Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

13.01.2022 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідачів, [PERSON] ,. і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області 25.01.2022 року і 26.01.2022 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 27.01.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 23.03.2022 року. Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30 квітня 2021 року. В належному їй будинку зареєстровані відповідачі, але з часу придбання нею будинку останні в зазначеному будинку не проживають та за місцем своєї реєстрації не з`являються. Реєстрація відповідачів в належному їй будинку перешкоджає реалізувати їй своє право власності на зазначений будинок в повній мірі. Їх реєстрації впливає на її матеріальний стан, оскільки відповідачі участі в оплаті комунальних послуг не приймають, та не виконують інші зобов`язання встановлені законом, як наймачі цього будинку. Позивач самостійно не має можливості зняти відповідачів з реєстраційного обліку у належному їй будинку так як для цього потрібна присутність та згода відповідачів, що й стало підвою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадженні без виклику учасників розгляду справи. Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору письмові пояснення суду не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 30 квітня 2021 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В належному позивачці житловому приміщенні зареєстровані відповідачі, які не є членами сім`ї позивачки та зареєстровані попереднім власником будинку, що підтверджується даними адресних довідок. За доводами позивачки відповідачі не проживають у вищевказаному будинку з часу його придбання позивачкою . Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 08 листопада 2021, в якому зазначено, що відповідачі, [PERSON] ,. і [PERSON] , не проживають в будинку [ADDRESS] з квітня 2021 року, а проживають за межами України. З наведеного вище судом встановлено, що відповідачі були зареєстровані в будинку позивача не як члени сім`ї позивача. Відповідно до ст. 71 ЖК УРС - При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачів в будинку позивача протягом шести місяців, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 391 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку, наміру користуватись ним, відповідачі суду не надали. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачами не надано доказів того, що їм належить право власності на значений вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали їм перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З наданої суду копії договору купівлі-продажу вбачається, що відповідачі не є співвласниками зазначеного вище будинку. З чого суд приходить до висновку, що відповідачі не мають наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. За даних обставин, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно рішення суду про визнання відповідачів, [PERSON] ,. і [PERSON] , такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 992.40 грн., з кожного

Outcome: approved