Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя: автомобілю Volkswagen Caddy, коричневого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, та автомобілю Volkswagen Caddy, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2011 року випуску; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобілю Volkswagen Caddy, коричневого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, та на 1/2 частину автомобілю Volkswagen Caddy, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. У обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 08.12.2009 між сторонами укладено шлюб, який наразі не розірвано, однак фактично шлюбні відносини припинено. У період шлюбу подружжям придбано за договором купівлі-продажу автомобілі Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , та Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] . Після розірвання відносин позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, зазначених автомобілів. На думку [PERSON] , оскільки майно було придбане у період шлюбу, воно належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому позивач має намір поділити таке майно шляхом визнання за нею 1/2 частки у праві власності на указані транспортні засоби. На підставі викладеного позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. 17.11.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 23-24). 24.11.2021 ухвалою суду прийнято до свого провадження позов та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 64-65). 24.11.20211 ухвалою суду задоволено частково заяву позивача щодо вжиття заходів по забезпеченню позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження рухомого майна автомобіля Volkswagen Caddy, коричневого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, та автомобіля Volkswagen Caddy, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, власником яких є відповідач [PERSON] . У іншій частині у задоволенні заяви відмовлено (а.с. 67-69). Позивач та представник позивача адвокат Леонова Т. О., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити їх, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував щодо визнання за [PERSON] права власності на 25-30% автомобіля Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , та на 10% автомобіля Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , у іншій частині заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що зазначені транспортні засоби були придбані за його власні кошти, при цьому пояснив, що документальні докази на підтвердження указаних обставин у нього відсутні. 16.02.2022 відповідачем у судовому засіданні подано суду висновок експертного дослідження від 14.02.2022 щодо середньо-ринкової ціни транспортного засобу Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , який долучено до матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Судом установлено, що 08 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 84, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області 08.12.2009. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 5). У період шлюбу сторонами придбано два транспортні засоби: автомобіль Volkswagen Caddy, коричневого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, та автомобіль Volkswagen Caddy, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. Права власності на указані автомобілі зареєстровані за відповідачем [PERSON] (а.с. 12, 13-14, 15-16, 17-18). Відповідачем у судовому засіданні визнано, що спірне рухоме майно дійсно придбано у шлюбі з [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином вищевказані обставини доказуванню не підлягають. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Аналізуючи указані норми матеріального права у сукупності суд убачає, що у сімейному законодавстві\~діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини, виходячи зі ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 23, 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24\~постанови від\~\~21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), передбачено ч. 1 ст.\~63 СК України. З урахуванням наведеного суд убачає, що транспортні засоби Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , та Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Посилання відповідача [PERSON] на те, що спірне рухоме майно придбано ним за власні кошти, жодними доказами не підтверджено. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не подано до суду жодних доказів в обгрунтування своїх заперечень проти позову. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином частки сторін у праві власності на указані транспортні засоби є рівними. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19). Отже, аналізуючи викладені обставини, докази, надані на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобілю Volkswagen Caddy, коричневого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, та на 1/2 частину автомобілю Volkswagen Caddy, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. Європейський суд з прав людини указав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як вона є інвалідом другої групи (а.с. 19), то судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. Частиною 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір» установлено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Так позивачем визначено ціну позову у розмірі 5083000,00 грн (сумарна середня ринкова ціна спірних колісних транспортних засобів) на підставі проведеного дослідження про середню ринкову ціну КТЗ від 19.11.2021 (а.с. 34-59). Висновком про середню ринкову ціну КТЗ за указаним дослідженням від 19.11.2021 установлено, що середня ринкова ціна легкового автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, становить 249700,00 грн з ПДВ, а середня ринкова ціна вантажного спеціалізованого фургона Volkswagen Caddy, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, становить 258600,00 грн з ПДВ (а.с. 34-59). У свою чергу за заявою відповідача по справі [PERSON] . Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України 14.02.2022 проведено транспортно-товарознавче дослідження з метою визначення середньо-ринкової ціни колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , без огляду транспортного засобу. Згідно копії висновку експертного дослідження № ЕД-19/121-22/3339-АВ середньо-ринкова ціна зазначеного транспортного засобу становить 166810,00 грн. Отже загальна вартість спірного рухомого майна, з урахуванням проведених оцінок, складає 416510,00 грн (249700,00 + 166810,00 = 416510,00). Згідно підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4165,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved