Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 20 вересня 2018 року по 09 грудня 2019 року у розмірі 95 336,96грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 1978 року працював на різних посадах у відповідача. Наказом директора від 16 травня 2016 року його звільнено з роботи за прогул. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2018 року, залишеним без змін апеляційним судом Тернопільської області від 27 грудня 2018 року, його поновлено на роботі та стягнуто із ТОВ «Домобудівник» наступні суми: заробітну плату з врахуванням індексації за період з 01.11.2015 року по 16.05.2016 року у розмірі 30191 грн. 74 коп. з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів; 125477 грн. 12 коп. середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів; 2000грн. моральної шкоди. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01.11.2015 року по 16.05.2016 року, виходячи з визначених судом щомісячних сум, які підлягають до стягнення з ТОВ «Домобудівник» в користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог, у тому числі стягнення компенсації за невикористанні відпустки, відмовлено. 20 вересня 2018 року відповідач виплатив йому середньомісячний заробіток у сумі 3 073,57 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 8 195,49грн. 01 листопада 2018 року між ним та відповідачем укладено угоду згідно умов якої, вони погодили: що заробітна плата з врахуванням індексації за період з 01.11.2015 року по 16 травня 2016 року становить 30 191,74 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу становить 125 477,12 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; компенсація за невикористанні дні відпустки становить 21728,60; індексація суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу становить за 3 989,45 грн, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить 19 582,21 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; розмір моральної шкоди 2000грн. Загальна сума всіх виплат за вирахуванням обов`язкових платежів та податків складає 163 390,14 грн. На день укладення даної угоди відповідач виплатив йому 88056,44 грн. Решта суми 75 333,70 грн. відповідач зобов`язався виплатити протягом 15 календарних днів з дня підписання даної угоди. Згодом відповідач виплати йому 30 800грн. Решту коштів 44 533,70грн. відповідач добровільно не сплатив, у зв`язку з чим він звернув виконавчий лист за №607/2071/17 до примусового виконання в частині 44 533,70грн. 09 грудня 2019 року Тернопільським міським відділом ДВС у порядку примусового виконання стягнуто із відповідача 44 533, 70грн. Вважає, що з часу ухвалення 20 вересня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по 09 грудня 2019 року, відповідач не виплатив йому належні при звільнення суми заробітної плати. Посилаючись на наведене, вимог ст.ст. 117,116 КЗпПУ, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з 20 вересня 2018 року по 09 грудня 2019 року у сумі 95 336,96грн., виходячи із розрахунку 213,76 грн. (середньоденна заробітна плата)*446 днів затримки розрахунку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року відкрито провадження у даній справи та призначено розгляд справи за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позов підтримав, зіславшись на доводи викладені у ньому. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив на позов не подавав На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року поновлено [PERSON] на посаді начальника відомчої охорони Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» з 16 травня 2016 року. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь позивача заробітну плату з врахуванням індексації за період з 01.11.2015 року по 16.05.2016 року у розмірі 30191 грн. 74 коп. з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь позивача 125 477 грн. 12 коп. середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01.11.2015 року по 16.05.2016 року, виходячи з визначених судом щомісячних сум, які підлягають до стягнення з ТОВ «Домобудівник» в користь позивача. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог, у тому числі стягнення компенсації за невикористанні дні відпустки, відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. 20 вересня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/2071/17 щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць . Наказом ТОВ «Домобудівник» за № 20/09/18-1 від 20 серпня 2018 року «Про поновлення на роботі», [PERSON] згідно рішення суду від 20.09.2018 року поновлено на посаді начальника відомчої охорони товариства з 16 травня 2016 року. Наказом ТОВ «Домобудівник» за № 20/09/18-2 від 20 вересня 2018 року «Про звільнення з роботи», [PERSON] звільнено з займаної посади з 20 вересня 2018 року за власним бажанням. Згідно довідки ТОВ «Домобудівник», позивачу згідно видаткового касового ордеру за №20092 від 20.09.2018 року , видано на руки 8195,49грн. 01 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем укладено угоду згідно умов якої, сторони погодили: - заробітна плата з врахуванням індексації за період з 01.11.2015 року по 16 травня 2016 року становить 30 191,74 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; -середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу становить 125 477,12 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; -компенсація за невикористанні дні відпустки становить 21728,60; -індексація суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу становить за 3 989,45 грн., -компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить 19 582,21 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; - розмір моральної шкоди 2000грн. Загальна сума всіх виплат за вирахуванням обов`язкових платежів та податків складає 163 390,14 грн. На день укладення даної угоди відповідач виплатив позивачу 88 056,44 грн. Решта суми 75 333,70 грн. відповідач зобов`язався виплатити протягом 15 календарних днів з дня підписання даної угоди. Вказана угода підписана позивачем. Як стверджує позивач, відповідачем 20 вересня 2018 року виплачено йому середньомісячний заробіток у розмірі 3 073,57 грн., 8 195,49грн. компенсації за невикористану відпустку, станом на 01.11.2018 року на день підписання угоди відповідач виплатив йому 88 056,44грн. та згодом ще 30800грн. Решту коштів 44 533,70грн. відповідач добровільно не сплатив. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року вказане рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2018 року залишено без змін. Як вбачається із листа-відповіді Тернопільського міського відділу ДВС від 14 квітня 2021 року за № 23622, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист за №607/2071/17 від 20.09.2018 року. [PERSON] у своїй заяві від 25 червня 2019 року про пред`явлення виконавчого листа за №607/2071/17 від 20.09.2018 року до примусового виконання зазначив, що заборгованість ТОВ «Домобудівник» станом на 25.06.2019 року становить 44 533,70грн. 27 червня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на суму 44 533,70грн. 09 грудня 2019 року на депозитний рахунок ДВС надійшли кошти, які були списані з арештованого рахунку боржника. 19 грудня 2019 року грошові кошти у сумі 44533,70грн. перерахованого на рахунок [PERSON] 24 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі вимог п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно платіжного доручення за №9197 від 18 грудня 2019 року встановлено, що 18 грудня 2019 року на рахунок позивача Тернопільським міським ВДВС ГТУЮ у ТО згідно виконавчого листа за №607/2071/17 перераховано суму у розмірі 44533,70грн. Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно вимог ст. 117 КЗпПУ вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню. Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень ст.ст.116, 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року поновлено [PERSON] на посаді начальника відомчої охорони ТОВ «Домобудівник» з 16 травня 2016 року. Стягнуто із ТОВ «Домобудівник» на користь позивача заробітну плату з врахуванням індексації за період з 01.11.2015 року по 16.05.2016 року у розмірі 30191 грн. 74 коп.; 125 477 грн. 12 коп. середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів та 2000грн. моральної шкоди. Зобов`язано ТОВ «Домобудівник» нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01.11.2015 року по 16.05.2016 року, виходячи з визначених судом щомісячних сум, які підлягають до стягнення з ТОВ «Домобудівник» в користь позивача. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах місячного платежу виконано відповідачем 20 вересня 2018 року, що підтверджується матеріалами справи та визнається позивачем. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року вказане рішення суду залишено без змін, а тому 27 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції набрало законної сили. 20 вересня 2018 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням. В день звільнення, згідно довідки ТОВ «Домобудівник», позивачу згідно видаткового касового ордеру за №20092 від 20.09.2018 року, видано на руки 8195,49грн. компенсації за невикористанні відпустки. 01 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем укладено угоду згідно умов якої, сторони погодили: - заробітна плата з врахуванням індексації за період з 01.11.2015 року по 16 травня 2016 року становить 30 191,74 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; -середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу становить 125 477,12 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; -компенсація за невикористанні дні відпустки становить 21728,60; -індексація суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу становить за 3 989,45 грн., -компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить 19 582,21 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; - розмір моральної шкоди 2000грн. Встановлено та підтверджується позивачем, що на день укладення даної угоди 01.11.2018 року відповідач виплатив позивачу 88 056,44 грн. Решта суми 75 333,70 грн. відповідач зобов`язався виплатити протягом 15 календарних днів з дня підписання даної угоди. Позивачем також визнається, що згодом позивач виплатив йому ще 30800грн. Решту коштів 44 533,70грн. відповідач добровільно не сплатив, а тому 25 червня 2019 року позивач пред`явив виконавчий лист за №607/2071/17 від 20.09.2018 року до примусового виконання та зазначив, що заборгованість ТОВ «Домобудівник» станом на 25.06.2019 року становить 44 533,70грн. Позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 116,117 КЗпПУ, вважає, що має право на середній заробіток за час невиконання рішення суду в частини стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2018 року по 09 грудня 2019 року. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішення суду від 20.09.2018 року та умови угоди від 01.11.2018 року в частині виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, моральної шкоди, компенсації невикористаної відпустки виконано відповідачем до 27 грудня 2018 року часу набрання рішення суду законної сили. Позивачем визнається та підтверджується матеріалами справи, що починаючи з 20 вересня 2018 року йому виплачено 3 073,57грн. середньомісячний заробіток, 8195,49грн. компенсацію за невиконанні відпустки, 01.11.2018 року виплачено 88056,44 грн., а згодом 30800грн. Решта коштів у розмірі 44 533,70 грн. є сумою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, на яку положення ст.ст. 116,117 КЗпПУ не застосовуються. В силу вимог ст. 236 КЗпПУ у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, діючим законодавством передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду лише в частині поновлення на роботі. Встановлено та визнається сторонами спору, що рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати сум в межах платежу за один місяць, виплати заробітної плати виконане відповідачем, що визнається позивачем. Таким чином, з врахуванням заявлених позовних вимог, суд вважає, що правові підставі для застосування до ТОВ «Домобудівник» відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, відсутні. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати коштів згідно рішення суду слід відмовити .

Outcome: dismissed