Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, правонаступником якої є Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.02.2002 року рішенням Віто-Поштової сільської ради Моторному І.Д. надано дозвіл на складання проекту відводу земельної ділянки, 28.03.2002 року рішенням Віто-Поштової сільської ради затверджено технічну документацію по складанню проекту відведення земельної ділянки в приватну власність [PERSON] в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,1097 га. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю. 18.10.2003 року [PERSON] подарував цю земельну ділянку [PERSON] . 04.02.2004 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3222481202:02:008:0003). Позивач вважає, що в процесі приватизації вказаної земельної ділянки були допущені порушення вимог чинного законодавства України щодо складання та затвердження проекту відведення земельної ділянки в приватну власність, вказує, що на сесії сільської ради вищенаведені рішення не приймались, а були видані сільським головою протиправно, що призвело до незаконності вибуття вказаної земельної ділянки з комунальної власності Віто-Поштової територіальної громади. У зв`язку із цими обставинами позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481202:02:008:0003 площею 0,1097 га.; витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3222481202:02:008:0003 площею 0,1097 га., яка розташована в [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.02.2002 року Віто-Поштовою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення «Про надання дозволу на складання проекту відводу земель для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель [PERSON] », надано дозвіл на складання проекту відводу земель для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] гр. [PERSON] . 28.03.2002 року Віто-Поштовою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення «Про затвердження технічної документації по складанню проекту відведення земельної ділянки в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в с. Юрівка», яким затверджено технічну документацію по складанню проекту відведення земельної ділянки в приватну власність гр. [PERSON] в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,1097 га. 10.08.2003 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення 19 сесії 23 скликання В.Поштової сільської Ради народних депутатів від 28.03.2002 року, за яким [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1097 га, розташована на території [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і госп. споруд, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1517. В подальшому [PERSON] подарував свою земельну ділянку своєму сину, відповідачу по справі [PERSON] 24.06.2004 року Виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради прийнято рішення № 6-73 «Про надання дозволу на забудову житлового будинку [PERSON] , що в [ADDRESS] », яким надано дозвіл гр. [PERSON] на забудову індивідуального жилого будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , за індивідуальним типовим проектом Люкс-К-123, на 4 кімнати, загальною площею 212,67 кв.м., житловою площею 79,46 кв.м. 15.09.2004 року складено акт про перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , згідно якого вказано про перенесення в натуру (на місцевість) межі земельної ділянки загальною площею 0,1097 га гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. 05.11.2004 року Києво-Святошинським районним судом Київської області прийнято рішення по справі № 2-2503/04 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Віто-Поштової сільської ради про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю та договору дарування земельної ділянки, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову. Дане рішення не оскаржувалось і вступило у законну силу. 27.03.2006 року Апеляційним судом Київської області прийнято постанову по справі № 22а-156/2006 р., якою апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, скасовано постанову Києво-Святошинського районного суду від 29.11.2005 року і прийнято нову постанову, якою задоволено позов [PERSON] , [PERSON] до Віта-Поштової сільської ради про визнання незаконним рішення сесії Віта-Поштової сільської ради від 21.04.2005 року в частині відміни та визнання нечинними рішень від 22.02.2002 року та від 28.03.2002 року. Цією постановою визнано незаконним рішення сесії сільської ради від 21.04.2005 року в частині відміни та визнання незаконними зазначених рішень. 16.07.2007 року Апеляційним судом Київської області прийнято рішення по справі № 22Ц-2133/2007, яким апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2007 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову прокуратури Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району до [PERSON] про визнання недійсним Державних актів на право приватної власності на землю та договору дарування земельної ділянки. При цьому апеляційним судом встановлено, що первісне право власності на спірну земельну ділянку виникло у батька відповідача [PERSON] - [PERSON] , який передав своє право власності на цю земельну ділянку за договором дарування від 18.10.2003 року своєму сину на підставі рішень 18 сесії сільської Ради 23 скликання від 22.02.2002 року «Про надання дозволу на складання проекту відводу земель для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель [PERSON] » та 19 сесії 23 скликання від 28.03.2002 року «Про затвердження технічної документації по складанню проекту відведення земельної ділянки в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в с. Юрівка». Як видно з постанови колегії суддів палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 27.03.2006 року, нею скасовано постанову Києво-Святошинського районного суду від 29.11.2005 року і прийнято нову постанову, якою задоволено позов [PERSON] , [PERSON] до Віта-Поштової сільської ради про визнання незаконним рішення сесії Віта-Поштової сільської ради від 21.04.2005 року в частині відміни та визнання нечинними рішень від 22.02.2002 року та від 28.03.2002 року. Цією постановою визнано незаконним рішення сесії сільської ради від 21.04.2005 року в частині відміни та визнання незаконними зазначених рішень. Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виникло право власності на спірну земельну ділянку, є чинним, а тому колегія суддів вважає, що воно підлягало врахуванню. Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги рішення Києво-Святошинського районного суду від 05.11.2004 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Віта-Поштової сільської ради про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю та договору дарування земельної ділянки, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову. Дане рішення не оскаржувалось і вступило у законну силу. За цим рішенням суд не вбачав будь-яких порушень з боку [PERSON] при приватизації та даруванні ним земельної ділянки. Суд вважав, що той факт, що в матеріалах сільської ради не виявлено рішення про надання [PERSON] земельної ділянки, не є підставою для визнання недійсним правовстановлюючих документів відповідача, оскільки такі документи надані відділом земельних ресурсів і у передбаченому законом порядку не встановлено, що ці документи є наслідком кримінально-карних дій з боку відповідача чи відповідних посадових осіб сільської ради. Також у рішенні зазначено, що, як вбачається з рішення Віта-Поштової сільської ради від 25.02.2003 року, вона залишила без змін попередні рішення Віта-Поштової сільської ради від 22.02.2002 року та від 28.02.2002 року про надання та приватизацію земельної ділянки відповідачу [PERSON] 27.11.2007 року Верховним Судом України винесено ухвалу по справі № 6-20898 св 07, якою касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 16.07.2007 року залишено без змін. Згідно ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 316 ЦК України Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В ст. 321 ЦК України вказано, що Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 388 ЦК України Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст. 391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладені обставини, правові норми, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із недоведеність позовних вимог позивачем, оскільки рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого виникло право власності на спірну земельну ділянку, є чинним, договір дарування земельної ділянки є чинним, не доведено порушень при приватизації та даруванні земельної ділянки, наявні низка судових рішень, в яких встановлені обставини щодо фактичних правовідносин сторін та предмету даного позову. Стороною відповідача до суду подана заява про застосування строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності з огляду на недоведеність позовних вимог позивачем.

Outcome: dismissed