Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 26 серпня 2004 року. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є відповідач що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.04.2008 року міським відділом актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Рішенням франківського районного суду м.Львова від 12.09.2011 року шлюб розірвано. Визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з матірю. На праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS] , що стверджується витягом про державну реєстрацію прав №28952791 від 09.02.2011 року. Відповідач в даній квартирі зареєстрований з 12 лютого 2008 року, однак фактично за даною адресою з часу реєстрації не проживає. Місце його проживання на даний час невідоме. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. 26 серпня 2004 року сторонами убло зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб № [NUMBER] . Згідно рішення франківського районного суду м.Львова від 12.09.2011 року шлюб розірвано. У шлюбі сторін народився син [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2000. Згідно акту ЛКП «Затишне» №659 від 15.11.2019, [PERSON] , фактично з 2012 року за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки в квартирі по [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст. 1,6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації, не проживає понад встановлені строки в житловому приміщенні. Окрім цього, судом не встановлено домовленості між ним і основним квартиронаймачем житла щодо порядку користування квартирою і залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні його законних прав, а тому відповідача слід визнати такими, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved