Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних за кредитним договором №50/07-К/02 від 07.09.2007 у сумі 2 964,52 доларів США за період з 12.06.2018 по 11.06.2021. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість за кредитом, яка була стягнута з нього на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2013 року у сумі 34 844,94 доларів США. На даний час рішення суду залишається не виконаним, а заборгованість не погашеною. 1 лютого 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно електронного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Судом установлено, що 07.09.2007 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 50/07-К/02. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 30 080,00 доларів США на строк з 07.09.2007 року по 06.09.2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2013 року у справі №161/2557/13-ц стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 50/07-К/02 від 07.09.2007 року в розмірі - 34 844,94 доларів США та 145 000,53 грн. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 22.03.2013. На даний час рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за кредитним договором № 50/07-К/02 від 07.09.2007 у сумі 2 964,52 доларів США за період з 16.09.2018 по 15.09.2021. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами законодавства. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором № 50/07-К/02 від 07.09.2007, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 30 080,00 доларів США на строк до 06.09.2019 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2013 року у справі №161/2557/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Таким чином, з ухваленням судом у 2011 році рішення про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № 50/07-К/02 від 07.09.2007 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до даного моменту у зв`язку з його невиконанням. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України , за увесь час прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 16.09.2018 по 15.09.2021 у сумі 2 964,52 доларів США нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання кредитного договору № 50/07-К/02 від 07.09.2007. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 2 270,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved