Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

ТзОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 23013,94 грн., з яких 22307,72 грн. - основний борг, 472,68 грн. - інфляційні витрати, 233,55 грн. - 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі договору, укладеним між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Споживачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] здійснювалося фактичне споживання природного газу про, що свідчить фінансовий стан споживача, копії фотографій лічильника, якими зафіксовано зміни в показниках лічильника природнього газу. Відповідач не зверталася до ТзОВ «Закарпатгаз Збут» із заявами про припинення подачі газу, відмови від послуг ТзОВ «Закарпатгаз Збут», а фактично користувалася послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин. Позивач, як постачальник природнього газу, свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак, відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань та не сплачує вартість спожитого газу вчасно, що зумовило виникнення заборгованості перед позивачем. Ухвалою судді від 18.01.2022 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на веб-порталі судової влади України. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 267011295 від 22.07.2021 року [PERSON] є власником 9/20 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Інша частина, а саме 11/20 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Також встановлено, що на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , в якому відображено, відомості щодо кількості спожитого природного газу, а також грошові кошти, які виносились відповідачем за оплату спожитого природного газу. Також у споживача [PERSON] наявний борг за спожитий природний газ в розмірі 22307,72 грн. В контексті вимог позивача за предметом позову, суд при вирішенні позову виходить з наступного. Відповідно до п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», регулятор - це національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. До компетенції регулятора на ринку природного газу належить, зокрема затвердження правил постачання природного газу. 27.11.2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетичних та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року (далі - Правила). На виконання вимог ст.ст. 12 та 40 Закону України «Про ринок природного газу» регулятор затвердив типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Судом встановлено, що у газеті «Новини Закарпаття» від 22.12.2015 року ТзОВ «Закарпатгаз Збут» повідомило споживачів, що для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу всіх побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, ТзОВ «Закарпатгаз Збут» в установленому порядку направлятиме кожному побутовому споживачу типову заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник ТзОВ «Закарпатгаз Збут». Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) ТзОВ «Закарпатгаз Збут» за поставлений природний газ та факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору ТзОВ «Закарпатгаз Збут» відповідно до вимог Правил за умови, що у споживача відсутній інший постачальник. У зв`язку з цим необхідно зазначити, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, що передбачені договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно з п. 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, на підставі якого шляхом фактичного споживання [PERSON] природного газу між сторонами укладений договір на постачання природного газу, ТзОВ «Закарпатгаз Збут» зобов`язувалося постачати відповідачу природний газ в необхідних для неї об`ємах (обсягах), а відповідач зобов`язувалася своєчасно сплачувати позивачу вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Відповідно до п. 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30. 09.2015 року № 2496, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. Згідно з п.п. 4.3, 4.6 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць; споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктами 4.9, 5.2 договору передбачено, що відповідач зобов`язувався у разі порушення строків оплати за договором сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами цього договору; відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань, відповідно до чинних нормативно-правових актів та/або цього договору. Пунктами 4.9, 4.10, 8.2 договору позивачу надано право у разі нездійснення споживачем оплати за договором протягом десяти днів після встановленого строку здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу у порядку, визначеному цим договором; у разі прострочення оплати поточних платежів здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу у порядку, визначеному цим договором; вимагати від споживача відшкодування збитків у разі порушення споживачем строків розрахунків із постачальником. Згідно з розрахунком, наданим ТзОВ «Закарпатгаз Збут», заборгованість [PERSON] станом на 17.12.2021 року становить 22307,72 грн. Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про те, що ТзОВ «Закарпатгаз Збут» виконало в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, зокрема, провело пуск газу в газове обладнання у будинок за адресою [ADDRESS] , відкрило відповідачу особовий рахунок № [NUMBER] , здійснювало безперервне постачання природного газу, а споживач отримував послуги з газопостачання, проводились часткові оплати послуг за спожитий газ, проте належним чином своїх зобов`язань за договором не виконано, у зв`язку з чим станом на 17.12.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 22307,72 грн., що підлягає стягненню на користь ТзОВ «Закарпатгаз Збут». Розглядаючи позов в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд враховує таке. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов?язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що суд прийшов до висновку про прострочення виконання грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми є також обгрунтованими. Відтак на користь позивача підлягають стягненню 472,68 грн. інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 233,55 грн. В той же час вирішуючи заявлений позов, слід врахувати і наступне. Як було встановлено вище, будинок за адресою [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] (9/20 частки), а також [PERSON] (11/20 частки). Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). У ст. 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону. Таким чином, у разі належності будинку декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника манна (постанова Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц, постанова Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі 6-734цс15, постанова Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц). Підсумовуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи обов`язок співвласника майна брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості пропорційно до належної їй частки (9/20) в розмірі 10356,30 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Закарпатгаз Збут» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог - 23013,95 (100 % - 2270,00 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 10356,30 грн. (45 % - 1021,50 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1021,50 грн.

Outcome: partial