Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

29 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 197 357,51 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 02.11.2021 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., реєстровий запис № 1152. Відповідно до п.1-2 договору позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 146 190,75 гривень, що згідно курсу НБУ на момент укладення договору становить 5 560,00 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути на умовах визначених договором. Повернення позики повинно здійснюватися готівкою не пізніше 02.12.2021 року і має бути еквівалентно 5 560,00 доларів США. У випадку порушення строку виконання зобов`язання позичальник сплачує штрафні санкції у розмірі 35% від суми позики. Вказаний договір позики укладено зі згоди дружини позичальника [PERSON] згідно заяви якої, позика відповідає волевиявленню дружини та відповідає інтересам сім`ї, а отже вказана позика є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно висновків ВСУ викладених у постанові від 07.10.2020 року по справі № 205/5882/18, у разі укладення договору в інтересах сім`ї, подружжя відповідає солідарно. Оскільки відповідачем [PERSON] порушено умови договору та виконано своїх зобов`язань з подружжя солідарно підлягає стягненню сума боргу з нарахованою згідно договору неустойкою. 17.01.2022 року Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпаткої області вказану позовну заяву прийнято до провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Відповідачі ухвалу про відкриття провадження в справі разом з позовною заявою та додатками до неї отримали 20.01.2022 року, однак у наданий судом строк та станом на 21.03.2022 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалися, відзив на позов не подали, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В матеріалах справи міститься договір позики грошових коштів посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1152, згідно якого позикодавець [PERSON] передав у власність позичальнику [PERSON] , а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 146 190,75 гривень, що згідно курсу НБУ на момент укладення договору становить 5 560,00 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути на умовах визначених договором. Повернення позики здійснюється готівкою не пізніше 02.12.2021 року і має бути еквівалентно 5 560,00 доларів США. У випадку порушення строку виконання зобов`язання позичальник сплачує штрафні санкції у розмірі 35% від суми позики (а.с.5-6). Дружиною позичальника [PERSON] надано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрована в реєстрі за № 2588, якою [PERSON] надала свою згоду на отримання та укладення договору позики грошових коштів її чоловіком [PERSON] , де також зазначила, що з умовами договору позики ознайомлена, позика відповідає волевиявленню дружини та відповідає інтересам сім`ї (а.с.4). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обв`язку. У договорі позики можуть передбачатися місце і час повернення позики, а також особа, якій необхідно повернути позику. На договір позики розповсюджуються положення ЦКУ про місце виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 532 ЦКУ, згідно з якою, якщо місце виконання грошового зобов`язання не встановлене в договорі, виконання здійснюється за місцем проживання кредитора (позикодавця), а якщо позикодавцем виступає юридична особа - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор (позикодавець) на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника (позичальника), зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора (позикодавця) з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних зі зміною місця виконання. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладено, суд, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав передбачені договором позики обов`язки по її поверненню, що у свою чергу порушує права [PERSON] , а отже позивач має право на нарахування штрафних санкцій відповідно до п.3 договору. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення боргу, суд констатує наступне: Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 07 жовтня 2020 року у справі N 752/7501/18 (провадження N 61-4114св20). Згідно ст.ст. 78, 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що кошти, одержані за договором позики використані в інтересах сім`ї. За таких обставин в задоволенні позову в частині солідарного стягнення боргу з [PERSON] то така вимога позивача є необґрунтованою і не підлягає задоволенню. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] боргу з нарахованим штрафом в загальному розмірі 197 357,51 гривень, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved