Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 грудня 1997 року та зареєстрованого у реєстрі за № 675, на ім`я [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 05 грудня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №675, належить частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак у зазначеному свідоцтві помилково вказано її ім`я « [PERSON] » замість « [PERSON] », що на даний час виправити неможливо. Зазначає, що успадкувала частину вказаного житлового будинку за своїм чоловіком [PERSON] та на час оформлення Свідоцтва від 05 грудня 1997 року не звернула увагу на правильність написання свого імені, виявила помилку пізніше, яка на даний час перешкоджає їй використовувати власність на власний розсуд. Крім цього вказує, що вже зверталася до суду з подібним позовом та рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року у справі № 304/506/18 було встановлено факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 026275 від 10 лютого 2006 року дійсно належить їй. Таким чином з метою надання їй можливості розпоряджатися своєю власністю їй необхідне встановлення даного факту, а тому просить задовольнити заяву. У судове засіданні заявник не з`явилася, однак попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити. Представник заінтересованої особи Перечинської міської ради у судове засідання також не з`явився, подав відповідну заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви не заперечив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 13 листопада 1995 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника [PERSON] , [INFO] (а. с. 3). В той же час у Свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 05 грудня 1997 року державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори Ганчак Е.О., зареєстрованому у реєстрі за № 675, заявника, як спадкоємця майна [PERSON] , померлого [INFO] , зазначено [PERSON] (а. с. 4-зворот).\~\~ Вказані обставини перешкоджають заявнику [PERSON] , як спадкоємцю за чоловіком [PERSON] , у повній мірі реалізувати свої права на володіння, користування та розпорядження майном.\~ Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року, що набрало законної сили 26 червня 2018 року, заяву [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ), заінтересована особа Перечинська міська рада Закарпатської області (код ЄДРПОУ 04351274, адреса місця знаходження: 89200, Закарпатська область, м. Перечин, пл. Народна, 16) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задоволено та встановлено факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 026275 від 10 лютого 2006 року, дійсно належить [PERSON] , [INFO] (а. с. 6-7), а відтак обставини встановлені даним рішенням у силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню у даній справі не підлягають. Як роз`яснено у Постанові Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, а це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, зважаючи на вказані норми закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved