Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №96190942000. Відповідачу надано кредит у сумі 49 960 грн. 00 коп., з який 49 700 грн. 00 коп. - на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, 260 грн. 00 коп. - на оплату страхового платежу відаповідно до договору добровільного страхування. Термін повернення кредиту зазначено 14 лютого 2025 року. Згідно з умовами договору відповідач зобов`язаний в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користуванням кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах що передбачені договором та додатком №1 до нього згідно графіку погашення кредиту. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 26.08.2021 має прострочену заборгованість у розмірі 67 143 грн. 49 коп. Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановленим договоро, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменьше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 48 503 грн. 25 коп.. 18 522 грн. 53 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом та відсотки в розмірі 117 грн. 71 коп. 15 листопада 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відповідно до ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засіданні не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі змісту заяви вбачається, що представник позивача просить суд провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Враховую чинаявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін, суд, на підставі вимог ст. ст. 223,280 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи, отримавши згоду представника позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено у ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 14 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено споживчий кредит з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] відповідно до умов якого відповідачу надано кредит для власних потреб у розмірі 49 960 грн. 00 коп. з датою повернення кредиту 14.02.2025, копія графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які підписані начальником департаменту з ппродажівпродуктів споживчого кредитування Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (копія наявна в матеріалах справи). На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором та розмір такого розрахунку позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості станом на 26.08.2021 за кредитним договором №96190942000 від 14.02.2020 (копія наявна в матеріалах справи). Згідно виписки по особовому рахунку від 14.02.2020 по 26.08.2021 свідчить про заборгованості відповідача за тілом кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного Договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором на загальну суму 67 143 грн. 49 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved