Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

15 лютого 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є співвласниками вказаної квартири. У цій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , проте у ній не проживає понад сім років, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, його особистих речей в квартирі немає. Їм відомо, що відповідач проживає в російській федерації. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача у належній на праві власності позивачам квартирі чинить їм перешкоди у користуванні житлом, а тому змушені звернутися з позовом до суду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Згідно письмової заяви від 15 березня 2022 року позивачі просять позов задовольнити, справу розглядати за їх відсутності (а.с.23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно довідки відділення поштового зв`язку Ф.20 про причини повернення/досилання від 25 лютого 2022 року адресат відсутній за вказаною адресою, що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.21). До цього ж, відповідач судове засідання викликався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с.19-20). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 1999 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2020 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 березня 2020 року № 203929495 (а.с.11-13), за якими [PERSON] є власником 2/3, а [PERSON] 1/3 частки цієї квартири. Згідно довідки Зарічненської селищної ради Рівненської області від 16 лютого 2022 року № 293 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Свідки [PERSON] та [PERSON] у письмових заявах від 16 березня 2022 року ствердили, що відповідач [PERSON] в квартирі, що за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2015 року (а.с.25-26). За положенням ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позову узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, за якими, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі позивачів, що за адресою за адресою: [ADDRESS] більше одного року, а саме з 2015 року, без поважних причин, домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, підстав для збереження жилого приміщення за тимчасового відсутнім наймачем судом не встановлено, відтак суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користуватися цим житлом. Документально підтверджені судові витрати в сумі 992,40 грн. (а.с.5,6) покладаються на відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 316, 317, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved