Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - належності йому державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №012-01844, виданого 30.05.1994 головою Оноківської сільської ради народних депутатів. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки, право власності на яку належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №012-01844, виданого 30.05.1994 головою Оноківської сільської ради народних депутатів. Разом з тим вказаний документ містить розбіжності з паспортними даними у написанні прізвища та імені. Неправильність запису у державному акті може унеможливити права заявника як власника земельної ділянки. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник не з`явився, при цьому подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Разом з тим матеріали справи містять письмові пояснення, зі змісту яких слідує, що останні просять провести розгляд справи без їх участі, щодо заявлених вимог [PERSON] зазначають, що такі ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах матеріального права. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як випливає зі змісту заяви та матеріалів справи [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,04 га, призначеної для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Оноківської сільської ради Ужгородського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗК 012-01844, виданого на підставі рішення 18 сесії 21 скликання Оноківської сільської Ради народних депутатів від 27.01.1994 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1677 від 30.05.1994. Однак, перешкодою у реалізації заявником права власності на земельну ділянку є розбіжність у зазначенні імені та прізвища заявника у правовстановлюючому документі на земельну ділянку, а саме: державному акті на право приватної власності на землю серії ЗК 012-01844, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1677 від 30.05.1994 та документі, що посвідчують особу останнього, зокрема: згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області від 25.02.1998, зазначено ім`я « [PERSON] » та прізвище « [PERSON] », у той час як відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 012-01844, виданого на підставі рішення 18 сесії 21 скликання Оноківської сільської Ради народних депутатів від 27.01.1994 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1677 від 30.05.1994, зазначено ім`я власника « [PERSON] » та прізвище « [PERSON] » 03.11.2021 заявник звернувся до управління в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із заявою про виправлення вказаних помилок в Державному акті на право приватної власності на землю. Разом з тим, як слідує із відповіді №Я-243/0-0.35.1-296/280-21 від 03.12.2021, Відділ №1 управління в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області надали рекомендації заявнику у судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 м.Київ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого акту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення"). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Метою встановлення вищевказаного факту є усунення перешкод, які виникли внаслідок розбіжностей у документах, що належать заявнику, для реалізації його прав, зокрема, права на вільне володіння та розпорядження своєю власністю. Отже, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, вивчивши заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що документи набуті заявником за життя та вказані у заяві - Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК 012-01844, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1677 від 30.05.1994, належить заявнику - [PERSON] . Обставини, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Outcome: approved