Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивач звернулася з цим позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Наталія Олексіївна про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є являється донькою [PERSON] та [PERSON] . Її батьки померли, що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть. За своє життя її батьки, [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстроване тільки за її батьком [PERSON] . Даний факт був обумовлений тим, що правовстановлюючі та дозвільні документи на будівництво даного будинку були видані на ім`я батька [PERSON] . Зазначає, що її батьки перебували у фактичних шлюбних відносинах приблизно з 1952 року, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Даний факт підтверджується тим, що [INFO] у них народився син - [PERSON] . В подальшому, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , а [INFO] у них народився другий син - [PERSON] . 05 червня 1953 року між її батьком [PERSON] та комунальним відділом виконавчого комітету Мукачівської міської ради на підставі рішення Мукачівської міської ради №107 від 21 березня 1953 року було укладено Договір на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою. Згідно даного договору [PERSON] було відведено земельну ділянку, загальною площею 0,06 га для індивідуального будівництва житлового будинку. В подальшому, 28 липня 1957 року її батьки [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.03.2021 року №00030031870. В 1960 році батьки розпочали спільне будівництво на відведеній їм земельній ділянці по [ADDRESS] житлового будинку. З того часу і до дня своєї смерті батьки проживали в даному житловому будинку, продовжуючи поступову розбудову свого домоволодіння. 21 травня 1971 року житловий будинок [ADDRESS] був зданий в експлуатацію. Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 21 травня 1971 року №122 був затверджений акт прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 травня 1971 року. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстроване 15 липня 1971 року. Таким чином, батьки під час свого шлюбу за спільні кошти та власними силами збудували житловий будинок [ADDRESS] , а тому такий є їх спільним майном подружжя. В подальшому, після смерті батьків [PERSON] ( помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ) відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . Проте, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус не вірно визначила обсяг спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини, не врахувавши, що житловий будинок [ADDRESS] являвся спільною сумісною власністю батьків. Та як наслідок включила до складу спадщини, яка відкрилася після смерті батька, цілий вищевказаний житловий будинок, а не належну йому 1/2 частку житлового будинку. Таким чином, при видачі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину нотаріусом неправомірно було включено до оскаржуваних свідоцтв майно, яке не належало - спадкодавцю, оскільки 1/2 частка житлового будинку належала її матері [PERSON] . А тому видача відповідачам оскаржуваних свідоцтв є порушення її майнових прав, тому такі свідоцтва підлягають визнанню недійсними. Крім того, у свідоцтві про смерть її батьків, документах, які підтверджують їх родинні відносини та правовстановлюючих документах допущено розбіжності у написанні прізвища, а саме прізвище батьків вказано як « [PERSON] », а тому вказані розбіжності просить встановити в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене позивач звертається до суду з даним позовом, який просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. У свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та усунення від права на спадкування. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24 червня 2021 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та усунення від права на спадкування. Позивач та представник позивача по первісному позову та відповідач по зустрічному позову в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечили. Крім того, подали також відзив на зустрічну позовну заяву. Представник відповідач по первісному позову та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечила. Зустрічний позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала пояснення, в яких не заперечила проти задоволення позову. Також зазначила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] разом своїми силами побудували будинок [ADDRESS] , в якому вони всім разом проживали. Крім того вказала, що її батьки в силу свого віку почувалися добре, могли самостійно ходити, ніякої сторонньої допомоги вони не потребували. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Наталія Олексіївна в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає на [ADDRESS] . Разом з померлими [PERSON] та [PERSON] спілкувались, вона допомагала їм у будівництві будинку, який вони будували спільно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає на вулиці Білоруській з 1950 року. Був присутнім та допомагав [PERSON] та [PERSON] у будівництві їх будинку, яким вони займались. Сім`я [PERSON] була дуже хороша та дружня. [PERSON] до самої смерті був здоровим та активним, займався домашнім господарством. Також незважаючи на вік близько 90 років вони обслуговували себе самі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] часто навідували своїх батьків та доглядала за ними. [PERSON] та [PERSON] майже до останнього не потребували стороннього догляду за ними. Також всі діти часто їх навідували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з [PERSON] близько 12 років, часто до них навідувалась, та як перебувала у дружніх відносинах з [PERSON] , яка була невісткою померлих. Вказала, що [PERSON] допомагала батькам чоловіка, здійснювала за ними догляд. Після хвороби чоловіка доглядала за ним та допомагала у всьому. Померлий [PERSON] не був у важкому стані та не потребував стороннього догляду. [PERSON] у зв`язку із зайвою вагою не могла сама себе обслуговувати, [PERSON] допомагала їй. Інші діти також відвідували батьків, однак не думає, що допомагали їм. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є родичем сім`ї [PERSON] , часто до них навідувався. Останні роки [PERSON] хворів на психіатричні хвороби, тому не розумів своїх дій. Померлі дуже любили невістку [PERSON] та були дуже вдячні їй за допомогу. Вона все життя доглядала за [PERSON] та [PERSON] , а тому він вважає, що будинок повинен залишитися їй. На даний час [PERSON] не проживає у даному будинку, тому що діти померлих ображають її та погрожують їй. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні покази. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з сім`єю [PERSON] . Вказала, що [PERSON] допомагала батькам чоловіка, вони проживали там більше 16 років. В неї з померлими батьками чоловіка були дуже хороші відносини, були дружною сім`єю. [PERSON] не могла піклуватись про батьків, та як в неї була своя сім`я, діти, домогосподарство. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.03.2021 року, вбачається що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 18.07.1957 року (а.с.27, том 1). Відповідно до копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 23.11.1971 року, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 02.12.1957 року, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 29.09.1960 року, [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] від 17.08.1957 року, [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] від 17.08.1957 року батьками таких є [PERSON] та [PERSON] (а.с.28-35, том 1). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 22.10.1994 року, внаслідок чого позивач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 29, том 1). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.12.1979 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 01.12.1979 року, внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 31, том 1). Також як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.12.1979 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 01.12.1979 року, внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 33, том 1). 05 червня 1953 року між [PERSON] та комунальним відділом виконавчого комітету Мукачівської міської ради, на підставі рішення Мукачівської міської ради №107 від 21 березня 1953 року було укладено Договір на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою. Згідно даного договору [PERSON] було відведено земельну ділянку, загальною площею 0,06 га для індивідуального будівництва житлового будинку (а.с. 38-40,том 1). Як вбачається з матеріалів справи, згідно із актом про прийняття в експлуатацію будинку, 21 травня 1971 року житловий будинок [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію (а.с.43-45, том 1) . Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 21 травня 1971 року №122 був затверджений акт прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 травня 1971 року. Згідно із п. 1 Акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 травня 1971 року комісія встановила, що будівництво вищевказаного житлового будинку завершено 31.08.1965 року (а.с.41-46). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.09.2020 року , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 24, том 1). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.09.2020 року (а.с. 24-25, том 1). Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Новіковою С.І., зареєстрованого в реєстрі № 4224, [PERSON] на випадок своє смерті залишив заповіт, згідно якого усе майно, що буде йому належати на день смерті заповів своєму синові - [PERSON] , [INFO] (а.с.51, том 1). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2020 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 36, том 1 ). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2020 року, виданого приватним нотаріусом Ковач Н.О., [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на 1/14 частку житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] (а.с. 52-53, том 1). Також, 13 листопада 2020 року [PERSON] як дружині спадкодавця було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] на 73/84 часток житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] (а.с.55-56). Право власності [PERSON] на 73/84 часток у спірному майні підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.11.2020 року № 232495902 (а.с.57). Також, 13 листопада 2020 року [PERSON] як доньці спадкодавця було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 5/84 часток житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] (а.с.58-59). Право власності [PERSON] на 5/84 часток у спірному майні підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.11.2020 року № 232474940 (а.с.60). Відповідно до технічного паспорта на будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 02.11.2020 року, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с. 47-49, том 1 ). Вирішуючи позовну вимоги щодо встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.03.2021 року вбачається що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 18.07.1957 року. Прізвище таких зазначено як [PERSON] (а.с.27). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 15 вересня 2020 року прізвище такого записане як « [PERSON] » (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 15 вересня 2020 року прізвище такої записане як « [PERSON] » (а.с. 25). Однак, згідно із копій свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 23.11.1971 року, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 02.12.1957 року, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 29.09.1960 року, [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] від 17.08.1957 року, [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] від 17.08.1957 року батьками таких є [PERSON] та [PERSON] . В зазначених свідоцтвах про народження такі вказані як « [PERSON] » (а.с.28-35, том 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Таким чином, як вбачається із свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] та документа, які підтверджують родинні відносини між ними та дітьми допущено розбіжності у написанні прізвища, а саме у свідоцтва про народження дітей прізвище батьків вказано як « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про смерть такі зазначені як « [PERSON] ». Крім того, з Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу зазначенням відомостей про другого з подружжя від 23.03.2021 року № 00030031870 в актовому записі № 253 від 18.07.1957 року про реєстрацію шлюбу вбачається, що прізвище батьків вказане як « [PERSON] », тоді як у свідоцтвах про смерть такі зазначені як « [PERSON] ». З урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та встановлення факту родинних відносин між цими особами. Крім того, у правовстановлюючих документах на житловий будинок [ADDRESS] , а саме в договорі на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 05 червня 1953 року, акті відводу земельної ділянки від червня 1953 року, дозволу №29/53 на проведення будівельних робіт, акті прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03.05.1971 року прізвище вказано [PERSON] (т. 1 а.с.41-46). Відповідно до ч. 6 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»(далі - Постанова) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту належності померлому [INFO] [PERSON] Договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 05 червня 1953 року, укладеного між [PERSON] та комунальним відділом виконавчого комітету Мукачівської міської ради, на підставі рішення Мукачівської міської ради №107 від 21 березня 1953 року, та Акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 травня 1971 року, складеного на ім`я [PERSON] та затвердженого рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 21 травня 1971 року № 122. Вирішуючи позовну вимогу про визнання житлового будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду із даним позовом позивач, посилаючись на положення ст. 22 КпШС УРСР та статей 69,70 СК України, обґрунтовувала свої вимоги тим, що з 1952 року її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом , як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, за час спільного проживання вони, як чоловік і дружина, побудували спірний житловий будинок. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Дані правовідносини виникли до 2004 року, а тому такі регулюються Кодексом про шлюб та сім`ю УРСР. Статтею 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України передбачено, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Судом вставлено, що 05 червня 1953 року між [PERSON] та комунальним відділом виконавчого комітету Мукачівської міської ради, на підставі рішення Мукачівської міської ради №107 від 21 березня 1953 року, було укладено Договір на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою. Згідно даного договору [PERSON] було відведено земельну ділянку, загальною площею 0,06 га для індивідуального будівництва житлового будинку (Т. 1 а.с. 38-40). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.03.2021 року вбачається що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 18.07.1957 року (Т. 1 а.с.27). Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 21 травня 1971 року № 122 був затверджений Акт прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 травня 1971 року. Згідно п. 1 Акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 травня 1971 року комісія встановила, що будівництво вищевказаного житлового будинку завершено 31.08.1965 року (а.с.41-46). Статтею 22 КпШС України (чинного на час придбання спірного будинку) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як слідує з матеріалів справи, зокрема письмових доказів, наведених вище, які є належними, достатніми, достовірними та допустимими, що розпочате [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] будівництво спірного будинку було здійснено та завершено, здано в експлуатацію та здійснено державну реєстрацію щодо нього за час перебування сторін у шлюбі, а тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Не містять матеріали справи належних та достатніх доказів щодо будівництва спірного нерухомого майна за кошти, які належали [PERSON] особисто. Крім того реєстрація права власності на житловий будинок на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 161/14048/19 від 29.01.2021 року. Враховуючи, що спірний будинок був побудований [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, будувався виключно їхніми спільними силами та за їх кошти, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо придбання вищенаведеного майна за особисті кошти будь-кого з подружжя, суд доходить висновку про те, що зазначене майно - житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо позовної вимоги про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину суд зазначає наступне. Статтями 1216, 1261, 1268 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження обставин, які підтверджують вказані факти, ухвалою суду від 24.06.2021 року були витребувані спадкові справи за померлими. Наявні в матеріалах справи копії спадкових справ: № 34/2020, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкової справи № 32/2020 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкової справи № 17/2020 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] свідчать про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус не вірно визначила обсяг спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини, не врахувала, що житловий будинок [ADDRESS] являвся спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 1-195, том 2, 1-108, том 3). Таким чином, при видачі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину нотаріусом неправомірно було включено до оскаржуваних свідоцтв майно, яке не належало-спадкодавцю [PERSON] . Оформлюючи спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] нотаріус неправомірно включив до складу спадщини цілий житловий будинок, тоді як 1/2 частку житлового будинку по [ADDRESS] , в силу закону належала [PERSON] . Приймаючи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] перебував з останньою у зареєстрованому шлюбі, вони були обоє зареєстровані за однією і тією ж адресою і будь-яке судове рішення про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті чоловіка не виносилось на час винесення оскаржуваних свідоцтв, тому, в силу положень 1268 ЦК України [PERSON] є такою, що фактично прийняла свою частку спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка, у зв`язку із чим законні підстави для видачі свідоцтва про право на всю спадщину після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса були відсутні. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та слід визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 листопада 2020 року Приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Ковач Н.О. та зареєстроване в реєстрі за №1870, яким посвідчено право власності [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на 1/14 частку житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в частині успадкування [PERSON] 1/28 частки цього майна та визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 листопада 2020 року Приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Ковач Н.О. та зареєстроване в реєстрі за №1887, яким посвідчено право власності [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на 73/84 часток житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в частині успадкування [PERSON] 59/168 часток цього майна. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та усунення від права на спадкування, задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] жили разом з батьками її чоловіка однією сім`єю, вели з ними спільне господарство та постійно доглядали за батьками. Вказує, що остання декілька років свого життя [PERSON] та [PERSON] не могли обходитися без сторонньої допомоги, оскільки перебували у безпорадному стані, були неспроможні самостійно забезпечувати свої потреби. З огляду на вказані обставини, просить визнати свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасувати державну реєстрації права власності та усунути [PERSON] від права на спадкування. На підтвердження вказаного позову позивачем були долучені наступні докази: свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2020 року, витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі, пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с. 103-121, том 1). Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. У Постанові Верховного суду від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц; N 61-5921св18, зазначив, що за змістом статті 1224 ЦК України при вирішенні питання про усунення від права на спадкування має значення сукупність обставин. Підлягають доведенню факти, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги (може підтверджуватись медичною документацією), відповідач мав можливість надавати допомогу, проте ухилявся від її надання. Також судом ухвалою суду від 19.07.2021 року було витребувано медичну документацію від сімейного лікаря Мукачівської ЦРЛ [PERSON] виписку із медичних карток [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , щодо проходження ними лікування у відповідних медичних закладах, історію хвороби, діагнози, процедуру лікування, можливі оперативні втручання. З відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мукачівської міської територіальної громади» від 24.11.2021 року № 1663/0114 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , був задекларований у сімейного лікаря [PERSON] - 21.06.2018 року. З цього часу за медичною допомогою не звертався, інформація про стан здоров`я, діагностичні обстеження та лікування в електронній системі відсутня. Інша інформація до 2018 року (амбулаторна карта) також відсутня. [PERSON] помер [INFO] , проведено паталого-анатомічний розтин, який встановив причину смерті: як старість (R-54 за МКХ-10), додано копія лікарського свідоцтва про смерть 167/20. Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , була задекларована у сімейного лікаря [PERSON] 21.06.2018 року. Була оглянута 13.06.2018 року, про що свідчить запис в електронній базі. Діагноз: церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія, хронічне порушення мозкового кровообігу. Після цього за медичною не зверталася. Померла [INFO] , додано лікарське свідоцтво про смерть №107 з встановленим діагнозом: хронічне порушення мозкового кровообігу III ст., дисциркуляторна енцефалопатія (а.с.198, том 3). Відтак доводи позивача як на підставу зустрічного позову, що [PERSON] та [PERSON] хворіли та перебували у безпорадному стані спростовується медичною документацією. Таким чином, дослідивши матеріли справи, суд дійшов висновку про відмову у позові через його недоведеність, оскільки позивач не довів, що спадкодавці, перебуваючи у тяжкому чи безпорадному стані, потребували допомоги відповідача, а [PERSON] відповідно ухилялася від надання цієї допомоги. Крім того, судом встановлено, що відповідач, серед іншого, проживала окремо від померлого, у той же час позивач проживала в одному будинку, тому вказані обставини не свідчать про ухилення відповідача від надання такої допомоги. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлено, що показання свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не свідчать про доведення факту ухилення відповідача від утримання померлих та те, що вони перебували у безпорадному стані і потребували сторонньої допомоги. Фактично зустрічний позов суд розцінює лише як спробу останньої заперечити у такий спосіб правомірність позовних вимог [PERSON] та підтвердити законність видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавців, а не захисти своє порушене чи не визнане прав. Що стосується позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності, то на переконання суду вони є взаємопов`язаними та похідними від вимоги про усунення від права на спадкування, а тому у їх задоволенні також слід відмовити. Отже, враховуючи вищенаведене, з урахуванням всіх обставин справи, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до переконання, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та усунення від права на спадкування відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved