Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочину нікчемним, покликаючись на те, що він з відповідачами уклали договір про намір укласти угоду від 29 червня 2021 року відповідно до якого позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 1000,00 доларів США для забезпечення виконання зобов`язань щодо придбання квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] зобов`язалася відчужити таку квартиру. Однак, відповідачі не виконали свої зобов`язання щодо продажу квартири. Крім того, вважає, що при укладенні договору сторонами не дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та не отримано згоду його дружини на укладення даного договору. Просить визнати нікчемним договір про намір укласти угоду від 29 червня 2021 року, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з [PERSON] на його користь 1000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому позов заперечила у повному обсязі, покликається на те, що договір про намір укласти угоду від 29 червня 2021 року не є попереднім, а тому його нотаріальне посвідчення не є обов`язковим. Вона виконала усі умови для належного виконання договору, з`явилась до нотаріуса та надала усі документи, однак позивач не з`явився. Крім того, нотаріальна згода дружини позивача на укладення договору є необов`язковою. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ТзОВ «Агентство нерухомості «Атланта» подав відзив на позовну заяву, у якому позов заперечив у повному обсязі, покликається на те, що договір про намір укласти угоду від 29 червня 2021 року не є попереднім, а тому його нотаріальне посвідчення не є обов`язковим. Позивач сам в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язань за договором. Крім того, нотаріальна згода дружини позивача на укладення договору є необов`язковою. Просить у задоволенні позову відмовити. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 29 червня 2021 року між [PERSON] , [PERSON] та ТзОВ «Агентство нерухомості «Атланта» укладено договір про намір укласти угоду відповідно до якого позивачем [PERSON] було сплачено грошові кошти в розмірі 1000,00 доларів США для забезпечення виконання зобов`язань щодо придбання квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] зобов`язалася відчужити таку квартиру. Відповідно до п. 2.5 договору, договір відчуження об`єкту, квартири [ADDRESS] , повинен бути укладений між [PERSON] та [PERSON] до 28 липня 2021 року. У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. У відповідності до ч.4 ст.635 ЦК України, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно п.5.2 договору сторонами було визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України. Таким чином, у оспорюваному договорі чітко вказано на відсутність волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору та навпаки, сторони висловили небажання надавати даному договору сили попереднього договору, а відтак, такий договір не може вважатися попереднім та на нього не поширюються вимоги ст.635 ЦК України, аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові №520/10384/16-ц від 07 листопада 2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Внаслідок наведеного, оскільки договір про намір укласти угоду від 29 червня 2021 року не є попереднім договором та на нього поширюються вимоги ст.635 ЦК України, а тому, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення про зміст та форму правочину, додержання яких є необхідним для чинності такого правочину, даний договір не містить вимоги щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, а тому, відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору не може бути підставою визнання його нікчемним. У відповідності до ч. 2,3 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Внаслідок наведеного, оскільки договір про намір укласти угоду від 29 червня 2021 року не є попереднім договором у розумінні статті 635 ЦК України та не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення, а відтак, нотаріальна згода дружини позивача [PERSON] на укладення такого договору не вимагається. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.3.2.1 договору від 29 червня 2021 року, позивач [PERSON] , зобов`язався з`явитися в місце і час, узгоджені сторонами, не пізніше 28 липня 2021 року, для укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, що відповідач [PERSON] не виконала в повному обсязі умови договору від 29 червня 2021 року, зокрема, щодо укладення договору відчуження квартири до 28 липня 2021 року та що позивач звертався до відповідача з метою укладення договору відчуження квартири. На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано суду жодних доказів недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення оспорюваного договору та отримання згоди дружини позивача на укладення договору, а відтак, покликання позивача на нікчемність договору від 29 червня 2021 року є безпідставним. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження та одностороння відмова від зобов`язання не допускається. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed