Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог. 23 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Державного підприємства\~«Національна атомна\~енергогенеруюча компанія\~«Енергоатом» в\~особі Відокремленого\~підрозділу «Хмельницька\~атомна електрична\~станція» (далі ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ХАЕС), посилаючись на те, що працює машиністом обхідником з котельного устаткування 3 групи дільниці пуско-резервної котельні гідротехнічного цеху ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом». 16 листопада 2021 року підприємство видало наказ №4328-к, яким йому запропоновано надати документи про щеплення від Covid-19. 29 листопада 2021 року він звернувся до відповідача із заявою про незаконність даного наказу та цього ж дня отримав лист №28-05-3579/15335 від 19 листопада 2021 року, у якому йому запропоновано у строк до 09 грудня 2021 року надати роботодавцю документ, який підтверджує вакцинацію хоча б однією дозою вакцини проти Covid-19, чи медичний висновок про абсолютне протипоказання вакцини, або документ, що він перехворів на дане захворювання та одужав. Також зазначено, що у разі не надання одного з цих документів, його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Хмельницька АЕС» №4662-к від 08 грудня 2021 року його відсторонено від роботи з 09 год. 00 хв. 09 грудня 2021 року на час відсутності у нього щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. Вважає даний наказ таким, що суперечить законам і Конституції України та підлягає скасуванню, оскільки наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 не визначено обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 для певних професій, виробництв та організацій, а лише затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» обов`язковими є лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, які включаються до календаря щеплень. Зазначає, що з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими не змінилось, а відтак відсторонення працівника, професія якого включена до переліку затвердженого наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, є незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України входить повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб. Профілактичні щеплення проти Covid-19 до Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, тому обґрунтування відповідачем необхідності наявності доказів щеплення проти даного захворювання є незаконним. Вважає, що сама вимога відповідача про надання доказів щодо проведення йому медичних маніпуляцій, зокрема щеплень, є незаконною, оскільки відповідна інформація є конфіденційною. Відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення його від роботи, підтверджує безпідставність наказу. Зазначає, що пункт 41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236, на який послався відповідач в наказі, не може змінити процедуру відсторонення, визначену п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», оскільки дана постанова є підзаконним нормативним актом, тобто має нижчу юридичну силу і не може змінювати правове регулювання визначене законом, вказаний пункт постанови слід розуміти не як надання повноважень для відсторонення працівників, а як наголошення необхідності дотримання закону зокрема, п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення». Зазначає, що рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови КМУ, в спосіб, що не відповідає вимогам п.1 ст.92 Конституції, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і поза межами конституційних повноважень КМУ, тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення Постанови КМУ, а спір необхідно вирішувати на підставі норм статей 43,64,92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовились від вакцинації проти Covid-19. Просить визнати незаконним та скасувати наказ №4662-к від 08 грудня 2021 року Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про відсторонення його від роботи, поновивши (допустивши) його до роботи на посаді машиніста-обхідника з котельного устаткування 3 групи дільниці пуско-резервної котельні, гідротехнічного цеху Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». У зв`язку з тим, що відповідач з власної ініціативи без законних підстав відсторонив його від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, просить зобов`язати відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року по час винесення судового рішення шляхом визначення середнього заробітку у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 19 січня 2022 року представник позивача адвокат Федоров В.Б. подав до суду позовну заяву в новій редакції, з тих же підстав із зазначенням ціни позову та уточненою позовною вимогою про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь [PERSON] невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року по час винесення судового рішення, що станом на 23 грудня 2021 року становить 12558,10 грн. 21 лютого 2022 року позивач збільшив підстави позову, вказуючи на те, що генеральний директор ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 09 грудня 2021 року не мав повноважень видавати наказ про відсторонення його від роботи, оскільки підрозділ не має статусу юридичної особи, в статуті не зазначено про делегування повноважень генеральному директору ВП «Хмельницька АЕС» відсторонювати з роботи працівників, а інших доказів про наявність таких повноважень суду не надано. У відповіді\~на відзив\~на позов\~сторона позивача\~зазначила,\~що карантин\~введено із\~порушенням порядку\~його встановлення,\~оскільки ініціатором\~введення карантину\~мав бути\~ головний\~державний санітарний\~лікар України,\~за умови\~введення в\~Україні надзвичайного\~стану Указом\~Президента України,\~затвердженого Верховною\~Радою.\~За відсутності\~підстав для\~ведення карантину,\~оскільки надзвичайний\~стан не\~запроваджено,\~відповідні постанови\~Кабінету Міністрів\~про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних є незаконними і не підлягають виконанню. У зв`язку з цим, наказ МОЗ України №1253 від 04 жовтня 2021 року, запроваджений на період дії карантину, що встановлений у незаконний спосіб, також є незаконним і не підлягає виконанню, тому жоден орган чи посадова особа не мають права вимагати виконання цього наказу. Зазначив, що повідомляв відповідача про згоду вакцинуватись у разі надання ряду документів та вчинення дій, спрямованих на страхування його життя у разі настання негативних наслідків після вакцинації. Однак, будь-яких відомостей про задоволення або про відмову від задоволення його вимог не отримав. Зазначив, що обов`язкові профілактичні щеплення в Україні передбачені календарем профілактичних щеплень, зміни до якого востаннє вносились у 2018 році та в якому відсутні відомості про обов`язкове щеплення від Covid-19. Крім того, на даний час в Україні немає жодної вакцини від Covid-19, державна реєстрація якої була б проведена у встановленому законом порядку, наразі відбувається клінічне випробовування усіх вакцин, які наявні в Україні. Однак, у клінічному експерименті він добровільно участі приймати не бажає. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Враховуючи те, що позивач був допущений до роботи відповідним наказом відповідача про призупинення дії наказу про відсторонення його від роботи, з 01 березня 2022 року, просили визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення позивача від роботи, допустити позивача до роботи з часу його відсторонення, тобто з 09 грудня 2021 року та стягнути з відповідача не виплачену заробітну плату за період з 09 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року включно. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відсторонення позивача від роботи є незаконним із двох підстав. Таке відсторонення не передбачено законодавством, про що ними зазначено у позові, а також керівник підприємства відповідача не мав повноважень на відсторонення позивача від роботи, оскільки з наданих відповідачем доказів, а саме: Положення про філію, Статуту підприємства, посадової інструкції директора, довіреності виданої на його ім`я та інших документів не слідує, що директор наділений відповідними повноваженнями. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду\~від 13\~січня 2022\~року позовна\~заява залишена\~без руху,\~позивачу надано\~термін для\~усунення недоліків,\~а саме:\~зазначення ціни позову, долучення квитанції про сплату судового збору за дві позовні вимоги, чи обґрунтованого, підтвердженого належними доказами клопотання про відстрочення чи звільнення від сплати судового збору, надання доказів про неможливість самостійного отримання частини витребуваних документів про витребування яких заявлено клопотання. 17 січня 2022 року на виконання ухвали суду від 13 січня 2022 року позивачем надано суду оригінали двох квитанцій про сплату судового збору. 19 січня 2022 року представник позивача адвокат Федоров В.Б. подав до суду позовну заяву в новій редакції із зазначенням ціни позову, уточненою вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду на 28 лютого 2022 року. Задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у відповідача копії\~трудової книжки\~позивача та\~наказу про\~прийняття його\~на роботу.\~В іншій\~частині клопотання\~відмовлено,\~з метою економії процесуального часу та ефективного розгляду справи, запропоновано відповідачу надати в судове засідання докази на підтвердження розміру заробітної плати позивача, кількості відпрацьованих ним днів та/або годин. 16 лютого 2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позов з додатками та копії документів, що вимагались судом. 23 лютого 2022 року до суду надійшли додаткові докази сторони позивача, клопотання про витребування у відповідача копії посадової інструкції генерального директора ВП «Хмельницька АЕС», відповідь на відзив відповідача на позов та заява про зміну (збільшення) підстав позову. 28 лютого 2022 року судове засідання відкладено на 22 березня 2022 року за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з заявою позивача про зміну підстав позову та визначення позиції. 22 березня 2022 року представник відповідача подав до суду відзив на заяву про зміну (збільшення) підстав позову. Розгляд справи відкладено на 29 березня 2022 року за клопотання представника позивача [PERSON] для ознайомлення з відзивом на заяву про зміну (збільшення) позовних вимог та визначення позиції. Позиція сторони відповідача. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати проведено з дотриманням вимог нормативних документів, на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року №2153, яким визначено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року №83, яким до об`єктів стратегічного значення у складі паливно-енергетичного комплексу країни включено ДП «НАЕК «Енергоатом», відокремленим підрозділом якого є Хмельницька АЕС, пункту 41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236, яким визначено, що керівники підприємств зобов`язані забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти Covid-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких щеплень, крім тих, які мають абсолютні протипоказання та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації. Відповідно до статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» Кабінет Міністрів України є уповноваженим органом управління підприємства і його рішення є обов`язковими для виконання компанією, тому відокремлений підрозділ «Хмельницька АЕС», як структурний підрозділ ДП «НАЕК «Енергоатом», зобов`язаний виконувати вимоги нормативних документів Уряду. Крім того, наказ МОЗ від 01 листопада 2021 року №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2021 року №1452/37074, що свідчить про те, що нормативно-правовий акт пройшов експертизу на відповідність його Конституції та законодавству України. Вважає, що для забезпечення колективного імунітету для сталої роботи атомної електростанції як об`єкта стратегічного значення, керівництвом ВП ХАЕС розроблені та запроваджені заходи щодо можливого вакцинування персоналу безпосередньо на території підприємства, організовано проведення щеплень у медичному кабінеті ВП ХАЕС, весь персонал повідомлено про можливість вакцинації у всіх пунктах проведення вакцинації у м. Нетішині. 16 листопада 2021 року у ВП ХАЕС видано наказ №4328-к «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП ХАЕС», яким організовано ознайомлення всіх працівників про необхідність виконання вимог нормативних документів щодо обов`язкового щеплення проти Covid-19 та надання підтверджуючих документів у строк до 09 грудня 2021 року. Невакцинованим працівникам доведено даний наказ та повідомлення про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти Covid-19, з якими позивач ознайомлений листом від 19 листопада 2021 року №28-05-3579/15335. Станом на 09 грудня 2021 року позивач не надав документів, підтверджуючих проведення щеплення або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти Covid-19. У зв`язку з цим, наказом від 08 грудня 2021 року [PERSON] відсторонений від роботи з 09 грудня 2021 року. Зазначає, що відомості про проведення медичних щеплень не є конфіденційною інформацією, оскільки довідка про щеплення не несе лікарської таємниці, а є документом, що підтверджує факт щеплення, без вказівки інформації про стан здоров`я. Крім того, пунктом 41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236 саме на роботодавця покладено обов`язок по здійсненню контролю за проведенням вакцинації працівниками. У відзиві на заяву про зміну (збільшення) підстав позову зазначив, що на підставі ст.21 КЗпП, ст. 14.1.222 Податкового кодексу України, роботодавцем при здійсненні трудових правовідносин з працівником, є уповноважений орган особа, яка є керівником відокремленого підрозділу юридичної особи, саме такі повноваження надані генеральному директору ВП «Хмельницька АЕС» юридичної особи ДП «НАЕК «Енергоатом», який є керівником відокремленого підрозділу і управляє ним в усіх питаннях, що належать до сфери діяльності та компетенції підрозділу. Крім того, повноваження генерального директора ВП ХАЕС щодо укладення та припинення трудових договорів з працівниками, всіх інших питань врегулювання трудових правовідносин, зазначені у довіреності, виданій ДП «НАЕК «Енергоатом» 05 лютого 2020 року та посадовій інструкції генерального директора ВП ХАЕС. Вважає, що посилання позивача на Конвенцію МОП №158 є безпідставним, оскільки наказом від 08 грудня 2021 року №4662-к [PERSON] відсторонений від роботи, а не звільнений, за ним збереглось робоче місце і наказом від 01 березня 2022 року №903-к він допущений до роботи з 01 березня 2022 року у зв`язку з призупиненням дії наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153. Враховуючи те, що в період з 09 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року позивач не працював, відсутні підстави для виплати за цей період заробітної плати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовні вимоги. Зазначила, що генеральний директор підрозділу є його керівником та відповідно роботодавцем, а тому має право вчиняти всі дії, як керівник, його права та обов`язки не можуть бути обмежені лише посадовою інструкцією. Зазначила, що Генеральний директор має всі повноваження керівника у трудових відносинах з працівниками за законом, а у посадовій інструкції неможливо, та й не потрібно, зазначити всі вимоги КЗпП. Відсторонення не вакцинованих працівників проведено не з власної ініціативи керівника, а зумовлене складною ситуацією, викликаною поширенням коронавірусної інфекції. Вважає, що ними дотримано вимог «законодавства» в розумінні Рішення Конституційного Суду України, при відстороненні позивача від роботи. Позивач був попереджений про необхідність вакцинації за місяць, мав можливість вирішити всі питання, пов`язані з вакцинацією, однак не зробив щеплення та не надав довідку про наявність протипоказань до щеплення, тому був відсторонений від роботи, хоча за ним збереглося його робоче місце. Позивач зробив свій вибір свідомо. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що наказом ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №1114-к від 28 липня 2009 року, [PERSON] прийнятий на посаду машиніста насосних установок в гідротехнічний цех дільниці пуско-резервної котельні з 29 липня 2009 року. 19 жовтня 2010 року переведений на посаду машиніста обхідника з котельного устаткування третьої групи на дільниці пуско-резервної котельні гідротехнічного цеху на підставі наказу №1880-к від 19 жовтня 2010 року, що підтверджується також даними трудової книжки [PERSON] 16 листопада 2021 року генеральний директор ВП «Хмельницька АЕС» Козюра А.Р. видав наказ «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП ХАЕС», згідно якого керівники підрозділів зобов`язані ознайомити всіх працівників з цим наказом під підпис протягом двох робочих днів, а в строк до 19 листопада 2021 року організувати роботу щодо визначення переліку працівників, які мають документ, що підтверджує вакцинацію проти Covid-19 або медичний висновок про абсолютні протипоказання до щеплення, за необхідності визначити відповідальну особу за збір та підготовку інформації про стан вакцинації працівників у підрозділі; ознайомити під підпис з зареєстрованим в установленому порядку Повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19 за підписом ЗГДП працівників, які не надали в строк до 19 листопада 2021 року документів, зазначених у п.1.2 цього наказу. Наказом визначено, що у разі ненадання документів, зазначених у Повідомленні, у строк до 09 грудня 2021 року, отримати від працівника пояснення із зазначенням причин відмови від вакцинації та підготувати наказ про відсторонення працівника від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати. При наданні відстороненим працівником документів, зазначених у п.1.2, підготувати наказ про допуск до роботи з наступного дня після надання відповідних документів. Даний наказ\~прийнятий у\~відповідності до\~ст.10\~Закону України\~«Основи законодавства\~України про\~охорону здоров`я»,\~ст.12\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб»,\~з метою\~забезпечення епідеміологічного\~благополуччя населення\~України,\~попередження інфекцій,\~керованих засобами\~специфічної профілактики,\~наказу Міністерства\~охорони здоров`я\~від 01\~листопада 2021\~року №2393,\~яким доповнено\~«Перелік професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням»,\~згідно якого\~обов`язковим профілактичним\~щепленням підлягають\~працівники підприємств,\~установ та\~організацій,\~включених до\~Переліку об`єктів\~державної власності,\~які мають\~стратегічне значення\~для економічної\~безпеки держави,\~затвердженого постановою\~КМУ від\~04\~березня 2015\~року №83\~(в\~т.ч.\~Державне підприємством\~«НАЕК «Енергоатом»),\~а також\~у відповідності\~до п.41-6\~Постанови КМУ\~від 09\~грудня 2020\~року №1236\~«Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями). На виконання вказаного наказу, позивачу направлено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19 за вих. №28-05-3579/15335 від 19 листопада 2021 року, яким повідомлено, що з 09 грудня 2021 року на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щеплення проти Covid-19 є обов`язковим для працівників ВП ХАЕС. Позивачу запропоновано до 09 грудня 2021 року надати керівнику підрозділу документ, що підтверджує отримання вакцинації від Covid-19 або медичний висновок про абсолютні протипоказання до вказаного щеплення чи документ про те, що він перехворів на Covid-19 і одужав. Крім того, позивача попереджено, що у разі ненадання до 09 грудня 2021 року одного із зазначених документів, з 09 грудня 2021 року його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також про те, що до роботи він буде допущений після того, як надасть один з вищевказаних документів. Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо незаконності наказу №4328-к від 16 листопада 2021 року, якою повідомив відповідача, що не надає згоди на щеплення та проведення тестів, зазначив про неприпустимість будь-якого медичного примусу та порушення трудового законодавства, а саме: відсторонення, звільнення чи невиплати зарплати та премії, що на його думку є очевидним грубим порушенням чинного законодавства та підставою для притягнення до кримінальної відповідальності. 09 грудня 2021 року відповідач надав відповідь позивачу на його звернення за вих. №51-1134/17595, в якому повідомив про законність підстав для прийняття даного наказу та повідомив, що у зв`язку з його відмовою від щеплення, він буде відсторонений від роботи з 09 грудня 2021 року. Наказом генерального директора ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» №4662-к від 08 грудня 2021 року, [PERSON] відсторонено від роботи з 09 год. 00 хв. 09 грудня 2021 року на час відсутності у нього щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. Згідно довідки ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» №53 від 24 січня 2022 року, табелю обліку робочого часу за грудень 2021 року, графіку №5 на 2021 рік роботи персоналу ГТЦ, ЦГЗ ВП ХАЕС, з 40-годинною тривалістю робочого тижня, [PERSON] з січня 2021 року по грудень 2021 року отримав заробіток в сумі 344455,95 грн. В жовтні 2021 року позивач відпрацював 21 день, що становить 167,25 год., а в листопаді 2021 року 18 днів, що становить 143,25 год. Наказом ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» №903-к від 01 березня 2022 року на виконання наказу МОЗ України від 25 лютого 2022 року №380 призупинено дію наказу ВП ХАЕС від 16 листопада 2021 року №4328-к «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП ХАЕС» до завершення воєнного стану в Україні, з 01 березня 2022 року допущено до роботи відсторонених працівників ВП ХАЕС, зокрема [PERSON] . Судом встановлено та підтверджено поясненнями сторін, що [PERSON] не надав керівнику підрозділу підприємства, з яким перебуває у трудових відносинах, документ, що підтверджує вакцинацію проти Covid-19, або відповідний медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань до проведення таких профілактичних щеплень проти Covid-19 чи довідку про те, що він перехворів Covid-19 та одужав. Застосовані норми права. Згідно зі\~статтею 9 Конституції України\~чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать\~Конституції України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~передбачено, що суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод накладає на державу позитивний обов`язок вживати необхідних заходів для захисту життя осіб, які перебувають під її юрисдикцією. Цей обов`язок складається із двох елементів: запровадження нормативно-правової бази і вжиття практичних превентивних заходів. З іншого боку, стаття 8 Конвенції передбачає захист від свавільного втручання держави у приватне життя особи та містить перелік випадків, коли таке втручання можливе: втручання здійснюється згідно із законом; є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни; для запобігання заворушенням чи злочинам; для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 3 Конституції України гарантовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Це право забезпечується обов`язком держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. У пунктах «а» та «б» ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до статті 46\~КЗпП України\~відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших, передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова, або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я є Міністерство охорони здоров`я України. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік №2153). 01\~листопада 2021\~року МОЗ\~України наказом\~№2393\~«Про затвердження\~Змін до\~Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», доповнило Перелік посад, що підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема, віднесло до нього працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. До Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, входить\~ДП «НАЕК «Енергоатом», відокремленим підрозділом якого є ВП «Хмельницька АЕС». Таким чином, позивач як працівник\~ДП «НАЕК «Енергоатом»\~підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID - 19. Даний наказ\~опублікований в Офіційному віснику України 09.11.2021 року, а тому з урахуванням вимог п. 4 цього\~наказу\~він набрав чинності з 09.12.2021 року. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236\~ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти Covid-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена\~переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти Covid-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти Covid-19 відповідно до\~статті 46\~Кодексу законів про працю України,\~частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та\~частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти Covid-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти Covid-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням\~частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України,\~частини першої\~статті 1 Закону України «Про оплату праці» та\~частини третьої\~статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Наказом МОЗ\~України від\~25\~лютого 2022\~року №380\~ зупинено\~дію наказу\~ Міністерства\~ охорони\~здоров`я України\~ 04\~жовтня 2021\~року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану в Україні. Кабінет Міністрів України Постановою №372 від 26 березня 2022 року скасував поділ на карантинні зони залежно від епідеміологічної ситуації в Україні на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану». Вказаною постановою фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; доручено закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID19 в умовах воєнного стану; скасовано на період воєнного стану вимоги до керівників держорганів відсторонювати від роботи невакцинованих за відсутності протипоказань працівників, для яких таке щеплення є обов`язковим. Мотиви та висновки суду. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] є працівником відокремленого підрозділу підприємства, включеного до\~Переліку об`єктів\~державної власності,\~що мають\~стратегічне значення\~для економіки\~і безпеки\~держави -\~ працює машиністом обхідника з котельного устаткування третьої групи на дільниці пуско-резервної котельні гідротехнічного цеху ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», що вже передбачає підвищені вимоги до нього як до працівника. Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначено такими, що підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, в т.ч. працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83, а отже позивач, як працівник такого підприємства підлягає обов`язковому щепленню. Ознайомившись з наказом №4328-к від 16 листопада 2021 року «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП ХАЕС» та, отримавши повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19 від 19 листопада 2021 року з пропозицією надати до 09 грудня 2021 року документ, що підтверджує отримання вакцинації від Covid-19 або медичного висновку про наявність протипоказань до профілактичних щеплень, позивач звернувся до відповідача з заявою про відмову від отримання щеплення. Оскільки станом\~на 08\~грудня 2021\~року у\~відповідача були\~відсутні відомості\~про проведення\~обов`язкового\~профілактичного щеплення\~проти COVID-19\~ [PERSON] \~та не\~було медичного\~висновку про\~наявність протипоказань\~до вакцинації\~проти COVID-19,\~виданого закладом\~охорони здоров`я, керівництвом підрозділу винесений наказ №4662-к від 08 грудня 2021 року про його відсторонення від роботи. Конституцією України задекларовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд зазначає, що у справі, яка розглядається, індивідуальне право (інтерес) позивача відмовитися від щеплення та збереження обсягу власного права на виконання трудових обов`язків у ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом», протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства - інших працівників даного закладу, які провели у встановленому державою порядку щеплення, мають право на безпечні та нешкідливі умови праці, а також на охорону власного здоров`я. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3,27 та 49 Конституції України. Твердження позивача, що роботодавець не має права відсторонити працівника через відмову вакцинуватися від Covid-19, є безпідставним. Так, стаття 46\~КЗпП України\~ передбачає право власника або уповноваженого ним органу відсторонити працівника від роботи, в т.ч. в інших випадках, передбачених законодавством. До інших, передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова, або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Так, частиною 1\~статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~не передбачено обов`язкового щеплення проти короновірусної хвороби Covid-19, оскільки частина 2 цієї ж статті визначає, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. Гостра респіраторна вірусна інфекція Covid-19, спричинена коронавірусом SAPS-CoV-2, внесена до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року №133 зі змінами, як особливо небезпечна інфекційна хвороба. Суд зазначає, що офіційне тлумачення терміну «законодавство» надано Конституційним Судом у рішенні від 09 липня 1998 року №12-рп/98 у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч.3\~ст.21 КЗпП України\~(справа про тлумачення терміну «законодавство»). Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство» потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до\~Конституції України\~і законів України. Тобто Конституційний Суд України фактично став на позицію тлумачення поняття «законодавство» у широкому значенні. Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Соломахіна проти України» Суд вказав, що, незважаючи на те, що обов`язок вакцинації був передбачений як законами, так і підзаконними актами, Суд розуміє під словом «законний» також епітет «формальний». Тобто вакцинація могла бути передбачена як законом, так і підзаконним актом. ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. Отже, у зв`язку з масовим поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2, що визнана небезпечною інфекційною хворобою не лише в Україні, запровадженням в Україні карантину та введенням відповідних рівнів епідемічної небезпеки, Міністерство охорони здоров`я України, як центральний орган\~виконавчої влади,\~що забезпечує\~формування державної\~політики у\~сфері охорони\~здоров`я,\~мало повноваження\~запровадити обов`язкові\~профілактичні щеплення\~проти цієї\~інфекційної хвороби\~за епідемічними\~показаннями,\~і відповідні\~нормативні акти\~вказаного органу\~є тим\~«законодавством»,\~яке надає право власнику або уповноваженому ним органу відсторонити працівника від роботи, у разі відмови від проходження обов`язкового щеплення. Суд також\~зауважує,\~що відсторонення\~позивача від\~виконання трудових\~обов`язків не\~є заходом\~дисциплінарного стягнення,\~а є\~особливим запобіжним\~заходом,\~застосованим у\~винятковому випадку\~- на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, і має на меті забезпечення епідемічного\~благополуччя населення\~України,\~попередження інфекцій,\~керованих засобами\~специфічної профілактики\~та запобігання\~негативним наслідкам\~- поширенню гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що визначено наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021\~року № 2153, який діяв станом на час прийняття наказу про відсторонення від роботи. З аналізу правових норм слідує, що рішення про проведення щеплень приймає кожна особа самостійно у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до\~Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень,\~затвердженого наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я\~України від\~16\~вересня 2011\~року №595,\~зареєстрованого в\~Міністерстві юстиції\~України 10\~жовтня 2011\~року за\~№ 1161/19899\~(у\~редакції наказу\~Міністерства охорони\~здоров`я\~України від\~11\~жовтня 2019\~року №\~2070). Закон дає право особі відмовитися від проведення обов`язкових щеплень. Отже запровадженням обов`язкової вакцинації для працівників, включених до Переліку визначаються відповідні тимчасові правові обмеження для невакцинованих осіб, тобто обмеження на здійснення трудової діяльності на визначених законом підприємствах, в установах та організаціях, і такі обмеження припиняються після проведення щеплення. Суд зазначає, що у демократичному суспільстві, де діє принцип «право особи закінчується там, де починається право іншого» стає необхідністю встановлення обмежень на індивідуальну свободу, щоб задовольнити інтереси різних людей та груп та щоб забезпечити повагу до прав кожного. Ці обмеження встановлюються не задля обмежень, а задля поваги до прав кожного. Тобто, обмеження у формі обов`язку вакцинуватися може бути встановлене на право заявника щодо фізичної недоторканності, щоб захистити здоров`я усіх членів суспільства, особливо тих, хто є особливо вразливий до певних хвороб. Викладене свідчить про те, що крім фундаментальних прав особи, є ще фундаментальні обов`язки та відповідальність даної особи. Вимога про обов`язкову вакцинацію проти коронавірусної хвороби, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Держава, встановивши заборону допуску до роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти Covid-19 яких визначена Переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти Covid-19 за відсутності абсолютних