глави розділу ІІ Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом приписів ст. 16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовані критерії, які підлягають оцінюванню при визначенні принципу співмірності у демократичному суспільстві, сумісного з гарантіями ст. 8 Конвенції, що було відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дакус проти України» (заява № 19957/07) від 14.12.2017 року. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належність спадкового майна спадкодавцеві підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька , адже інші особи у належний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулися. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд приходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Суд не вирішує питання стягнення судових витрат, оскільки позивач та його представник на цьому не наполягали. На підставі викладеного та

Outcome: approved