Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] 10.12.2021 звернулася у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 23.11.2015 виконавчим комітетом Стебницької міської ради м. Дрогобича Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 35. Понесені у справі судові витрати позивач просить залишити за нею. Позов обґрунтовано тим, що їх сімейне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини між ними фактично припинились. Позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб, оскільки на даний час у них відсутні почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто тих моральних основ, які є основою шлюбу. Сторони мають різні погляди на життя, шлюб та подружні обов`язки, вони давно припинили вести спільне господарство, спільний побут, дозвілля. Через подружню зраду відповідача, постійне непорозуміння, сварки, унеможливлюють примирення між сторонами, сім`я фактично «розпалася», сторони на даний час проживають окремо. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] .. Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час відсутній. Відтак, позивач просить на підставі ст. ст. 7, 56, 105, 110, 112, 115 СК України позов задовольнити. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про розірвання шлюбу не подав. Заяви та клопотання учасників справи. 28.02.2022 через канцелярію суду із встановленням особи від позивача надійшла заява про розгляд справи по суті за її відсутності. У цій заяві позивач також зазначила, що позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 09.02.2022, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не має статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Судом також було задоволено заяву позивача про розгляд даної справи за її відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд\~може ухвалити\~заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У своєму рішенні від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03) Європейський Суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Так,\~судом встановлено,\~щосторони, які є громадянами України, вступили у шлюб 23.11.2015, який був зареєстрований виконавчим комітетом Стебницької міської ради м. Дрогобича Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 35. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Стебницької міської ради м. Дрогобича Львівської області 23.11.2015. У сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану в м. Замбрув Республіки Польща 11.01.2018. Судом також встановлено, що сторони разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Тому позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Згідно із ст. 24 зазначеного Кодексу,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ст. ст. 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Висновок суду за результатами розгляду справи. Виконуючи вищенаведені приписи, а також враховуючи ту обставину, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, а тому їх шлюб слід розірвати. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід розірвати шлюб між сторонами, котрий був зареєстрований 23.11.2015 виконавчим комітетом Стебницької міської ради м. Дрогобича Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 35. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 908 грн. і підтверджуються квитанцією слід залишити за позивачем, оскільки остання зазначила про таке у прохальній частині позовної заяви. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду та оплати вартості послуг за оформлення позовної заяви, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved