Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до відповідача Чернівецького обласного центру з гідрометеорології (Чернівецький ЦГМ). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працює в Чернівецькому обласному центрі з гідрометеорології на посаді інженера-електроніка І-ї категорії, сектору гідрометеорологічного забезпечення Чернівецького ЦГМ. Позивач стверджує, що він був ознайомлений з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 23.11.2021 року, в якому зазначив, що з повідомленням ознайомлений. Вказує, що 28.12.2021 року на підставі наказу Чернівецького обласного центру з гідрометеорології № 89/К-1 від 24.12.2021 року був відсторонений від роботи у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи, без збереження заробітної плати. Зазначає, що ним у передбачений Законом спосіб було подано відповідне обґрунтоване пояснення про відмову від профілактичної вакцинації (щеплення) проти інфекційної хвороби COVID-19, а тому у керівництва Чернівецького ЦГМ не було законних підстав для прийняття наказу №89/К-1 від 24.11.2021 року та його відсторонення від роботи. Окрім того, вважає, що спірний наказ приймався на виконання незаконних нормативних актів КМУ та МОЗУ, що також підтверджує його незаконність. Позивач вважає, що діюча Постанова КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами внесеними Постановою КМУ від 20.10.2021 року №1096 про введення карантину є незаконною та не підлягає виконанню. Стверджує, накази МОЗ України за №1576 від 27.07.2021 року, №1585 від 29.07.2021 року, №1599 від 19.07.2021 року, № 1709 від 10.08.2021 року, №2148 від 04.10.2021 року «Про затвердження суттєвих поправок до клінічного випробування лікарських засобів, призначених для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію коронавірусної хвороби COVID-19» та коротких характеристик лікарських засобів ВООЗ - лікарські засоби від коронавірусної інфекції COVID-19 знаходяться в стадії клінічного випробовування на пацієнтах з метою дослідження їх для оцінки на ефективність та безпечність, а відтак в сенсі ст.ст.3, 28 Конституції України, клінічні випробування на громадянах лікарських засобів без їх вільної згоди з застосуванням будь-яких засобів примусу є незаконним. При цьому, вважає, що ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та календарем профілактичних щеплень в Україні, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014 року № 551), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 року № 237/26014 встановлено вичерпний перелік обов`язкових захворювань, які включені до календарю профілактичних щеплень в Україні, при цьому щеплення проти COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень визначених Законом. У зв`язку з чим, позивач стверджує, що відмова від щеплення проти COVID-19 не може бути підставою для відсторонення від роботи особи, яка обґрунтовано відмовилась від участі в даному експериментальному щепленні проти COVID-19. На основі викладеного просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №89/К-1 про відсторонення від роботи та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.02.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02 березня 2022 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник [PERSON] спрямувала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача Баршаков О.В. в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав викладене у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову. Так, згідно поданого відзиву представник відповідача посилається на те, що Міністерство охорони здоров`я України наказом №2393 від 01.11.2021 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 року за №1452/37074, розширило Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Даний наказ набрав чинності з 09.12.2021 року і стосується працівників освіти та працівників центральних і місцевих органів влади, які підлягають обов`язковій вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України та доповнений, зокрема, переліком: «працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади», тобто стосується працівників Чернівецького ЦГМ. Відповідно до пункту 416 Постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 (із змінами) працівники, які не щепляться проти COVID-19 протягом цього періоду повинні бути відсторонені від роботи без збереження заробітної плати. Ті з них, хто мав абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень, які визначаються відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 №2070), не підлягатимуть обов`язковій вакцинації за умови надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. З огляду на вищевикладене, з урахуванням вказаних норм законодавства та з метою забезпечення виконання гідрометеорологічними організаціями основних завдань та функцій, визначених у положеннях, ефективного планування роботи директор Українського гідрометеорологічного центру Окремим Дорученням №56 від 22.11.2021 року доручив керівникам гідрометеорологічних організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.На виконання вимог даного доручення начальником Чернівецького ЦГМ видано наказ № 43/3 від 23.11.2021 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 працівників Чернівецького ЦГМ», зміст якого було доведено до працівників Чернівецького ЦГМ. Відповідно до ст. 44-3 КпАП України керівника, який допустить невакцинованого працівника до роботи, може бути притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу від 2000 до 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Так, позивач [PERSON] працюючи на посаді інженера- електроніка І категорії в секторі гідрометеорологічного забезпечення Чернівецького ЦГМ під особистий підпис 23.11.2021 року був ознайомлений з даним наказом, повідомленням «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID- 19» № 9924-05 від 23.11.2021 та правовими наслідками у разі відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- Cov-2 (відсторонення від роботи). Проте, позивач надав усне пояснення про відмову від щеплення проти COVID- 19 в зв`язку з відсутністю бажання приймати участі в медичному експерименті. А тому, на підставі наказу Чернівецького обласного центру з гідрометеорології № 89/К-1 від 24.12.2021 року, з яким [PERSON] був ознайомлений, останній з 28.12.2021 року та був відсторонений від роботи у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID- 19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, і отримання допуску до роботи, без збереження заробітної плати. Також зазначає, що на даний час відсутні нормативні акти, що зупиняють чи припиняють дії, що передбачають обов`язкове щеплення для певних категорій осіб та позивач не надав документів щодо медичних протипоказань на здійснення щеплення проти COVID-19. Крім цього, вказує, що відсторонення від роботи не є порушенням права на працю, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, тимчасове звільненняпрацівника від виконання ним трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах, встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, передбаченим чинним законодавством, дотримання якого покладається на адміністрацію підприємства. Щодо обчислення середньої заробітної плати, то що оскільки дана позовна вимога є похідною, а основна вимога - безпідставна, то вона також підлягає відмові. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до переконливого висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно доч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в Чернівецькому обласному центрі з гідрометеорології на посаді інженера-електроніка І-ї категорії, сектору гідрометеорологічного забезпечення Чернівецького ЦГМ, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.19-20). Окремим Дорученням №56 від 22.11.2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 Директор Українського гідрометеорологічного центру (Укр ГМЦ) (а.с.39) доручив керівникам гідрометеорологічних рганізацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. На виконання зазначеного окремого доручення начальником Чернівецького ЦГМ видано наказ №43/3 від 23.11.2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 працівників Чернівецького ЦГМ», зміст якого було доведено до працівників Чернівецького ЦГМ. (а.с.16) Позивач [PERSON] 23.11.2021 року ознайомлений з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 23.11.2021 року, в якому зазначив, що з повідомленням ознайомлений, про що засвідчив особистим підписом (а.с.15). Згідно наказу Чернівецького обласного центру з гідрометеорології № 89/К-1 від 24.12.2021 року, [PERSON] , інженера-електроніка І кат. сектору гідрометереорологічного забезпечення Чернівецького ЦГМ, відсторонено від роботи з 28.12.2021 року, у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи, без збереження заробітної плати (а.с.14). Відповідно до довідки Чернівецького ЦГМ №9924/03-14/490 від 30.11.2021 року, середня заробітна плата [PERSON] за 1 день складає 602,12 грн.; середньомісячна заробітна плата складає 12644,57 грн. Згідно ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до п.п. а,б ст.10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Статтею 46 Кодексу законів про працю України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурні підрозділи; закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Разом з цим, належних та допустимих доказів щодо визнання незаконності в передбаченому Законом порядку процедури ухвалення вищезазначеного наказу МОЗ позивач суду не надав, а лише вважає, що адміністрація фактично виконала незаконні вимоги нормативних актів органів державної влади, які начебто порушують Конституцію України, міжнародні договори та трудове законодавство. А тому, відповідні твердження позивача, до уваги судом не приймаються. Зазначене спростовує твердження позивача стосовно недовіри до вказаного наказу МОЗ та питань щодо його законності. Крім цього, виходячи з вищевикладеного, вакцинування можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Проте, позивач суду не надав доказів, що він має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити також наступне. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID- 19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я: 3) взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або поставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Водночас законодавством про працю не передбачена така підстава для звільнення, як відсутність у працівника щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, або відмова від вакцинації. Водночас, стосовно таких позовних вимог як «поновлення на роботі», то вони також не підлягають до задоволення, виходячи із того, що як встановлено судом, позивач не був звільнений, а лише відсторонений, про що свідчить і сам зміст позову. Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд зауважує, що індивідуальне право (інтерес) позивача відмовитися від вакцинації, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, інших працівників закладу, які таку вакцинацію провели у встановленому державою порядку. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України. ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Проте, порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі "Соломахін проти України" від 15 березня 2012 року, заява N 24429/03). Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Держава, встановивши заборону працювати особам, які не мають профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх працівників закладу. Отже, право позивача на працю було тимчасового обмежено з огляду на суспільні інтереси. При цьому позивачем не надано медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим до задоволення не підлягають. Доводи позивача про те, що оспорюваним наказом відповідача порушено конституційне право позивача на працю та доступ до професії, також є безпідставними з огляду на таке. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, не праця, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян цієї держави. Таким чином, норма ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» покликана захистити здоров`я та життя усіх працівників закладу, у зв`язку з ускладненою епідемічною ситуацією, а перебування на роботі працівників, які не отримали профілактичні щеплення, в організованих колективах створює ризик виникнення спалахів коронавірусу, що є загрозою для життя та здоров`я не лише працівників цього закладу, а й членів їхніх сімей, тобто працівник, який не отримав вакцинації проти COVID-19, не лише стає потенційно небезпечним для оточення, а й сам піддається підвищеному ризику захворіти, відвідуючи місця масового скупчення людей. За наведених обставин, оскільки вимога позивача про визнання незаконним та скасування Наказу №89/К-1 від 24.12.2021 року Чернівецького обласного центру з гідрометеорології (Чернівецький ЦГМ) судом задоволенню не підлягає, то і не підлягає до задоволення похідна позовна вимога, а саме вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернівецького обласного центру з гідрометеорології (Чернівецький ЦГМ) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення ід роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, необхідно відмовити.

Outcome: dismissed