Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] , згідно договору дарування від 22 січня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, з яким вона 12 квітня 2012 року уклала шлюб та, який теж проживав в цьому будинку та був зареєстрований по місцю проживання. Однак, їх шлюб виявився невдалим внаслідок чого 27 січня 2021 року вони розлучились, згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає за місцем реєстрації у належному їй будинку вже один рік та п`ять місяців, не сплачує комунальні платежі в утриманні будинку, особистих його речей будинку немає, при чому перешкод в користуванні житловим будинком ні вона, ні члени її сім`ї йому не чиняли. На даний час реєстрація місця проживання відповідача у належному їй будинку перешкоджає їй вільно володіти, розпоряджатися та користуватися ним в повному обсязі або відчужити його та чи отримувати субсидії на житлово-комунальні послуги. Просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Носа І.М. в судове засіданні не з`явилися, позаяк представник позивача - адвокат Носа І.М. подала суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Солотвинської селищної ради Тячівського району ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] являється власницею житлового будинку [ADDRESS], який їй належить в цілій частині на праві приватної власності, згідно Договору дарування Серії ВТР №709874 від 22 січня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16551537 від 22 січня 2014 року (а.с.7, 8). Згідно акту обстеження житлового будинку [ADDRESS], власником якої являється [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS], складеного депутатом Солотвинської селищної ради вбачається, що станом на дату обстеження 06 вересня 2021 року відповідач [PERSON] не проживає в будинку 1,5 років (а.с.12). Відповідач [PERSON] , [INFO] , також зареєстрований у вказаному будинку, проте фактично не проживає там один рік та п`ять місяців. Відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2021 року, яке набрало законної сили 19 липня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖКУ, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] більше року не проживає у належному позивачу на праві власності житловому будинку [ADDRESS] , тобто понад встановлений законом строк, збереження права користування ним, поважних причин не проживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано. За таких обставин, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України відповідач [PERSON] є таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. Враховуючи викладене та той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин і втратив право на користування житловим будинком, то суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати у сумі 908, 00 гривень.

Outcome: approved