Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Покоєвич А.О., звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування зазначивши наступне. 31 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано 19 червня 2012 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного рішення суду, а також за домовленістю між подружжям, дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Оскільки відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання спільної дитини, [PERSON] вимушена звернутися до суду з цим позовом. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і такий рівень розвитку дитини у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач одна не в змозі забезпечити дитині, тому батько, який зобов`язаний і має можливість надавати таку матеріальну допомогу, зобов`язаний брати участь в утриманні дитини. Вважає, що розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача має становити 1/3 частину від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір, на його думку, буде відповідати потребам дитини. Просить суд стягнути з [PERSON] , 1975 року народження, на користь [PERSON] , 1981 року народження, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3500 гривень. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення грошових коштів на додаткове утримання дитини, в обґрунтування зазначивши про те, що у первісному позові позивач вказує лише усі законні підстави на стягнення аліментів на їх меншого сина та жодного аргументу, щодо додаткового утримання їх старшого сина. Він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і у цьому шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , але від цього ж шлюбу вони ще мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося і уже з лютого 2012 року вони припинили шлюбні відносини, і з цього приводу було винесено рішення Уманським міськрайонним судом Черкаської області. Після розірвання шлюбу, відповідач вирішила одноособово, що старший син залишиться проживати з ним, а менший буде на її утриманні. При цьому, між собою вони домовилися, що на стягнення аліментів жодна із сторін звертатися до суду не буде. Діти росли, згодом відповідач виїхала за межі України, де працевлаштувалася та працює там і до цього часу. Як батько, він підтримує меншого сина і матеріально, і морально. Крім того, у часи відсутності матері, він періодично проживає у нього, між ним і дітьми гарні відносини, він не відмовляється від законної оплати аліментів, але вважає, що аліменти мають стягуватися у розмірі 1/4 частини від його заробітку. Старший син дійсно проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач не тільки не цікавиться його життям, але й не бере жодної участі у додатковому утриманні дитини. При цьому він, [PERSON] , з 2019 року не працює, проживає за рахунок підсобного господарства та вирощування сільськогосподарської продукції. Їх спільний з відповідачем син навчається в Уманському вищому навчальному закладі на платній формі навчання, де він оплачує повністю його навчання та всі інші потреби дитини його віку. Зважаючи на те, що [PERSON] подала до нього позов про стягнення аліментів на утримання їх меншого сина, вважає, що участь у додаткових витратах стосовно їх старшого сина має приймати не лише батько, а й мати в рівних частках кожен. За період навчання їх сина [PERSON] ним було сплачено грошові кошти в сумі 34 685 гривень. У зв`язку з цим просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на його користь вже понесені ним додаткові витрати на дитину в розмірі 17342 гривні 50 копійок. Представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокатом Покоєвичем А.О. було подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки позов є необґрунтованим з наступних підстав. Так, [PERSON] у зустрічній позовній заяві посилається на те, що [PERSON] звернулася до суду з метою стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її утриманні. Натомість, про сина [PERSON] , [INFO] , вона не зазначила. Згідно чинного законодавства, кошти на утримання дітей стягуються на користь того, з ким проживає дитина, тому його довіритель і звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , який саме з нею і проживає, про що додано довідку, та знаходиться на її утриманні. При цьому [PERSON] до зустрічної позовної заяви додає довідку про склад сім`ї від 06.04.2020 року, яка не відповідає дійсності і вводить суд в оману. Щодо додаткових витрат на утримання старшого сина, то останній, оскільки є повнолітнім, міг би і сам звернутися до суду щодо стягнення з [PERSON] додаткових витрат на своє утримання. [PERSON] зазначає про те, що ним самостійно було сплачено грошові кошти в сумі 34 685 гривень на оплату навчання старшого сина [PERSON] , але жодних доказів цього не надав. Повідомляє суд про те, що [PERSON] і [PERSON] в час, коли були прописані разом, спільно оплачували сину [PERSON] навчання, а також спільно надавали йому грошові кошти, що свідчить про те, що [PERSON] матеріально забезпечує сина. На його думку, усі обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, ґрунтуються на припущеннях і не підкріплені жодним доказом. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Покоєвич А.О. в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, оскільки неповнолітній син знаходиться на утриманні його довірителя, а відповідач, він же позивач за зустрічним позовом, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина, працездатний, має задовільний стан здоров`я, у нього є нерухоме майно, і будь-яких перешкод для сплати аліментів він не має. Також зазначив, що позивачем при зверненні до суду було витрачено кошти на правову допомогу, і він вважає, що ці кошти мають бути стягнуті з [PERSON] на користь його довірителя. Проти задоволення зустрічного позову заперечує, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. На його думку, будь-яких підтверджень того, що саме [PERSON] здійснював оплату за навчання сина, позивачем за зустрічним позовом не надається. Сторони по справі певний час проживали разом і усі витрати на утримання сина, в тому числі і на його навчання ними здійснювалися спільно. Також вважає, що оскільки старший син є повнолітнім, він міг і сам звернутися до суду з позовом про стягнення з матері коштів на навчання. У зв`язку із цим, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Єременко І.В. в судовому засіданні вимоги первісного позову визнала частково. Зазначила, що її довіритель розуміє, що він має брати участь в утриманні дітей, тому не заперечу проти стягнення з нього аліментів, але у розмірі 1/4 частина від його заробітку, оскільки вважає, що така частка буде достатньою для належного забезпечення сина, тим більше з урахуванням того, що між сторонами була усна домовленість про утримання дітей, а також, що [PERSON] проживає за кордоном і неповнолітній син фактично проживає з [PERSON] , який також несе певні витрати на його утримання. При цьому зазначила, що оскільки її довірителем позов визнано частково, судові витрати, які включають витрати за правову допомогу, мають становити 50% від вказаної та доведеної у судовому засіданні суми. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просить суд його задовольнити. На її думку, оскільки [PERSON] , в порушення домовленості, поставила питання про стягнення аліментів на утримання молодшого сина, є сенс стягнути з неї додаткові витрати на утримання старшого сина. Оскільки старший син, про що не було зазначено [PERSON] у первісному позові, проживає з батьком, навчається і за що [PERSON] було здійснено оплату у розмірі 34685 гривень, ці кошти мають стягуватися з обох батьків. Крім оплати за навчання її довіритель ніс і інші витрати, про стягнення яких він питання не ставить. Вважає, що [PERSON] має сплатити половину додаткових витрат, понесених її довірителем за навчання сина. У зв`язку з цим, просить суд зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийшов до наступного. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено про те, що згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2012 року, яке вступило в законну силу 29.06.2012 року, шлюб між [PERSON] , 1981 року народження, та [PERSON] , 1975 року народження, зареєстрований 31 жовтня 1998 року, у виконавчому комітеті Ятранівської сільської ради Уманського району Черкаської області, актовий запис № 07, було розірвано. У вказаному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ятранівської сільської ради Уманського району Черкаської області, актовий запис про народження № 06, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Ятранівською сільською радою Уманського району Черкаської області, актовий запис № 3. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області 31 травня 2021 року за № 297 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї (зареєстрованих) входять в тому числі діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , відповідач по первісному позову, та [PERSON] , 1975 року народження, які не є родичами [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони проживають окремо. Питання щодо проживання дітей між ними було досягнуто раніше і не заперечувалося їх представниками у судовому засіданні. Син [PERSON] , 2008 року народження, проживає з матір`ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Враховуючи те, що [PERSON] несе витрати як на своє утримання, так і на утримання дитини, суд вважає, що [PERSON] також повинен нести періодичні витрати на утримання молодшого сина, який проживає з матір`ю, для забезпечення належного розвитку та умов його проживання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. [PERSON] просила суд визначити розмір аліментів на утримання сина в частині від заробітку [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. [PERSON] не представлено і не зазначено належних та допустимих доказів того, що [PERSON] має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , 2008 року народження, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення їхньою дитиною повноліття. Так само позивачем за первісним позовом не доведено та не обґрунтовано, що саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення розвитку дитини. При цьому, представником відповідача за первісним позовом в судовому засіданні було підтверджено, що батько [PERSON] не заперечує проти сплати аліментів, але вважає, що буде спроможний сплачувати 1/4 частину від його доходів, оскільки з ним проживає їх старший син, який є повнолітнім, але, який також потребує матеріальної підтримки. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів суд вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги первісного позову та визначити до сплати [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів суд вважає достатнім та таким, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо зустрічного позову, суд не вбачає підстав для його задоволення, у зв`язку із наступним. Як було встановлено в ході розгляду вказаної справи, [PERSON] , [INFO] , проживав з батьком [PERSON] та перебував на його утриманні. У відповідності до довідки № 01-10/435 від 21.05.2021 року Уманського національного університету садівництва, [PERSON] , навчався в Уманському національному університеті садівництва у період з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року на денній формі навчання, факультеті економіки і підприємництва на місцях з відшкодуванням вартості навчання за рахунок фізичних та юридичних осіб та за цей період було сплачено за навчання 34685,00 гривень. Станом на 21.05.2021 року заборгованість по оплаті за навчання відсутня. У зв`язку із зазначеним [PERSON] просить суд стягнути половину вказаної суми з [PERSON] на його користь, як уже понесених ним додаткових витрат на дитину. При цьому [PERSON] інших доказів того, що вказані кошти були сплачені за навчання особисто ним, до справи не надає. Дійсно, згідно ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як встановлено судом, повнолітній син [PERSON] , навчався в Уманському національному університеті садівництва, і заборгованості по оплаті за навчання дійсно не має. Разом з цим у період його навчання [PERSON] не ставив питання щодо стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на період навчання повнолітнього сина. Також позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів того, ким саме були сплачені кошти за навчання сина [PERSON] , але на цей час ставить питання про стягнення з [PERSON] саме додаткових витрат, пов`язаних з оплатою за навчання спільного сина. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст.181,182 СК України. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за №3» роз`яснено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку та підлягають доведенню в судовому засіданні. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). З урахуванням викладених обставин та приписів законодавства, вимога [PERSON] про стягнення половини витрачених коштів на навчання повнолітнього сина є необґрунтованою оскільки в даному випадку сплата коштів за навчання не може бути віднесена до додаткових витрат на дитину, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав у задоволенні зустрічного позову. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес ; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що витрати позивача за первісним позовом, пов`язані із отриманням правової допомоги у розмірі 3500,00 грн., підтверджені квитанцією прибуткового касового ордеру від 26.05.2020 року, та відповідним розрахунком, є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін, а також співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне також стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 908,00 гривень, оскільки позивач за первісним позовом при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial