Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

21.10.2021 позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , встановити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] шляхом зустрічей без присутності матері у середу з 15.00 до 18.00 год., в суботу з 10.00 год. до 10.00 год. неділі за зареєстрованим місцем проживання дитини та або за місцем проживанням батька з можливістю відвідування розважальних закладів, місць відпочинку та інших місць задоволення потреб дозвілля, культурних, релігійнихінших потреб молоді, та довготривале цілодобове виховання та спілкування з дитиною в зимовий період тривалістю 2 тижні, у літній період тривалістю 4 тижні, а також при необхідності амбулаторного чи стаціонарного лікування - на час такого лікування. В обґрунтування позову послався на те, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі з 28.02.2017, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] .. Рішенням суду від 12.07.2021 шлюб між ними було розірвано. З нього в користь позивачки стягуються аліменти на дочку. Дитина проживає із відповідачкою. Остання чинить йому перешкоди у побаченні з дитиною. Рішенням органу опіки та піклування від 26.08.2021 йому було встановлено годин та дні побачень з донькою. Однак відповідачка не виконувала відповідне рішення, не дає йому можливості спілкуватись із дитиною. Він має сталий дохід та житло, має можливість приділяти увагу дитині, веде активний спосіб життя та бажає брати участь у вихованні та спілкуванні із своєю донькою. Ухвалою від 01.11.2021 у справі відкрито провадження. 06.12.2021 підготовче судове засідання відкладалось у зв`язку із неявкою відповідачки. Ухвалою від 28.12.2021 підготовче провадження було закрито, призначено справу до розгляду. 07.02.2022 суд відклав розгляд справи за клопотанням представника позивача. 30.03.2022 позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у ньому. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачка позов визнала частково. Погодилась на визначення відповідачу днів побачень з донькою шляхом зустрічей без її присутності і у середу з 15.00 до 18.00 год., в суботу з 10.00 год. до 18.00 год.. Решту вимог заперечила, посилаючись на вік дитини та час воєнного стану у країні. Вказала, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини на даний час буде достатнім. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що підтримує рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 26.08.2021 №120 п.12. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, встановив наступне: Сторони зареєстрували шлюб 28.02.2017, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6 т.1). У шлюбі у них народилася дитина - дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.7 т.1). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12.07.2021 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8 т.1). З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2021 встановлено, що з позивача на користь відповідачки з 03.09.2019 стягуються аліменти на доньку [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходів (а.с.9 т.1). Згідно із довідкою про доходи від 11.10.2021 позивач перебуває на обліку в Сокальському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області та отримує дохід, сума якого за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року становить 51659,88 грн. (а.с.10 т.1). Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради №120 від 26.08.2021 про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини було призначено батьку [PERSON] дні та години побачень із малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] кожну середу з 17.00 год. до 19.00 год., кожну неділю з 10.00 год. до 19.00 год. (а.с.13 т.1). Відповідачка зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.18 т.1). Судом встановлено, що неповнолітня дочка проживає разом із матір`ю - відповідачкою по справі. Позивач цікавиться дитиною, має бажання спілкуватись із нею та брати участь у її вихованні. Останньому не вдалось добровільно визначити із відповідачкою спосіб участі у вихованні дитини, оскільки відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні із нею. У зв`язку із цим позивач звернувся до органу опіки та піклування для вирішення цього питання на комісії з питань захисту прав дитини. Заперечення відповідачки у тій частині, що вона не чинить жодних перешкод позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд до уваги прийняти не може, так як відповідачем жодними доказами не спростовано наведених стороною позивача обставин шляхом подання доказів, на підставі яких можна було б встановити відсутність цих перешкод. На думку суду, відсутні підстави для позбавлення позивача як батька права спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). В силу ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рівність прав батьків щодо дитини закріплена у нормі ст.141 Сімейного Кодексу України, де також зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім цього, відповідно до ст.ст. 150-153 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч.2, 3 ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається зі змісту ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до змісту ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відсутність в дитини спілкування із батьком може негативно вплинути на розвиток та формування дитини як особистості, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи. Установивши, що в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дитино, у тому числі за наслідком звернення батька до органу опіки та піклування відповідно до статті 158 СК України, урахувавши встановлені у цій справі конкретні обставини, інтереси дитини, а також інтереси сторін, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову про визначення способу участі позивача, який проживає окремо від дитини, у її вихованні та спілкуванні із нею. З наданих суду доказів вбачається, що позивач має бажання та необхідні умови для участі у вихованні дитини, піклуванні про неї. Обмежень, які могли би перешкоджати їх спілкуванню, суд не знаходить. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що участь позивача у вихованні та спілкуванні із неповнолітньою донькою є доцільним. Однак, виходячи з інтересів дитини та умов її нормального виховання і навчання, а також враховуючи її вік, стан здоров`я, та зважаючи на конфліктні стосунки між сторонами, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини, суд вважає, що доцільним буде визначити графік днів для зустрічей позивача з дитиною без присутності матері у середу з 15.00 до 18.00 год., в суботу з 10.00 год. до 18.00 год.. Вимоги позивача про залишання дитини на ніч тадовготривале цілодобове виховання та спілкування з дитиною в зимовий період тривалістю 2 тижні, у літній період тривалістю 4 тижні, а також при необхідності амбулаторного чи стаціонарного лікування - на час такого лікування є необґрунтованими зважаючи на вік дитини та воєнний стан в країні на час винесення рішення. Крім того, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із такими вимогами в майбутньому у разі зміни наведених обставин. Тому, з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно із ст.141 ЦПК України, беручи до уваги часткове визнання позову, з відповідачки у користь позивача слід стягнути 454грн. судового збору.

Outcome: partial