Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Державної митної служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, згідно з яким просив суд: стягнути з Державної митної служби України матеріальну шкоду в розмірі 2 923,38 грн.; моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2016 році позивачем було здійснено купівлю невеликої кількості риболовних товарів у приватної особи - продавця з Японії. Під час проходження митного контролю, посадовими особами Київської міської митниці в обох випадках було прийняті неправомірні рішення про нарахування мита, внаслідок чого позивач не міг отримати посилки без сплати цього мита. Позивач вважає, шо неправомірними рішеннями митного органу йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 2 923,38 грн. та моральну шкоду у розмірі 8 000 грн., у результаті чого звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.11.2020 року справу передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва. У лютому 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 15.02.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 24.11.2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди, судом встановлено наступне. Як вбачається з позовної заяви, у 2016 році позивачем було здійснено купівлю невеликої кількості риболовних товарів у приватної особи - продавця з Японії. Ці товари було відправлено двома посилками номер EL038259700JP та EL039297939JP через поштового оператора EMS Україна. Під час проходження митного контролю, посадовими особами Київської міської митниці в обох випадках було прийняті неправомірні рішення про нарахування мита, внаслідок чого позивач не міг отримати посилки без сплати цього мита. Рішення митного органу були мною оскаржені до Херсонського окружного адміністративного суду, яким було проведено судовий розгляд справ № 821/541/16 та №821/734/16. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 р. рішення Київської міської митниці від 12.05.2016 р. визнано незаконним. 02 листопада 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис щодо рішення про припинення Київської митниці Держмитслужби, як юридичної особи в результаті її реорганізації (код 43337359). Реорганізація Київської митниці Держмитслужби, як територіального органу, здійснюється шляхом приєднання до Державної митної служби України на виконання вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 895. Таким чином на час подання позову належним відповідачем слід вважати Державну митну службу України. Позивач вважає, шо неправомірними рішеннями митного органу йому було завдано матеріальну шкоду - він не зміг отримати міжнародні посилки номер EL038259700JP та EL039297939JP, за товари в яких та за їх пересилання було сплачено. За митними правилами, при нарахуванні митних платежів, отримання посилки можливе лише після сплати митних платежів в повному розмірі. За правилами поштового оператора EMS Україна термін зберігання посилок на складі не може перевищувати 30 днів, тому обидві посилки після закінчення строку зберігання, було повернуто до відправника у Японію. В подальшому позивач звернувся до відправника та запропонував йому вдруге відправити придбані товари. Відправник погодився та виставив рахунок на суму 91 долар США, який позивачем було сплачено 16.06.2016 р. ( Придбані товари вдруге мені було надіслано посилками EL000803648JP та EL001267209JP, які позивачем було отримано 22.06.2016 р., без будь-яких митних нарахувань. Таким чином внаслідок неправомірних дій відповідача позивач був вимушений двічі сплатити за пересилання придбаних товарів, чим йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 91 долар США, або 2 581,12 грн. (курс Національного банку України становить 28,364 грн. за 1 долар США станом на день складання позову - 06.11.2020 р.) Дослідивши відзив, судом встановлено наступне. Ст. 236 Митного кодексу України (далі - Кодекс) передбачено, що декларування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України у міжнародних поштових відправленнях (далі - МПВ), здійснюється оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником чи декларантом або уповноваженою ним особою. Пунктом 7.2 Положення «Про митний контроль та митне оформлення міжнародних поштових відправлень», затвердженого спільним наказом Державної митної служби України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27.10.99 №680/108 (далі - Положення), передбачено, що нарахування платежів при митному оформленні здійснюється посадовою особою митниці на бланку оглядового розпису форми МІ 5 із зазначенням відмітних ознак пойменованих в оглядовому розписі предметів, їх кількості та коду за УКТЗЕД. Стосовно митного оформлення міжнародного поштового відправлення (далі - МПВ) № EL038259700JP. Згідно інформації, наведеної відправником [PERSON] ([ADDRESS]) у митній декларації CN 23 вмістом МПВ є «Риболовні спінінги - 3 шт., риболовні вобл ери - 4 шт.» в графі «Valeur» зазначена вартість кожного найменування на загальну суму 14000 японських єн. Під час митного огляду встановлена наявність інвойсу від 16.02.2016 від відправника [PERSON] ( [ADDRESS] ), згідно якого вартість товарів складає 14000 японських єн. Враховуючи ненадання жодних належним чином оформлених документів, які передбачені ст. 368 Кодексу та наявність обґрунтованого сумніву щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості товарів, митницею було прийняте рішення про коригування митної вартості від 01.03.2016 № 10290301/2016/000623/1, згідно якого вартість товарів визначена митницю склала 39953,00 японських єн. З урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства України з питань державної митної справи та фактурної вартості наявних в МПВ товарів (39953,00 японських єн), митним органом проведено митне оформлення вкладення МПВ з нарахуванням митних платежів у сумі 1646,88 грн. (мито- 514,65 грн., податок на додану вартість - 1132,23 грн.). Розрахунок податків наведено в оглядовому розписі М-15 від 01.03.2016 № 10290301/2016/003126. Того ж дня, 01.03.2016 МПВ направлено оператором поштового зв`язку для вручення Позивачу (до Херсонського обласного вузла спеціального зв`язку). Стосовно митного оформлення МПВ № EL039297939JP. Згідно інформації, наведеної відправником [PERSON] ([ADDRESS]) у супровідному документі - підтвердженні доставки (PROOF OF DELIVERY) та інвойсі від 26.04.2016 № б/н вмістом МПВ є «Fishing Rod/Major Craft СКС-692 MH - 1 шт. - 6000 японських єн, Fishing Lure/FLT Barougue 120-1 шт. - 200 японських єн, Fishing Rod/Major Craft CKC-652 MH - 1 шт. - 6000 японських єн» в графі «Total valeur» зазначена загальна вартість товарів на суму 12200 японських єн. Під час митного огляду встановлено наявність товарних ярликів, згідно яких вартість товарів складає:риболовний спінінг СКС-652МН - 14800 японських єн, риболовний спінінг СКС-692МН - 15200 японських єн, що не відповідає інформації, зазначеної відправником у супровідному документі - підтвердженні доставки (PROOF OF DELIVERY) та в інвойсі від 26.04.2016 № б/н. Враховуючи ненадання жодних належним чином оформлених документів, які передбачені ст. 368 Кодексу та підтверджують вартість саме риболовного воблеру, наявність обґрунтованого сумніву щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості товарів (інтернет - ресурс продавця, передбаченого Наказом), митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості від 12.05.2016 № 10290301/2016/001534/1, згідно якого вартість риболовного воблеру склала 3800 японських єн. Отже, загальна вартість вкладення МПВ становила 33800 японських єн, яка складалася з вартості риболовного спінінгу СКС-692МН згідно товарного ярлику - 15200 японських єн, з вартості риболовного спінінгу СКС-652МН згідно товарного ярлику - 14800 японських єн та вартості риболовного воблеру Barougue 120 згідно рішення про коригування митної вартості від 12.05.2016 № 10290301/2016/001534/1 - 3800 японських єн. З урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства України з питань державної митної справи та фактурної вартості наявних в МПВ товарів (33800 японських єн), митним органом проведено митне оформлення вкладення МПВ з нарахуванням митних платежів у сумі 1131,57 грн. (мито-353,62 грн., податок на додану вартість - 777,95 грн.). Розрахунок податків наведено в оглядовому розписі М-15 від 12.05.2016 № 10290301/2016/006963. Того ж дня, 12.05.2016 МПВ направлено оператором поштового зв`язку для вручення одержувачу (до Херсонського обласного вузла спеціального зв`язку). За інформацією оператора поштового зв`язку (Державне підприємство спеціального зв`язку) вищезазначені МПВ були повернені відправнику до країни відправлення (Японія) з причини надходження заяв такого змісту від одержувача. Тобто, оператор поштового зв`язку (Державне підприємство спеціального зв`язку) не має повноважень для такого повернення, крім - за наявності волевиявлення одержувача МПВ (заяви). Зазначена норма закріплена пунктом 114. Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 № 270: одержувач може відмовитися від одержання поштових відправлень, про що на повідомленні про надходження МПВ робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Також, [PERSON] стверджує, що у МПВ №EL000803648JP та EL001267209JP повторно пересилалися ті самі товари, що й у МПВ №EL039297939JP та EL038259700JP. За твердженням [PERSON] , нове МПВ №EL000803648JP є ідентичним МПВ №EL039297939JP, але жодних доказів до матеріалів справи надано не було. За правилами поштового зв`язку зазначені МПВ є різними відправленнями. Наданий [PERSON] скріншот оплати PayPal, в якому зазначено, що вартість повторної доставки склала 91 долар США, неможливо ідентифікувати з причини відсутності інформації щодо номерів МПВ та переліку товарів, які знаходилися в МПВ. Отже, будь яких доказів про факт оплати за доставку саме МПВ №№EL000803648JP та EL001267209JP [PERSON] до матеріалів справи надано не було. Таким чином, позивач не надав жодних доказів проте, що в МПВ №№EL000803648JP та EL001267209JP знаходився такий самий вантаж, який слідував в МПВ №№ EL039297939JP та EL038259700JP. Крім того, позивач мав можливість після отримання від митниці розрахунків податків наведених в оглядових розписах М-15 від 01.03.2016 № 10290301/2016/003126 та від 12.05.2016 № 10290301/2016/006963 на загальну суму 2 778,45 грн., сплатити ці кошти та отримати товар. В подальшому оскаржити в адміністративному порядку рішення про митну вартість та стягнути сплачені кошти, згідно встановленого порядку на підставі рішення суду. Але позивач не скористався вищезазначеною можливістю. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з Державної митної служби України про відшкодування матеріальної шкоди є незаконною та необгрунтованою, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 923,38 грн. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне. Як вбачається з позовної заяви, внаслідок неправомірних дій відповідача позивач не зміг своєчасно отримати необхідні товари, які було придбано. Ці товари позивач отримав із значним запізненням, та це коштувало йому додаткових грошових витрат, витрат часу на організацію повторного пересилання та отримання посилок. Але найбільші та найдовші витрати часу та зусиль позивачу довелося прикласти для доведення неправомірності дій відповідача у судових процесах довжиною у 4 роки в судах всіх інстанцій, включаючи Верховний Суд, що приводило до порушення усталених життєвих зв`язків. Тим самим позивач вважає, що йому заподіяно значну моральну шкоду, оскільки він об`єктивно зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою митного органу, яка підлягає відшкодуванню винною особою відповідно до закону. Зважаючи на тривалу неправомірну поведінку відповідача та глибину понесених душевних страждань, позивач вважає, що справедливим буде відшкодування завданої моральної шкоди в грошовому еквіваленті у 8 000 грн. Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди. Виходячи з вищевикладеного вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 000,00 грн. також не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed