Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.08.2006року, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.08.2006 року, при цьому, при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою позичальника підтверджується також той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Зазначив, що Банком на підставі Договору про надання банківських послуг позичальнику [PERSON] було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом в розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано позичальнику у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000, 00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких позичальник при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договоом виконав в повному обсязі, а саме: надав Позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором, разом з тим, в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Зазначив, що [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 січня 2019 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, а саме: її спадкоємців, та, відповідно, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу (шість місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Тим самим, спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадшини у строк з 04 січня 2019 року по 04 липня 2019 року. Вказав, що в даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач [PERSON] , при цьому, відповідно до положень ч.2 ст.1281 ЦК України ним (позивачем) 01.02.2020 року була направлена претензія кредитора до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, та 12.05.2020 року отримана відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».Таким чином, відповідач [PERSON] прийняла спадщину, до складу якої входять, в т.ч. кредитні зобов`язання померлого позичальника, при цьому, спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме: шість місяців від дня відкриття спадщини, та відсутність у відповідача свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 01 серпня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, який залишено спадкоємцями без розгляду. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 21.08.2006 року становить 16 920 грн. 57 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. З огляду на зазначене вище, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] , як спадкоємця позичальника [PERSON] , який помер [INFO] , заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 21.08.2006 року в розмірі 16 920 грн. 57 коп., а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою, за клопотанням позивача, витребувано уКропивницькій міській державній нотаріальній конторі №1 належним чином завірену копію спадкової справи,заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . На виконання зазначеної ухвали суду про витребування доказів Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, направлено до суду копію спадкової справи №374/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка зареєстрована в суді 03 серпня 2021 року за вх.№18993. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причини не явки суду не відомі, заяв, клопотань про відкладення судового розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] судом повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 15.02.2022 року, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов відповідач не подавала. Судом, в свою чергу відзначається, що відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Окрім того, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на зазначене, відзначається, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, заявлення клопотань та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, на підставі чого, а також враховуючи категорію справи, належне повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання, та відсутність на час судового розгляду справи заяв позивача про відкладення розгляду справи, поважності причин нез`явлення в судове засідання, а так само заяв позивача про залишення позову без розгляду або відмови від позову, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні на підставі представлених позивачем та витребуваних судом за клопотанням позивача доказів. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 серпня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником усіх прав та обов`язків якого було публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого, в свою чергу, є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та позичальником [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви від 21 серпня 2006 року, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів, при цьому, за змістом заяви від 21 серпня 2006 року [PERSON] просив відкрити йому рахунок в Банку та надати кредитну карту (тип карти: [NUMBER] , валюта: гривня, тип кредитного ліміта: фінансовий, сума кредитного ліміта: 1 500 грн., базова відсоткова ставка: 36% з розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміта відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетової карти. Судом також встановлено, що позичальник [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис за №66, складений 08 січня 2019 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи позов до спадкоємця позичальника [PERSON] - [PERSON] , на обґрунтування своїх вимог зазначив, що свої зобов`язання за Договором він (позивач) виконав в повному обсязі, а саме: надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, в свою чергу, позичальник, не належним чином виконував взяті на себе за Договором зобов`язання, у зв`язку з чим, у позичальника перед ним (позивачем) виникла заборгованість за Договором від 21 серпня 2006 року, яка станом на дату смерті позичальника становить 16 920 грн. 57 коп. та яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита. Крім того, встановлено, що 22.06.2020 року за вих.№SAMDN34000008805087 АТ КБ «ПриватБанк» направив відповідачу [PERSON] , яку вважає спадкоємцем позичальника [PERSON] лист -претензію з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 16 920 грн. 57коп., яка залишена без розгляду, що, в свою чергу, стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Так, з копії спадкової справи №374/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 вбачається, що спадкова справа №374/2019 (номер у Спадковому реєстрі №64406130) заведена Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 03 липня 2019 року на підставі претензії кредитора АТ «Альфа Банк». Крім того, з претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, яка надійшла 04 лютого 2020 року (зареєстрована за №93) звернувся і позивач АТ КБ «ПриватБанк», в якій просив: включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 16 920 грн. 57 коп., а також повідомити Банку відомості про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмову відлприйняття спадщини після смерті боржника, та відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали (за наявності). В свою чергу, з матеріалів спадкової справи встановлено, шо інформація про коло спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] та складу спадкового майна відсутня, так як ніхто із спадкоємців до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття чи про відмову у прийнятті спадщини, а також з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом (заповітом), - не звертався. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, тобто, за змістом наведеної норми матеріального права до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості отриманого ними у спадщину майна, в той же час, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Крім того, аналіз вказаних вище норм права дає підстави вважати, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника та для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини, як, зокрема, зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц, а саме: - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто, позивач, звертаючись до суду, повинен довести належними доказами наявність порушення його прав та законних інтересів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на зазначене, доводи АТ КБ "ПриватБанк" про те, що [PERSON] є спадкоємцем спадкодавця [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена адреса: [ADDRESS] , і не відмовилася від прийняття спадщини, грунтуються на припущеннях, так як позивачем не надано достовірних та належних доказів проживання спадкодавця на час смерті разом з відповідачем [PERSON] , до якої позивачем пред`явлено позов, та, крім того, суд зауважує, що реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Крім того, на переконання суду, не можуть бути визнані зазначені обставини лише на підставі інформації, що міститься у долучених позивачем копіях паспортів позичальника [PERSON] та відповідача [PERSON] , - достатніми доказами того, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину і є правонаступником прав та обов`язків позичальника [PERSON] . Більш того, за інформацією Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького від 02.08.2019 року за вих.№3831, якому з 04.04.2016 року як органу місцевого самоврядування як органу реєстрації делеговані повноваження з реєстрації місця проживання, наданої на запит державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, яка міститься а матеріалах спадкової справи №374/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , гр. [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації місця проживання у зв`язку з державною реєстрацією смерті [INFO] з адреси: [ADDRESS] . Інформація стосовно зареєстрованих осіб за цією адресою у Відділі відсутня. Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що позичальник [PERSON] , який помер [INFO] , є власником/співвласником нерухомого майна -будинку [ADDRESS] , а також позивачем не надано доказів та не доведено обсяг спадкового майна та його вартість, як того вимагають статті 1281 і 1282 ЦК України, тобто позивачем не подано належних доказів, які б підтверджували підстави позову та правомірність заявлених позовних вимог. При цьому, відповідних клопотань щодо витребування судом інформації про належне померлому майно з боку позивача не заявлялися. З огляду на викладене вище, та, враховуючи, що за принципом змагальності, визначеним в ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши представлені позивачем докази по справі в їх сукупності на предмет їх належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про відмову позивачу АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю. Вирішуючи в порядку ст.141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами, та, враховуючи, що позивачу АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп. слід залишити по фактично понесеним останнім. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed