Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Зазначає, що він та відповідачі є зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] . Ця квартира є неприватизованою і на неї був виданий ордер на чотирьох осіб, на позивача, його дружину [PERSON] , яка померла [INFO] , та її дітей - відповідачів по справі. [PERSON] не проживає в квартирі більше 22 років, [PERSON] - 8 років. Позивач самостійно утримує квартиру, сплачує комунальні платежі з розрахунку за трьох осіб. Відповідачі добровільно покинули квартиру, створили сім`ї та більше не проживають у вказаній квартирі, а тому [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти їх з реєстраційного обліку. 30 квітня 2021 року на адресу суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення. Зазначають, що з моменту смерті матері позивачів за зустрічним позовом [PERSON] у них почалися непорозуміння з [PERSON] . Йому неодноразово пропонувалось приватизувати квартиру на трьох, однак [PERSON] не погоджувався. У [PERSON] , [PERSON] є свої кімнати у квартирі, до яких вони мали безперешкодний доступ. З початку 2021 року [PERSON] почав чинити перешкоди у користуванні квартирою, не пускав у квартиру, змінив замки на вхідних дверях, з цього приводу викликалась поліція. Тому позивачі за зустрічним позовом просять суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити [PERSON] та [PERSON] у вказану квартиру. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 07 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.26-27). Залучено до участі до справи Вороньківську сільську раду Бориспільського району Київської області у якості третьої особи без самостійних вимог. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року (а.с.62), було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 05 липня 2021 року (а.с.105-106) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. 24.06.2021 на адресу суду надійшло клопотання від сільського голови Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, в якому представник просив розгляд справи провести без участі їх представника (а.с.72). Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації був повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи належним чином. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що [PERSON] вже 23 роки не проживає у квартирі [ADDRESS] , проживає разом з свекрухою. [PERSON] виїхав з квартири 8-10 років тому, живе з дружиною. Вони не оплачують комунальні послуги, не цікавляться квартирою. Він змінив замок 2 роки назад, а 25.03.2021 до нього в квартиру прийшов [PERSON] і вимагав у нього ключа від квартири. Він підтвердив, що пропонував [PERSON] приватизувати квартиру на двох з ним, без [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що спірну квартиру за час життя матері вважав своїм домом. Після її смерті частина речей, що йому належать, продовжує знаходитись в цій квартирі. Певний час він з дружиною намагався жити в квартирі, однак у них не склалися відносини з [PERSON] . Він пропонував на трьох приватизувати цю квартиру, однак [PERSON] цього не хоче. Спочатку [PERSON] зробив так, що ніби він загубив ключі, попросив йому дати запасні, а коли ні у кого не було запасних ключів, змінив замок у квартирі, не пускає його та сестру. Він підтверджує, що не сплачував за комунальні послуги, оскільки в квартирі стоять лічильники, і [PERSON] платить за їх показаннями. В нього немає у власності іншого житлового приміщення. Спірну квартиру він вважає своїм домом, куди хотів би мати змогу потрапляти. Ще до подання позову [PERSON] він з [PERSON] почали збирати документи щодо початку приватизації спірної квартири. [PERSON] суду повідомила, що за життя матері вона з сім`єю весь час могла вільно знаходитись у квартирі, в ній знаходяться речі її та її дітей, чоловіка. Після смерті матері, [PERSON] забрав у них з братом ключі, та перестав впускати у квартиру. Їй відомо, що на тепер [PERSON] проживає там з новою жінкою. Завжди перед тим, як прийти до [PERSON] в квартиру, вони телефонували йому, поважаючи його приватне життя. Вона не має іншого житла у власності, хотіла би приватизувати квартиру на трьох, однак цього не хоче [PERSON] . Спірну квартиру вважає своїм домом. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З ордеру на жиле приміщення №225, виданого виконавчим комітетом Старинської ради народних депутатів від 28 лютого 1997 року, вбачається, що [PERSON] з сім`єю з 4 чоловік надано право на зайняття жилого приміщення жилою площею 42,7 кв.м., яке складається з 3-х кімнат у квартирі [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , голова господарства, [PERSON] , його дружина, [PERSON] , дочка дружини, [PERSON] , син дружини (а.с.186). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від10.02.2017 (а.с.17). 25.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] відбувся конфлікт щодо неможливості розпоряджатися майном. Вказане підтверджується талоном повідомлення єдиного обліку №28, інформацією з армору, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, поясненнями [PERSON] (а.с.56, 210-212). Зі змісту довідки старости сіл Старе та Васильки Некрасова О.В. від 10.02.2021 №73/1 (а.с.60) вбачається, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрована з 26.03.1999 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] ; довідки від 10.02.2021 №74/1 (а.с.61) вбачається, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрований у цій же квартирі з 07.12.2004. З акта щодо підтвердження фактичного місця проживання від 11.10.2021 (а.с.151) вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , зі слів сусідів в квартирі, окрім нього ніхто не проживає. У листі старости сіл Старе та Васильки Некрасова О.В. від 25.11.2021 (а.с.180) підтверджено, що Вороньківською сільською радою Бориспільського району були видані довідки від 10.02.2021 №73/1 та №74 щодо місця фактичного проживання та реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ці обставини свідчать про те, що спірні правовідносини регулюються главою 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК України. 5. Норми матеріального права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібні висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 12 травня 2021 року у справі № 301/288/20 (провадження № 61-2566св21). Європейський суд з прав людини вказує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла . Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі Кривіцька та Кривіцький проти України (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття житло не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання житлом, яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Прокопович проти Росії (Prokopovich v. Russia ), заява № 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI (витяги). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (див. рішення від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі Зехентнер проти Австрії (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009...). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на законних підставах вселилися у спірну квартиру разом з основним наймачем [PERSON] . Конфлікти між сторонами по справі розпочалися після смерті дружини [PERSON] та матері відповідачів за первісним позовом [PERSON] у лютому 2017 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що знає [PERSON] та відповідачів тривалий час, вони дружили сім`ями. Їй відомо, що померла дружина [PERSON] просила виділити квартиру родині [PERSON] , оскільки діти різної статі - родині дали трьохкімнатну квартиру. Навесні 2021 року їй зателефонувала [PERSON] та повідомила, що вони з [PERSON] не можуть потрапити у квартиру, оскільки у них обманним шляхом забрали ключі. Зазначила, що [PERSON] хотів приватизувати квартиру на двох з [PERSON] , без [PERSON] , оскільки з нею у [PERSON] так і не склалися родинні відносини. Допитана свідок [PERSON] суду повідомила, що вона давно знає сторін по справі. У спірній квартирі є особисті речі [PERSON] та [PERSON] , які ще були придбані за життя їх матері, вони також проживають у с.Старе. Їй відомо про наявність конфлікту між сторонами. Ще за час життя [PERSON] відповідачі хотіли приватизувати квартиру. Свідок [PERSON] суду показала, що їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] ще в 2020 році вчиняли дії щодо приватизації квартири, однак [PERSON] не погодився на спільну приватизацію. До березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] часто появлялися біля будинку, періодично користувались квартирою, проживали в ній. Їй відомо, що у сторін стався конфлікт, і вони не можуть потрапити у квартиру. [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є цивільною дружиною [PERSON] . Вона вже третій рік живе з ним, буває щомісяця в квартирі [PERSON] . За цей час вона бачила відповідачів за первісним позовом лише два рази: у червні 2020 року та березні 2021 року. Їй не відомо стосовно приватизації квартири. Весь час [PERSON] самостійно оплачує комунальні платежі. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] жив у спірній квартирі доки він не поступив до вищого навчального закладу, на тепер він орендує житло разом з дружиною. [PERSON] вийшла заміж і з того часу живе з батьками чоловіка. Де саме вони живуть свідку не відомо. Вони не надають жодної допомоги [PERSON] , не сплачують комунальні послуги за утримання квартири. Свідок [PERSON] повідомив, що був у гостях у [PERSON] 2-3 рази в місяць ще коли була жива дружина [PERSON] , відповідачів у квартирі не бачив. Позивачем за первісним позовом не доведено факту тимчасової відсутності відповідачів протягом 6 місяців та втрати інтересу відповідачів до цього житла. Так, на підтвердження своїх вимог [PERSON] не надав жодного письмового доказу станом на день звернення до суду на підтвердження відсутності відповідачів у спірній квартирі. Наданий суду акт підтвердження фактичного місця проживання [PERSON] створений через півроку після звернення до суду. Щодо заперечень [PERSON] щодо неправомірності довідок на підтвердження місця реєстрації та фактичного проживання відповідачів, виданих старостою сіл Старе та Васильки Некрасова О.В. 10.02.2021, такі заперечення нічим не доведені. Навпаки, листом від 25.11.2021 підтверджено, що Вороньківською сільською радою Бориспільського району були видані довідки такого змісту. Звернення до старости сіл Старе та Васильки [PERSON] та [PERSON] у лютому 2021 року для отримання таких довідок до подання позову [PERSON] у березні 2021 року підтверджує ті обставини, що відповідачі за первісним позовом намагались розпочати процедуру приватизації спірної квартири. [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що ще до подання позову, до нього звертався представник відповідачів адвокат Мамирбаєв Є.В. щодо можливості спільного подання документів для проведення приватизації квартири. Сторонами не заперечувався той факт, що у [PERSON] , [PERSON] не було ключів від спірної квартири і вони не мали можливості вільно прийти до квартири. За поясненнями [PERSON] відповідачі могли отримати ключі від квартири у сусідки на першому поверсі, ім`я та прізвище якої він не згадав. [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що обманним шляхом наявні ключі в них забрав [PERSON] , а нових ключів вони так і не отримали, хоча і звертались за ними до позивача. 25 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] відбулась розмова, записана свідком [PERSON] на її телефон. Аудіозапис розмови був досліджений у судовому засіданні. І [PERSON] , і [PERSON] підтвердили, що саме їх голоса звучать на цьому аудіозаписі. На записі зафіксований словесний конфлікт між позивачем та відповідачем, з якого встановлено, що [PERSON] просить ключ від квартири, [PERSON] зазначає, що тривалий час відповідач не цікавився квартирою. Фактично на записі підтверджені ті ж позиції, які підтверджені сторонами у суді. У цей же день, 25.03.2021, [PERSON] звернувся до правоохоронних органів щодо неможливості потрапити йому та сестрі [PERSON] до квартири адресою: [ADDRESS] . Банківські квитанції (а.с.187-208) підтверджують сплату комунальних послуг [PERSON] за утримання квартири за адресою: [ADDRESS] . В той же час, [PERSON] та [PERSON] не заперечують цього факту, та зазначають, що не сплачували комунальні платежі, оскільки мали перешкоди у проживанні в квартирі, в самій квартирі встановлені лічильники, і [PERSON] сплачував по їх показникам, вони ж хотіли приватизувати житло і нести тягар його утримання вже як спільні власники. У матеріалах справи немає доказів наявності у [PERSON] та [PERSON] у власності та/або у користуванні іншого житла. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у [PERSON] та [PERSON] існували перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , яку вони продовжували вважати своїм домом, та яку мали намір приватизувати разом з [PERSON] . Однак через неприязні відносини між ними та позивачем за первісним позовом та заміну ним замків на вхідних дверях унеможливило доступ відповідачів до спірної квартири. З метою захисту їх прав належить задовольнити зустрічну позовну заяву та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , а також вселити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] у квартиру [ADDRESS] . За таких обставин немає підстав для задоволення первісного позову [PERSON] та визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусового зняття їх з реєстраційного обліку. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій №32102142 та №32102250 від 29 квітня 2021 року (а.с.50,51) вбачається, що при пред`явленні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі 908,00 грн. кожен. Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] задоволений, а тому з [PERSON] на їх користь слід примусово стягнути понесені витрати на оплату судового збору у зазначеному розмірі. В той же час, підстав для стягнення судового збору на користь [PERSON] з відповідачів по первісному позову немає.

Outcome: approved