Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Перший український міжнародний банк», де просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5288, вчинений 07 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість в сумі 25 858, 67 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 992, 40 грн., а також за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496, 20 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що у листопаді 2021 року вона в усній формі від працівників ПАТ «ПУМБ» дізналась про те, що у 2018 році приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за № 5288 від 07 червня 2018 року про стягнення з позивачки на користь відповідача грошових коштів в сумі 25 858, 67 грн. Однак, позивач вказала, що із оспорюваним виконавчим написом вона не згодна, зазначений у ньому вона не визнає, та вважає, що стягнення на підставі такого виконавчого документа проводиться не законно. 26 січня 2022 року суддею постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Того ж дня, Кременчуцьким районним судом Полтавської області постановлено ухвалу про застосування заходу забезпечення позову, а саме, до вирішення по суті цивільної справи зупинено стягнення, що проводиться у рамках виконавчого провадження ВП № 56827710 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 25 858, 67 грн., відкритого на підставі виконавчого напису № 5288, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Веснянко О.М. в підготовче судове засідання не з`явились, направивши на адресу суду клопотання, де позовні вимоги підтримали повністю та просять суд розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Височин Є.М. подав до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , де просить суд задовольнити позовні вимоги в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з ПАТ «ПУМБ» на користь позивача 50 % від суми сплаченого при подачі позову судового збору. Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Як достовірно встановлено судом, 07 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 5288, про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № GP-6912350 від 21 жовтня 2014 року в сумі 25 858, 67 грн. 21 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56827710 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису. 28 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № 56827710. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В постанові Верховного Суду від 14.08.2019 , справа № 569/8884/17, зазначено, що з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис нотаріусом виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно з пунктом 2 зазначеної Постанови встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, надаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, вказаний пункт, яким було доповнено Перелік, шляхом внесення змін до нього, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 визнано незаконним та не чинним, про що мається відповідний запис у преамбулі Переліку. Таким чином, враховуючи, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 набрала чинності з моменту її проголошення та залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Переліком з 22 лютого 2017 року не передбачено переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на обов`язок нотаріуса у відповідності до частини другої статті 87 Закону при вчиненні виконавчого напису, вирішуючи питання про стягнення заборгованості в безспірному порядку, керуватися виключно переліком документів, що встановлений Кабінетом Міністрів України, слід зазначити, що вчинення виконавчого напису за відсутності такого переліку є незаконним. Отже, враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису було порушено його порядок, зокрема нотаріусом застосовано пункт Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 без врахування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, суд вважає, що права позивача підлягають судовому захисту, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Доказів безспірності заборгованості суду не надані. Таким чином, на підставі досліджених доказів, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що зазначені вище обставини дають підстави для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір. З відповідача на користь позивача слід стягнути 50 % судових витрат, понесених ним на сплату судового збору.

Outcome: approved