протипоказань, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників суспільного життя, а в даному випадку забезпечення робочого процесу підприємства, що має стратегічне значення для економіки держави, в тому числі і позивача. \~ \~ \~ \~Отже обов`язкова вакцинація, на яку скаржиться позивач, оцінюється судом в контексті національної системи, проводиться в розумному співвідношенні пропорційності до законних цілей. \~ \~ \~ \~Суд зазначає, що обов`язкова вакцинація є втручанням в право особи, однак таке втручання є виправданим і не є порушенням статті 8 Конвенції, оскільки воно є законним, переслідує легітимну мету та є необхідним в демократичному суспільстві. Мінімальне обмеження людини у вигляді обов`язкової вакцинації за умови відсутності протипоказань є прийнятним. Це захист суспільного інтересу та прав інших громадян на життя. Обов`язок проходження вакцинації є відповіддю органів влади на нагальну соціальну потребу в захисті здоров`я окремої особи та суспільства в цілому, та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання, а тому такі заходи є «необхідними у демократичному суспільстві», та не є порушенням статті 8 Конвенції. Суд зазначає, що у даному випадку відбулося тимчасове втручання в право позивача на виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач не дотримався обов`язку вакцинуватися і відмовився від такої вакцинації за відсутності абсолютних протипоказань до неї. \~ \~ \~ \~Суд зауважує, що недопуск невакцинованого працівника до виконання своїх посадових обов`язків як перешкода для виконання трудових обов`язків та понесення ним втрат фінансового характеру, у зв`язку з невиплатою заробітної плати, не є порушенням права на працю, є негативними наслідками, спричиненими вибором позивача, який обрав не виконувати законний обов`язок вакцинації, метою якої є саме захист населення від поширення коронавірусної інфекції, в т.ч. і позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року (справа № 331/5291/19) дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в цьому питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. \~ \~ \~ \~Суд зауважує, що дії держави не можна вважати непропорційними, якщо вона вимагає від громадян, в ім`я соціальної солідарності, прийняти порівняно малий ризик вакцинації тими, кому вона не протипоказана, щоб захистити ту малу кількість вразливих осіб, які найбільше піддатливі для хвороби і які через стан здоров`я не можуть бути вакциновані. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що в порушення\~ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», не було надано посадовою особою державної санітарно-епідеміологічної служби відповідного подання про усунення його від роботи з огляду на таке. Відповідно до абз. 6 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Проте, порядок усунення від роботи працівників за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служб, встановлений абз. 6 ч.1\~ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»\~не пов`язаний з порядком, визначеним ст.46 КЗпП України, п.41-6 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236\~та діє як окремий нормативно-правовий акт, який врегульовує відсторонення від роботи у інших випадках. Доводи позивача про порушення його медичної таємниці також є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Аналогічні за змістом вимоги містяться у ст.39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Інформація про факт щеплення особи не міститься у переліку відомостей, які віднесені вищевказаними нормами до медичної таємниці. Не заслуговують на увагу доводи сторони позивача про те, що обов`язковість профілактичних щеплень проти Covid-19 на період дії карантину не визначена, а лише затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Так, затвердивши відповідний Перелік, Міністерство охорони здоров`я України, як центральний орган\~виконавчої влади,\~що забезпечує\~формування державної\~політики у\~сфері охорони\~здоров`я,\~ запровадило на час дії карантину обов`язкове профілактичне щеплення проти цієї інфекційної хвороби, а Кабінет Міністрів України, встановивши карантин та, запровадивши обмежувальні протиепідемічні заходи, поклав на керівників підприємств, установ та організацій контроль за проведенням щеплень проти Covid-19 та обов`язок відсторонювати від роботи невакцинованих за відсутності протипоказань працівників, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відповідно до\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно з\~ст.117 Конституції України\~Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, (далі-Порядок) державна реєстрація нормативно-правового акта здійснюється, якщо нормативно-правовий акт відповідає\~Конституції\~та законодавству України. Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим професійним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928,\~постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19» станом на час видання наказу про відсторонення позивача від роботи були чинними, оскільки судове рішення про їх протиправність та нечинність не ухвалювалось. Отже, на час виникнення спірних правовідносин (08 грудня 2021 року) вони є такими, що відповідають\~Конституції\~та законодавству України. Преамбула наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим професійним щепленням»\~містить посилання на статтю 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»,\~статтю 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Статтею 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, у тому числі й позивача. До таких обов`язків віднесено, зокрема, піклування про своє здоров`я та, у передбачених законодавством випадках, проходження профілактичних медичних оглядів і необхідність робити щеплення. Як вже зазначалося судом,\~стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~передбачає обов`язковість профілактичних щеплень проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, що включаються в календар обов`язкових профілактичних щеплень, але водночас і містить вимогу щодо обов`язковості профілактичних щеплень від інших відповідних інфекційних хвороб для працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб та відсторонення таких працівників від роботи у разі ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень. Вказані нормативно правові акти не визнавалися неконституційними, а отже вони є такими, що відповідають\~Конституції України. Разом з тим, суд зауважує, що в контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення досягнення найвищого рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке щеплення не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом. За таких обставин, суд зазначає, що відповідні нормативно правові акти про застосування обов`язкової вакцинації приймались з урахуванням найкращих інтересів суспільства для забезпечення досягнення колективного імунітету та найвищого рівня здоров`я. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про наявність у генерального директора ВП ХАЕС повноважень на видачу наказу про відсторонення від роботи суд зазначає. Відповідно до п.п. 1, 17 Статуту, Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом» є державним комерційним підприємством, що утворене відповідно до постанови КМУ від 17 жовтня 1996 року №1268. Підприємство має у своєму складі виробничі структурні підрозділи (виробництва, відділення, цехи, дільниці, лабораторії, бюро тощо) і функціональні структурні підрозділи апарату управління (дирекції, департаменти, управління, відділи, служби того) та інші підрозділи. 05 лютого 2020 року ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі тимчасово виконуючого обов`язки президента Павлишина П.Я. відповідною довіреністю уповноважив генерального директора відокремленого підрозділу «Хмельницька АЕС» Козюра А.Р. здійснювати від імені ДП «НАЕК «Енергоатом» повноваження, передбачені Положенням про відокремлений підрозділ «Хмельницька АЕС». \~ \~ \~ \~Згідно посадової інструкції генерального директора ВП «Хмельницька АЕС» він здійснює керівництво ВП ХАЕС на підставі довіреності ДП «НАЕК «Енергоатом» у межах наданих повноважень відповідно до вимог законодавства, норм, правил і умов ліцензій у сфері використання ядерної енергії та здійснення господарської діяльності, з дотриманням вимог проектної та експлуатаційної документації у встановленому в Компанії порядку. Отже, генеральний директор відокремленого підрозділу «Хмельницька АЕС» наділений повноваженнями приймати відповідні рішення в т.ч. щодо відсторонення працівника від виконання роботи в силу закону, оскільки він є посадовою особою, уповноваженою власником підприємства на виконання функцій роботодавця у відносинах із найманими працівниками. Не знайшли свого підтвердження посилання [PERSON] на те, що усі лікарські засоби від коронавірусної хвороби COVID-19 знаходяться в стадії клінічного дослідження. Так, усі дозволені в Україні вакцини для профілактики COVID-19 зареєстровані у порядку визначеному \~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року №95 «Деякі питання державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SADS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування». В даному випадку суд вважає, що відсутнє порушення права позивача [PERSON] на працю, передбачене\~статтею 43 Конституції України, оскільки трудові відносини між ним та ВП ХАЕС не припинені, а обмеження цього права є правомірним та відповідає пріоритету забезпечення життя, здоров`я і безпеки людини. У позовній заяві містяться також інші аргументи позивача, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі. При цьому суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені. При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Суд зауважує, що наказом ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» №903-к від 01 березня 2022 року на виконання наказу МОЗ України від 25 лютого 2022 року №380 призупинено дію наказу ВП ХАЕС від 16 листопада 2021 року №4328-к «Про забезпечення епідеміологічного благополуччя працівників ВП ХАЕС» до завершення воєнного стану в Україні, [PERSON] з 01 березня 2022 року допущено до роботи. Прийняття відповідачем даного наказу не може бути підставою для закриття провадження в справі в частині вимоги про допуск позивача до роботи, у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки спір між сторонами продовжує існувати. Так, позивач наполягає на допуску його до роботи з часу відсторонення від роботи, тобто з 09 грудня 2021 року, а відповідач не скасував оспорюваний наказ, а лише призупинив його дію на час воєнного стану в Україні, та допустив позивача до виконання трудових обов`язків з 01 березня 2022 року. Отже після завершення воєнного стану в Україні, відновиться дія наказу про відсторонення [PERSON] від роботи на час відсутності у нього щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. Зважаючи на те, що судом не встановлено незаконності підстав відсторонення позивача [PERSON] від роботи, у суду відсутні підстави і для задоволення його вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~Позивачем при\~зверненні до\~суду сплачено\~судовий збір\~в розмірі\~1984,80\~грн, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed