Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А.про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 26.10.2017приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А.вчинено виконавчий напис за реєстровим №10361 про стягнення з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк`заборгованості в розмірі 2999978 грн. 58 коп.за період з 24.09.2008 по 02.08.2017. Вказаний виконавчий напис приватний нотаріус мотивував тим, що [PERSON] є боржницею за Кредитним договором №CVSNGK00000167 від 24.09.2008, укладеним між нею таЗакритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»,правонаступником якогов подальшому було Публічне акціонерене товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,на даний час - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». 06.05.2021 на підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про наявність якої позивачці стало відомо лише 10.10.2021. Посилаючись на те, що нотаріусом не було дотримано умов вчинення виконавчого напису, якіпередбачені у положенні ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», а також у пункті 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, позивачка вважає вищевказаний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його визнати таким, що не підлягає виконанню. 02.02.2022 від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Істамової І.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона не погодився із заявленими до АТ КБ «ПриватБанк» вимогами та висловила заперечення щодо наведених позивачем обставин. Свої доводи аргументувала тим, що відповідачем при зверненні до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. було подано всі необхідні документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Україіни від 29.06.1999 №1172, а саме кредитний договір, а також засвідчений банком розрахунок заборгованості, в якому в повній мірі відображені всі операції позивачки щодо погашення заборгованості. Відтак, зважаючи водночас на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження факту погашення нею спірної заборгованості, відсутні підстави вважати дії нотаріуса щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису незаконними. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи міститься їх клопотання про розгляд даної справи в межах заявлених вимог в їх відсутності. Представник відповідача Істамов І.В. в судове засідання не з`явився, заздалегідь у поданій до суду заяві по суті справи звернувся з вимогою про проведення судового засідання в його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести в його відсутності, при вирішенні справи просив врахувати поданий ним до суду пакет документів, на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального тех-нічного засобу не здійснювалось. Врахувавши заяви учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за зверненням АТ КБ «ПриватБанк» вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 10361 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» несплаченої в строк заборгованості по кредитному договору №CVSNGK00000167 від 24.09.2008в розмірі 2\~999 978 грн. 58 коп. за період з 24.09.2008 по 02.08.2017 (а.с.16). 06.05.2021 старшим державним виконавцем Заставнівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Онищуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №65345237 по виконанню виконавчого напису нотаріуса від 26.10.2017 за №10361 (а.с.17). Із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови КМУ №662 від 26.11.2014. Відповідно до приписів ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами регулюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі по тексту Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Водночас, цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Такимчином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В свою чергу, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до приписів п.4 ст. 254 КАС України ( в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22.02.2017. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишено без змін. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999, в редакції від 29.11.2001. Так, пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, станом на 26.10.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса, чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Відтак, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що укладений 24.09.2008між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та позивачемкредитний договір№ CVSNGK00000167, який наданий нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, всупереч вимогам Переліку, в редакції від 29.11.2001, не був посвідчений нотаріально, що в свою чергу є підставою для визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовна вимога задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка понесла витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 59540536 від 26.11.2021, на зазначену суму (а.с.1), які належить стягнути з відповідача. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11:00 год. 15.02.2022 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 25.02.2022, то датою ухвалення даного судового рішення є 25.02.2022. На підставі наведеного,

Outcome: approved