Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] и до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що позивач є власником квартири та перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано. Відповідач залишається і далі зареєстрованим проте в квартирі не проживає. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою : [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2021 року справу № 306/1820/21 (провадження № 2/306/787/21) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 14). Ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2021 року позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.15). 08 листопада 2021 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 23). Позивач та її представник в судове засідання не з"явилися. Позивач подала до канцелярії суду заяву за вх.№ 1148 від 16.02.2022 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 43). Відповідач в судове засідання не з"явився в черговий раз, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином (а.с.28-31, 47, 48) про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами статті 391 Цивільного Кодексу України. Встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується договором дарування квартири від 27 квітня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за №1821 у та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 7124815 від 27 квітня 2005 року (а.с. 10-12). Згідно відповіді начальника відділу Центру надання адміністративних послуг І.Микульця від 16 листопада 2021 року громадянин [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до Акту № 34 громадської комісії з житлових питань від 31 травня 2021 року складених комісією Свалявської міської ради та за свідченнями сусідів стверджується, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] з 2019 року (а.с.9). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі понад рік у вказаному житловому приміщенні не проживають, участі в утриманні будинку не приймають. Оскільки відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає понад один рік, позивач не може в повній мірі користуватися майном. Так, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач зареєстрований в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , проте не проживає понад рік, а тому позов необхідно задовольнити. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 гривень, що стверджується квитанцією № 0.0.2292294077.1 від 07 жовтня 2021 року, а тому в порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved