Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 20 березня 2020 року в сумі 107000,00 грн, що є сумою основного боргу, а також просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 12123,10 грн, неустойку в сумі 322 203,75 грн., вказуючи, що 20 березня 2020 року він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 107 000,00 грн. на строк до 01 серпня 2020 року, що підтверджується договором позики, копію якого відповідач отримав, та розпискою відповідача про отримання грошових коштів. Однак, відповідач свідомо ухилявся та уникав виконання взятих на себе зобов`язань і станом на листопад 2021 року борг не повернув. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року цивільну справу № 598/2019/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано на розгляд Борщівському районному суду Тернопільської області за територіальною підсудністю за місцем проживання відповідача. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2022 року в даній справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, у якому не визнає позовних вимог про стягнення з нього інфляційних збитків, оскільки не погоджується з їх розрахунком. Також не визнає позовних вимог в частині стягнення з нього неустойки в сумі 322 203,75 грн., оскільки вважає її нарахування як недобросовісну підприємницьку практику, що має на меті отримання прибутку через необізнаність клієнта. Крім того, зазначив, що на період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, він звільнений від сплати неустойки. Не заперечує, що заборгував позивачу за договором позики 107 000 грн. В судове засідання позивач не з`явився, через систему «Електронний суд» направив суду заяву, в якій просить провести судовий розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник - адвокат Когут О.В. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с.5). Відповідно до п.1 договору позики позикодавець [PERSON] передав, а позичальник [PERSON] прийняв у власність 107 000,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики, який засвідчує її власним підписом. Згідно п.2 договору позики зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 01 серпня 2020 року. Згідно п.9 договору позики якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, проігнорував встановлений цим договором строк, він зобов`язаний в обов`язковому порядку сплатити суму боргу (позики) з урахуванням 2,5 % коштів за кожний прострочений день з розрахунку від всієї позиченої суми заборгованості , починаючи з наступного дня, коли вийшов строк повернення коштів, а також провести в повному обсязі платежі, передбачені параграфом 2 глави 49 книги 5 Цивільного кодексу України. Відповідно до розписки від 20 березня 2020 року , даної [PERSON] , він отримав від [PERSON] гроші в сумі 107 000,00 грн. на підставі договору позики від 20 березня 2020 року , які він зобов`язався повернути в строк, визначений умовами договору позики, а саме 01 серпня 2020 року (а.с.6). Відповідач визнав, що взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, позику в строк до 01.08.2020 позивачу не повернув. В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають захисту. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат проведено позивачем за період з 02 серпня 2020 року по 31 жовтня 2021 року та визначено заборгованість за інфляційними втратами в сумі 12 123,10 грн. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком, окрім того такий розрахунок відповідачем не спростовано, а його заперечення, викладені у відзиві з цього приводу, суд вважає необгрунтованими. Позивачем також заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за один рік, починаючи з 02.08.2020. Неустойку (пеню) позивач нарахував відповідно до п.9 договору позики з розрахунку 2,5% від суми загального боргу за кожен день прострочення в розмірі 976 375,00 грн., проте, враховуючи майновий стан боржника, наявність пандемії COVID-19, неспівмірно високі нараховані штрафні санкції, судову практику Верховного суду в подібних справах, зменшив нараховану суму і просить стягнути з відповідача в його користь неустойку в сумі 322 203,75 грн. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1. ч.2 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу). Відповідач посилається на те, що він звільняється від обов`язків сплачувати на користь кредитора пеню відповідно до положень законодавства щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби COVID -19. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено з 12.03.2020 року на усій території України карантин та рішенням уряду загальнонаціональний карантин продовжено до 31.05.2022. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З огляду на наведене суд вважає, що взадоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 322 203,75 грн. необхідно відмовити за безпідставністю. Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 20.03.2020 в сумі 107 000,00 грн., що є сумою основного боргу, інфляційні в сумі 12 123,10 грн., всього в сумі 119 123,10 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково: 119 123,10 грн. х 100 % : 441326,85 грн. = 26,99 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1191,14 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 550, 610 - 612, 625, 1046, 1049 ЦК України та

Outcome: partial