Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

24.02.2021 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просить: - визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] ; - зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; - виселити відповідача з будинку [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мурашковською О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 3696. При цьому, на даний час у вказаному будинку значиться зареєстрованим [PERSON] , що є батьком попереднього його власником, який у ньому продовжує проживати та з реєстрації в добровільному порядку не знімається. За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, позивач вважає, що наявність у належному їй будинку зареєстрованої особи, яка до того ж у ньому продовжує проживати, порушує її право власника, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 12.03.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні судом залучено до участі у справі Центр надання адміністративних послуг Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою від 30.08.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мурашковською О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 3696, що підтверджується копією вказаного договору. З довідки реєстрацію місця проживання особи, виданої 02.03.2021 р. за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, вбачається, що у будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим з 29.01.1998 р. [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідно до заяви [PERSON] від 25.09.2020 р., посвідченої приватним нотаріусом КМНО Мурашковською О.С. та зареєстрованої в реєстрі за № 3694, останній зобов`язався у строк до 25.03.2021 р. знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , однак до даного часу взяті на себе зобов`язання не виконав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Пунктами 33, 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. передбачено, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивач є власником будинку, у якому значиться зареєстрованим відповідач, який є батьком його попереднього власника, що створює перешкоди та порушує права дійсного власника, при цьому жодних домовленостей між позивачем, як власником, та відповідачем з приводу користування будинком не досягалось, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним визнати відповідача, таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] , що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою у встановленому законом порядку та виселення його із зазначеного будинку. Разом з тим, що стосується позову в частині вимог про зобов`язання зняття з реєстрації місця проживання, суд вважає його таким, що задоволенню не підлягає, оскільки вказана вимога фактично пред`явлена до юридичної особи (структурного підрозділу Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації), яка не є відповідачем у справі, а отже з її боку жодних прав позивача порушено не було. Крім того, оскільки позивачем не надано жодних беззаперечних доказів на підтвердження факту проживання відповідача до даного часу у будинку [ADDRESS] , при цьомупозивачем у своєму позові визначено, що належним способом захисту її порушених прав є виключно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову також й в частині вимог про виселення.

Outcome: partial