Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про усунення порушень права власності на житлове приміщення, мотивуючи її тим , що у приватній власності позивача знаходиться житловий будинок, який розміщений по [ADDRESS] . У зазначеному житлі зараз постійно проживає син позивача - [PERSON] та онучка позивача - [PERSON] , 2007 року народження. Вказане житло належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 27 вересня 2007 року, посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу, відповідно до якої позивач придбала його у громадянки [PERSON] . Право власності на вказане нерухоме майно за позивачем було зареєстровано у КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 жовтня 2007 року. Відповідач - [PERSON] являється колишньою невісткою позивача. Фактично вона не проживає у вказаному житлі приблизно з кінця 2018 року (з моменту фактичного розлучення із сином позивача) так як дійсне місце її постійного проживання в іншому житлі (житловому будинку батьків відповідача). На законну вимогу позивача - як власника житла, до відповідач знятись із реєстраційного обліку, вона в телефонному режимі відповідає відмовою. Позивач - [PERSON] звернулась до Брацлавської селищної ради із заявою про зняття відповідача із реєстраційного обліку у житлі. Однак, на дану заяву позивач отримала відмову і їй було рекомендовано звернутись до суду із приводу зазначеного питання. Будучи зареєстрованим у житлі позивача, відповідач порушує позивача конституційне право, як законного власника, володільця - вільно розпоряджатися своїм майном, а саме - житловим будинком. Вона не несе витрат по утриманню житла, не приймає участі у спільному побуті, [PERSON] та її син не можуть належним чином оформити субсидію. Таким чином позивачка змушена звернутись до суду із даної позовною заявою Заяви, клопотання позивача, відповідача Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Співробітником ТОВ «Укрпошта» копію ухвали про відкриття провадження та матеріали цивільної справи повернуто з зазначенням адресат відсутній за вказаною адресою . Відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, відповідач до суду не подала, заяв про визнання позовних вимог чи відкладення розгляду справи до суду не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 17.12.2021 року. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали судді від 17.12.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи , а саме : копію паспорта позивача [PERSON] (а.с.6), копію технічного паспорту на житловий будинок , що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.7-11), копію договору купівлі-продажу житилового будинку від 27.09.2007 року , укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9), копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.10.2007 року (а.с.10), копію заяви про зняття з реєстрації місця проживання від 08.12.2021 року (а.с.13), копію акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території смт. Брацлав, відповідно до якого громадянка [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з 2018 року (а.с.14), копію домової книги для прописки громадян, які проживають в [ADDRESS] (а.с.15-19), суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі Садов`як проти України зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом. Вислів згідно із законом не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Згідно із ст. 150 ЖК України , громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України , статті 316- 319 ЦК ). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб. У відповідності до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71 , 72 , 116 , 156 ЖК УРСР ; стаття 405 ЦК ), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідност.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). Крім цього, у відповідності зі ст. ст.150,155 ЖК України\~громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право. За приписами статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Обставин щодо створення відповідачу будь-яких перешкод у проживанні в спірному житловому приміщенні або про поважність причин власної відсутності відповідачем [PERSON] не заявлено. Висновки суду Враховуючи наведене та вимоги діючого законодавства, а також те, що позивач, як власник нерухомого майна має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження особистим нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати житловий будинок за власним розсудом, наразі відповідач [PERSON] не є співвласником даного житлового приміщення, а також фактично відсутній у зазначеному будинку більше одного року, а тому сукупність встановлених обставин визначає застережені законом підстави визнання відповідача особою, яка втратила право користуванням житловим будинком, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у межах заявлених вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved