Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним за ознаками фіктивного. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 05.06.2019 між [PERSON] та її донькою - [PERSON] , батьком - [PERSON] , було укладено договір дарування квартири (по Ѕ частки кожному) [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним Андрієм Олеговичем 05.06.2019, зареєстрований в реєстрі за № 32345. Позивач вважає, що вказаний договір дарування не відповідає вимогам ЦК України та порушує її майнові права , з огляду на таке. По-перше, 30.10.2006 між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір невідновлюваної кредитної лінії №38-05/3/98, відповідно до якого банком було надано відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 163415,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 29.10.2026. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 30.10.2006 №38-05/3/98 між [PERSON] , ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №38.02/857, відповідно до якого [PERSON] виступила майновим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] та передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх грошових зобов`язань ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнив свої вимоги за кредитним договором від 30.10.2006 №38-05/3/98 у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на квартиру [PERSON] , яка є предметом договору іпотеки від 30.10.2006 №38.02/857. У зв`язку з цим, відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» та ст. 512 ЦК України у жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у порядку регресу. Окрім цього, 30.10.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрований в реєстрі за №4236, відповідно до якого позивач передала відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 757500,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики та витрат по сплаті судового збору. Так, будучи обізнаною про наявність двох зазначених вище судових проваджень, з метою уникнення виконання зобов`язання з повернення боргу та задля збереження майна, відповідач 05.06.2019 уклала зі своїми родичами вказаний договір дарування квартири. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2019 у справі № 757/49303/18-ц позов [PERSON] задоволено та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину заборгованості за договором позики у розмірі 100000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1000,00 грн. З метою виконання вказаного рішення суду на підставі виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 757/49303/18-ц від 28.02.2020 державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.05.2020 відкрито виконавче провадження № 62003493. Станом на дату звернення до суду з цим позовом, відповідач так і не виконала свої боргові зобов`язання перед позивачем, що в свою чергу порушує майнові права [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання [PERSON] вирішила провести фіктивне відчуження нерухомого майна на користь своїх родичів. Такі дії сторін договору дарування спрямовані виключно на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від боржника у зобов`язанні до близького родича з метою приховати це майно від виконання у майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. 29.09.2020 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволені позову, оскільки позивач не є стороною договору, договір не містить суджень про його права та обов`язки, також не стосується майна позивача або майнових чи немайнових прав. Таким чином, задоволення позову про визнання спірного договору недійсним не спрямовано на захист прав та інтересів позивача. Спірний правочин не має дефектів, що визначали б настання наслідків, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, та не суперечить чинному законодавству України. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] . 09.03.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких [PERSON] зазначає, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2017 у справі № 752/11541/16-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 592829,60 грн. заборгованості за договором позики, 23832,52 грн. три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання та 5307,83 грн. судового збору. Так, виданий Голосіївським районним судом м. Києва виконавчий лист № 752/11541/16-ц від 03.08.2017 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 621969,95 грн. перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О., виконавче провадження №61892098, та станом на 15.07.2021 залишок боргу складає 644656,02 грн. Окрім цього, [PERSON] вказує, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2016 у справі № 752/11541/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] в порядку забезпечення позову про стягнення боргу було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , у тому числі на квартиру [ADDRESS] , на підставі якої державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис про обтяження від 02.09.2016 за №16192307. Разом з тим, вказаний запис про обтяження квартири від 02.09.2016 за №16192307 було припинено державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. на підставі рішення від 03.06.2019 за №47166304. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.02.2021 №685/5 вказане рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. від 03.06.2019 за №47166304 про припинення обтяження квартири скасовано. Таким чином, всупереч вказаному обтяженню [PERSON] 05.06.2019 було здійснено відчуження квартири на користь близьких родичів: доньки - [PERSON] та батька - [PERSON] , а пізніше здійснено відчуження на третіх осіб: 24.02.2020 - 2/3 частки квартири на користь [PERSON] , номер запису про право власності 35628999, рішення про державну реєстрацію прав 51286271 від 24.02.2020; 30.03.2020 - 1/3 частки квартири на користь [PERSON] , номер запису про право власності 36123400, рішення про державну реєстрацію прав 51822469 від 30.03.2020. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2021 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] та [PERSON] . 07.06.2021 відповідачем до суду надано письмові пояснення разом з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи, відповідно до яких відповідач повідомила, що постановою Київського апеляційного суду від 03.03.2021 у справі № 757/52446/18-ц скасовано запис державної реєстрації 25982146 про право власності ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником є АТ «Альфа-Банк», на квартиру [ADDRESS] , здійснений 02.05.2018 Державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою Олександрою Валеріївною, та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2021 у справі № 757/50250/18-ц [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2022 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним за ознаками фіктивного, задоволено частково та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] до набрання рішення по даній цивільній справі законної сили. У судове засідання з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник відповідача з`явився в судове засідання, заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] - [PERSON] з`явився в судове засідання, просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не було доведено наявність у відповідача умислу уникнути виконання боргових зобов`язань шляхом укладення договору дарування. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2019 у справі № 757/49303/18-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину заборгованості за договором позики у розмірі 100000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1000,00 грн. Як вбачається з листа Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.05.2020 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2020 з метою виконання вказаного рішення суду на підставі виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 757/49303/18-ц від 28.02.2020 державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.05.2020 відкрито виконавче провадження № 62003493. Окрім цього, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2017 у справі № 752/11541/16-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 592829,60 грн. заборгованості за договором позики, 23832,52 грн. три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання та 5307,83 грн. судового збору. Як вбачається з листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. від 15.07.2021 виданий Голосіївським районним судом м. Києва виконавчий лист № 752/11541/16-ц від 03.08.2017 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 621969,95 грн. перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О., виконавче провадження №61892098, та станом на 15.07.2021 залишок боргу складає 644656,02 грн. Разом з тим, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2016 у справі № 752/11541/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] в порядку забезпечення позову про стягнення боргу було накладено арешт на нерухоме майно Сінчалової І.В. , у тому числі на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2016 № 67185835 на підставі вказаної ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2016 у справі № 752/11541/16-ц державним реєстратором було внесено запис про обтяження від 02.09.2016 за №16192307 квартири [ADDRESS] . Вказаний запис про обтяження квартири від 02.09.2016 за №16192307 було припинено державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. на підставі рішення від 03.06.2019 за №47166304. Згідно наданого наказу Міністерства юстиції України від 23.02.2021 №685/5 вказане рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. від 03.06.2019 за №47166304 про припинення обтяження квартири [ADDRESS] скасовано. Проте, як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2019 між [PERSON] та її донькою - [PERSON] , батьком - [PERSON] , було укладено договір дарування квартири (по Ѕ частки кожному) [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним Андрієм Олеговичем 05.06.2019, зареєстрований в реєстрі за № 32345. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.07.2020 № 217224447: 24.02.2020 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокол І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 708, було відчужено 2/3 частки квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] , номер запису про право власності 35628999, рішення про державну реєстрацію прав 51286271 від 24.02.2020; 30.03.2020 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 190, було відчужено 1/3 частки квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] , номер запису про право власності 36123400, рішення про державну реєстрацію прав 51822469 від 30.03.2020. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) викладено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для порушення прав інших осіб. Так, відчуження відповідачем квартири [ADDRESS] шляхом укладення договору дарування не може використовуватися ним, як учасником цивільного обороту, для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки відчуження майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Згідно ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання відповідача на ту обставину, що договір дарування не може визнаватися недійсним, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 03.03.2021 у справі № 757/52446/18-ц скасовано запис державної реєстрації 25982146 про право власності ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником є АТ «Альфа-Банк», на квартиру [ADDRESS] , здійснений 02.05.2018 Державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою Олександрою Валеріївною, та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2021 у справі № 757/50250/18-ц [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу, суд вважає необґрунтованим, оскільки на час укладення спірного договору дарування відповідач була обізнана про наявність рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2017 у справі № 752/11541/16-ц про стягнення з неї на користь [PERSON] 592829,60 грн. заборгованості за договором позики, 23832,52 грн. три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання та 5307,83 грн. судового збору, яке набрало законної сили та перебувало на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О., та про розгляд Печерським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України відповідач так і не надала суду доказів того, що нею здійснюються будь-які дії задля виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2017 у справі № 752/11541/16-ц про стягнення з неї на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 621969,95 грн. та рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2019 у справі № 757/49303/18-ц про стягнення з неї на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 101000,00 грн. Відповідачем суду також не надано доказів, що під час укладення договору дарування внутрішня воля сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, та що сторони договору передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Окрім цього, відповідач у справі не довела суду, що її дії та дії [PERSON] , [PERSON] , як сторін договору дарування, не направлені були на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, як до близьких родичів, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок відповідача рішення суду про стягнення грошових коштів. За викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання договору дарування недійсним підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позову у розмірі 768,40 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн., а всього 1222,40 грн.

Outcome: approved