Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Представник позивача - адвокат Тарасюк А.В. звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 71653,57 грн. та судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2019 р. о 10 год. 30 хв. на 24 км+200 м автодороги Київ-Одсса. Васильківського району Київської області сталося зіткнення автомобілів «Volkswagen Passat», д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] (далі Відповідач) та автомобіля «Mercedes-Benz 312D» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] . Ухвалою Васильківського міськрайопного суду Київської області від 02.04.2020 р. (справа № 362/860/20), яка вступила в закони силу 10.04.2020 р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Страховою компанією ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», на користь Позивача здійснено виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування за мінусом франшизи у розмірі 98 000,00 гри. за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП, а Відповідач повернув розмір франшизи в сумі 2000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплат (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, представник позивача просить стягнути майнову шкоду у сумі 71653,57 грн. та судові витрати у сумі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 22.12.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 06.04.2022 р. Сторони, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяву про відкладення не подано. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.12.2019 р., близько 10 год. 30 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. « [NUMBER] », власником якого є [PERSON] , рухаючись на 24 км + 200 . автодороги Е95 «Київ-Одеса», Васильківського району, Київської області в напрямку до м. Одеса, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконався в безпеці зміни напрямку свого руху, а саме здійсненні маневру перестроювання в іншу смугу руху, п.10.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроюватись», не надав перевагу у русі транспортному засобу, котрий рухався в попутному напрямку в правій смузі руху, а саме автомобілю марки «Mercedes-Benz 312D» д.н.з. « [NUMBER] », що належить [PERSON] , за керуванням [PERSON] , порушуючи горизонтальну розмітку 1.1. (вузька суцільна лінія) розділу 34 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на праву смугу руху, де в цей момент рухався автомобілю марки «Mercedes-Benz 312D» д.н.з. « [NUMBER] », в наслідок чого, відбулось зіткнення вище вказаних двох автомобілів. Увалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2020 р. у справі № 362/860/20, звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] , [INFO] , за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Вказана постанова суду набрала законної сили, а отже в силу положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені у ній не підлягають повторному доказуванню. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 р. у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Судом встановлено, власником автомобіля "Mercedes-Benz 312D" д.н.з. « [NUMBER] » є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Як вбачається з копії полісу №АО/3415247 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.04.2019 р. (далі - Поліс), на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. « [NUMBER] » була застрахована в ІІрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», при цьому страхова сума складає 100 000,00 гри., за шкоду заподіяну майну, розмір франшизи складає 2000,00 грн. Згідно копії Звіту № 56282 від 23.01.2020 р. про оцінку вартості матеріального збитку (далі - Звіт) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-benz Sprinter», д.н.з. « [NUMBER] » складає 232653,57 грн., при цьому вартість відновлювального ремонту складає 307468,01 грн. Відповідно до довідки №56282 від 15.04.2020 р. суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] ймовірна ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz 3121)» д.н.з. « [NUMBER] » в пошкодженому стані за результатами торгів на інтернет-платформі «Автоонлайн» складає 61000,00 грн. Відповідно до позовної заяви, загальний розмір матеріального збитку, що поніс Позивач внаслідок ДТП, складає різницю між матеріальним збитком (232653,57 грн.) та ринковою вартістю автомобіля в пошкодженому стані (61 000,00 грн.) = 171653,57 грн. Суд бере до уваги те, що Страховиком ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на користь Позивача здійснено виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхової суми за мінусом франшизи у розмірі 98000,00 грн. Відповідач в свою чергу повернув Позивачу кошти в сумі 2000,00 грн. (розмір франшизи). Оскільки, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» виплачено страхове відшкодування не в достатньому розмірі для повного відшкодування шкоди, Позивач звернувся до суду із вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у відповідності досі. 1194 ЦК України, що складає 71653, 57 грн. (171 653,57 грн. - 100 000,00 грн.). За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України І розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1 166, 1 187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок- дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. З наведеного слідує, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 760/19377/15-ц, від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц, від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18, від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача, як з винуватця ДТП, підлягає стягненню різниця між фактичною шкодою та страховим відшкодуванням на суму 71653,57 грн. Оскільки позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 71653,57 грн., підтверджені належними та достовірними доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 2, 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога надавалась позивачу [PERSON] адвокатом Тарасюком А.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.12.2020 р. Проте, Позивачем в порушення вимог частини 3статті 137 ЦПК України не надано суду розрахунків витрат, копій квитанцій, актів приймання - передачі професійної правничої допомоги та інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, наданий представником позивача адвокатом Тарасюком А.А. договір про надання професійної правової допомоги від 20.12.2020 р. у підтвердження заявленої до стягнення із відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки відсутній розрахунок (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, копії квитанцій, акти приймання - передачі професійної правничої допомоги Досліджуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів не достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial