Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

У лютому 2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 22.10.2021 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір зберігання майна. За умовами якого, зберігач зобов`язується за плату зберігати сільськогосподарську продукцію, а саме насіння соняшнику, передане поклажодавцем згідно акту приймання-передачі майна на відповідальне зберігання та повернути майно на вимогу поклажодавця. На підтвердження вищезазначеного, 24.10.2021р. сторонами укладено акт приймання-передачі майна на зберігання. 06 січня 2022 року позивач передав відповідачу вимогу про повернення майна, в якій просив повернути позивачу насіння соняшнику врожаю 2021року, масою 64 (шістдесят чотири) тони (+/- 10 %), передане відповідачу на зберігання. Після чого від відповідача надійшла відповідь з відмовою повернути передане на зберігання майно, однак, укладеним між сторонами договором взагалі не передбачено жодних підстав, з яких би зберігай мав можливість уникати повернення поклажодавцеві майна, в тому числі такої підстави, як нібито обмеження доступу зберігача до складського приміщення. Тому позивач вважає, що обставини, на які послався відповідач у своїй відповіді на вимогу, жодним чином не звільняють відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань з повернення майна, прийнятого відповідачем на зберігання. Посилаючись на приписи ст. 526, 612, 629, 936, 949, 953 ЦК України, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути позивачу майно. Прийняте на зберігання відповідно до договору зберігання майна від 22.10.2021. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі від 09.02.2022 та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за зареєстрованим місцем проживання останнього, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про отримання конверта. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оцінюючи подані позивачем та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Судом встановлено, що 22.10.2021 між [PERSON] як поклажодавцем та [PERSON] як зберігачем було укладено договір зберігання. Згідно з умовами вказаного договору позивач передав на зберігання відповідачеві сільськогосподарську продукцію, а саме насіння соняшнику, належне позивачу на праві власності. На підтвердження вищезазначеного, 24.10.2022 р. сторонами укладено акт приймання-передачі майна на зберігання, згідно з яким [PERSON] в період з 23.10.2021 по 24.10.2021 передав, а [PERSON] прийняв на зберігання насіння соняшнику, врожаю 2021 року, масою 64 тони (+/- 10%). Сторони погодили, що вищенаведене майно буде зберігатися у виробничому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці несільськогосподарського призначення площею 0,15 га. З огляду на вказане, судом досліджено договір зберігання та акт приймання-передачі майна відповідачеві, як докази, якими підтверджується передача майна від поклажодавця відповідачеві і його подальше зберігання за адресою, визначеною сторонами договору. Суд дійшов висновку, що договір зберігання відповідає вимогам чинного законодавства. Дійсність договору на сьогодні ніким не оскаржена. [PERSON] дійсно передав [PERSON] насіння соняшнику, врожаю 2021 року, масою 64 тони (+/- 10%), а відповідач прийняв їх в повному обсязі на зберігання. При підписанні договору зберігання та акту приймання-передачі майна на зберігання, зберігач [PERSON] визнав та засвідчив, що майно належить поклажодавцю на праві власності. Дані факти у їх сукупності, в тому числі, відповідачем не були спростовані. В зв`язку з цим, на погляд суду право власності позивача на майно, про яке йде мова в даній справі, було визнано [PERSON] при підписанні договору зберігання і це право повинно бути захищено судом у спосіб, про який позивач просить суд. Щодо причин виникнення спору між [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Із аналізу договору зберігання випливає, що зберігач зобов`язався вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна, протягом строку зберігання та зберігати майно поклажодавця з дотриманням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження майна. Як випливає із фактичних обставин справи, 06 січня 2022 року позивач передав відповідачу вимогу від 05.01.2022 про повернення майна, в якій просив повернути позивачу насіння соняшнику врожаю 2021року, масою 64 (шістдесят чотири) тони (+/- 10 %), передане відповідачу на зберігання. Отримання відповідачем вимоги підтверджується розпискою відповідача про отримання вимоги, вчиненою на примірнику вимоги. На вимогу про повернення майна, 10 січня 2022 року від відповідача надійшла відповідь з відмовою повернути передане на зберігання майно, з посиланням на те, що на даний час, передане на зберігання насіння соняшнику перебуває у вище зазначеному складському приміщенні. Вказаним складським приміщенням відповідач користуюсь на підставі договору суборенди. На даний час, його права, щодо користування та розпорядження майном, а саме вище зазначеним складським приміщенням порушуються, шляхом обмеження доступу до складського приміщення. 15 січня 2022 року позивач передав відповідачу досудову вимогу від 14.01.2022 в якій повідомив, що у зв`язку з відмовою повернути позивачу насіння соняшнику врожаю 2021року, масою 64 (шістдесят чотири) тони (+/- 10 %), передане відповідачу на зберігання, позивач вимушений вернутись до суду. Отримання відповідачем досудова вимоги підтверджується розпискою відповідача про отримання вимоги, вчиненою на примірнику вимоги. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост.509 Цивільного кодексу України,зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно дост.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідност.627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно дост.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1.1. договору Зберігач зобов`язується за плату зберігати сільськогосподарську продукцію, а саме насіння соняшнику (далі - Майно) передане Поклажодавцем згідно Акту приймання - передачі майна на відповідальне зберігання та повернути Майно на вимогу Поклажодавця. Згідно п.1.2. договору зберігання Майна здійснюється у виробничому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці несільськогосподарського призначення площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер - 6521555100:00:099:0001). Пунктом 2.4. договору визначено, що майно передається на зберігання Поклажодавцем та приймається на зберігання Зберігачем на відповідальне зберігання шляхом підписання Акту приймання - передачі з подальшим поверненням Майна Поклажодавцю. Розділом 12 договору зберігання сторони встановили строк зберігання майна Так, відповідно до п.12.1, 12.2. договору визначено, строк зберігання майна - до подання Поклажодавцем вимоги про його повернення; але, у будь-якому випадку, повернення майна Поклажодавцю відбувається не пізніше «27» січня 2022 р. (граничний строк зберігання). Зберігай повинен повернути Поклажодавцю майно в повному обсязі негайно, після закінчення строку зберігання майна. Граничний строк зберігання може бути змінений за домовленістю Сторін, виключно, шляхом укладення додаткової угоди до Договору. Як випливає із обставин даної справи, зберігач не виконав свого обов`язку, не дотримався вимог договору зберігання та не повернув позивачеві майно, належне йому на праві власності, хоча п.3.3. договору після закінчення строку зберігання, Поклажодавець зобов`язаний забрати майно із місця його зберігання зазначеного в Розділі 2 цього Договору не пізніше останнього дня граничного строку зберігання, вказаного у п.п. 12.1./12.2. Договору. Згідно зіст.953 Цивільного кодексу України,зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Відповідно до ч.2ст.530 Цивільного кодексу України,якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Пунктами 1, 2 ст.949 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи підтверджується, що майно позивачу не було повернуто [PERSON] до сьогоднішнього дня, а отже знаходилось на зберіганні у відповідача. Тому, зважаючи на положення договору зберігання, суд приходить до висновку, що невиконання вказаного договору сталося саме з вини відповідача внаслідок неналежного виконання останнім власних зобов`язань за договором зберігання. Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд зазначає, що обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.81 ЦПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved