Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

21 січня 2022 року заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , зареєстрована та мешкає за адресую: [ADDRESS] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , шлюб який був зареєстрований 02 серпня 1973 року Соколівською сільської радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №14, про що 02 серпня 1973 року видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . 24.12.2021 року заявниця звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки її чоловік з 05 грудня 1995 року являвся пенсіонером Міністерства оборони України, проте, отримала рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки при розгляді документів, долучених до заяви та визначені права на пенсію в разі втрати годувальника встановлено, що в наданих документах, що засвідчують особу та ступень родинного зв`язку (у свідоцтві про одруження прізвище та по-батькові громадянина, який уклав шлюб, зазначено українською мовою [PERSON] , а в паспорті та свідоцтві про смерть - [PERSON] ). Ухвалою судді від 24.01.2021 року справу прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Сторони по справі у судове засідання не з`явились, від представника заявниці [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис № 15502 та видано Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . З метою отримання пенсії [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 29 грудня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення № 1892 про відмову в призначенні пенсії, в якому повідомлено про те, що при розгляді документів, долучених до заяви та визначенні права на пенсію в разі втрати годувальника, встановлено, що в наданих [PERSON] документах, що засвідчують особу та ступінь родинного зв`язку (у свідоцтві про одруження прізвище та по-батькові громадянина, який уклав шлюб, зазначено українською мовою [PERSON] , а в паспорті та свідоцтві про смерть - [PERSON] ). Дійсно, в свідоцтві про народження померлого (видане 09.03.1959 року Кизильським міськбюро РАГС Тувинської автономної області), який складено російською мовою, в графі «гражданин» зазначено « [PERSON] ». В посвідченні учасника бойових дій, в пенсійному посвідченні, військовому білеті офіцера запасу військових сил СРСР також зазначено російською мовою « [PERSON] ». В заповітах, які складені і підписанні померлим [PERSON] 13.05.2009 року та 16.10.2009 року, що посвідченні державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Глуханчук І.В., прізвище, ім`я та по-батькові зазначено українською мовою « [PERSON] ». З довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи, виданої департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 22.12.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знято з реєстрації за адресою [ADDRESS] , а довідкою № Л4-347585-ф/л від 22.12.2021року, виданою департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради підтверджується що заявниця з 09.02.2011 року по теперішній час зареєстрована за тою же адресою, що і [PERSON] . Тобто данні обставини підтверджують, що заявниця з померлим чоловіком сумісно зареєстрована та проживала за однією адресою. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в шлюбі у померлого [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . В свідоцтвах про народження дітей (видані російською мовою) в графі батько зазначено " [PERSON] " (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 30.11.1976 року відділом РАГС Каменнобродський м. Ворошиловград та свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 03.01.1975 року Білоцерковським міським відділом РАГС Київської області). Факт укладення шлюбу 02.08.1973 року заявниці з [PERSON] 1950 г.р. (зазначено російською мовою) підтверджується відміткою в паспорті заявниці Серії [NUMBER] , та в паспорті померлого [PERSON] Серія [NUMBER] . Таким чином, з вищенаведених доводів та наданих документів вбачається, що заявниця [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , шлюб з яких було зареєстровано 02.08.1973 року Соколівською сільської радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №14, про що 02.08.1973 року видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок) Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявниці важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням вказаного суд вважає доведеним вимоги заяви в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved