Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги вмотивовані тим, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 23 липня 2011 р. було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ДРАЦСу Хустського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом № 119 року. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Хустського районного суду від 11 грудня 2017 р. справа № 309/2825/17 шлюб між ними було розірвано. Згідно цього згідно рішення суду неповнолітню дитину [PERSON] , залишено на утриманні та вихованні матері [PERSON] і визначено стягувати з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13.09.2017 р. до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу їх спільна дитина залишилася на утриманні матері, при цьому відповідач жодним чином після розірвання шлюбу не допомагав утримувати їх спільну дитину, та не приймав участі у її вихованні. Враховуючи відмову відповідача добровільно виконувати вказане рішення суду позивачкою подана заява та отримано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Хустському районному відділі ДВС. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.07.2021 за № 46620707 заборгованість відповідача станом на 31.07.2021 р. становить 94 000 грн. Як видно із розрахунку відповідач, після відкриття виконавчого провадження жодного разу не сплатив аліменти. Відповідач жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною повністю, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Внаслідок нехтування своїми батьківськими правами дитина повністю втратила зв`язок із своїм батьком, що підтверджується його твором про свою сім`ю, в якому він зазначив, що він живе з мамою, тіткою, бабусею і дідусем і він дуже любить свою сім`ю і його люблять теж, тата він не бачив 5 років і не пам`ятає його на вигляд. В своєму позові позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явилися. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно , про місце і час розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Хустського районного суду, відзиву на позовну заяву не надсилав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Хустської міської ради Гулянич Т.Є. в судове засідання не з`явилася, надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутності та просить взяти до уваги висновок служби у справах дітей Хустської міської ради. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та належними доказами доведено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за період перебування у якому у них народився син [PERSON] [INFO] ( а.с.12) Рішенням Хустського районного суду від 11.12.2017 р. з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання та виховання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. ( а.с.14-15) Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилася на утриманні позивача , при цьому відповідач жодним чином після розірвання шлюбу не допомагає утримувати спільну дитину та не приймає участі у її вихованні. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.07.2021 за № 46620707 заборгованість станом на 31.07.2021 р. становить 94 000 грн. ( а.с. 16) Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною повністю, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Внаслідок нехтування своїми батьківськими правами дитина повністю втратила зв`язок із своїм батьком, що підтверджується його твором про свою сім`ю, в якому він зазначив, що він живе з мамою, тіткою, бабусею і дідусем і він дуже любить свою сім`ю і його люблять теж, тата він не бачив 5 років і не пам`ятає його на вигляд (а.с.20) У відповідності до ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України та роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьків батьківських прав не звільняє його від обов`язків матеріального забезпечення дитини. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач цього обов`язку систематично не виконує без поважних причин. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Хустської міської ради № 287/02-12 від 15.02.2022 р. визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] [INFO] .. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років. Враховуючи наведені обставини , а також враховуючи, що батько малолітнього сина [PERSON] [INFO] не цікавиться його долею, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи і ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є безумовною підставою відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України для позбавлення його батьківських прав.

Outcome: approved