Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві (далі - ТУ ДБР), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову, позивач зазначала про те, що 12 жовтня 2018 року у відсутність дозволів слідчого судді працівниками Служби безпеки України (далі - СБУ) проведено обшуки у належних їй на праві власності квартирах в. м. Запоріжжі, за наслідками яких у неї було вилучено мобільні телефони та комп`ютерну техніку. Одночасно такі ж обшуки були проведені за місцем проживання та роботи у її чоловіка [PERSON] та вилучено кошти в сумі 370 000 грн та 20600 доларів США, які є власністю родини та відображені в декларації про доходи. Обшуки були проведені в рамках кримінального провадження №22018008000000000040 від 31 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Зазначене провадження у подальшому об`єднано з кримінальним провадженням № 220180080000000011 від 25 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України. Підозру у зазначеному кримінальному провадженні нікому не пред`явлено, досудове розслідування завершено постановою про закриття кримінального провадження. У вказаному кримінальному провадженні позивач та її чоловік були особами, права яких обмежено під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження. [PERSON] звернувся із заявою до Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) в порядку ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей про вчинене працівниками органів СБУ кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 365 КК України. За наслідками розгляду заяви відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесені не були, що змусило його звернутись до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року скаргу адвоката Рембецького В.Ю. подану в інтересах [PERSON] - задоволено. Зобов`язано внести відомості до ЄРДР про можливе перевищення службовими особами Головного слідчого управління СБУ та слідчого управління Головного слідчого управління СБУ своїх службових повноважень під час проведення ними 12 жовтня 2018 року обшуків житлових та іншого володіння осіб у рамках кримінального провадження №22018008000000000040. 01 березня 2019 року відповідно до зазначеної ухвали суду прокурором відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Шевченком Д.А. до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення №42019000000000466 за ч. 1 ст. 365 КК України (незважаючи на те, що в заяві [PERSON] , яку задоволено Печерським районним судом м. Києва повідомлялось про вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України). Провадження досудового розслідування було доручено слідчому Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіну А.Є., який не забезпечив ефективність досудового розслідування в розумні строки, порушено вимоги КПК України щодо здійснення необхідних процесуальних дій, допущено відверту тяганину у здійсненні досудового розслідування. Бездіяльність слідчого носила триваючий характер, що змусило її та її чоловіка звернутись до суду зі скаргою про визнання його бездіяльності протиправною (справа №757/32633/20-к). 11 березня 2019 року позивач на адресу керівника ДБР направила заяву про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №42019000000000466 за ч. 1 ст. 365 КК України. Постановою слідчого Болотіна А.Є. від 08 квітня 2019 року в задоволенні заяви позивача відмовлено. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року скасовано постанову слідчого Болотіна А.Є. у визнанні [PERSON] потерпілою. 14 серпня 2019 року слідчий виніс постанову про визнання потерпілим щодо позивача. У зв`язку із набуттям статусу потерпілої у зазначеному кримінальному провадженні 05 вересня 2019 року позивач направила клопотання в порядку ст. ст. 55, 56 КПК України про проведення ряду слідчих дій. 27 вересня 2019 року позивач отримала копію постанови слідчого від 08 вересня 2019 року про часткову відмову в задоволенні заявленого позивачем клопотання. 28 травня 2020 року позивач направляла слідчому клопотання про допит її в якості потерпілої та надання кримінального провадження для ознайомлення, однак відповіді не отримала. 26 червня 2020 року адвокат Рембецький В.Ю. в інтересах позивача та її чоловіка направив клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. 21 вересня 2020 року слідчий Болотін А.Є. повідомив адвоката про залишення його клопотання без розгляду, оскільки кримінальне провадження закрито 01 березня 2020 року. Вказану постанову позивач оскаржила в установленому законом порядку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року постанову слідчого Болотіна А.Є. від 01 березня 2020 року про закриття кримінального провадження скасовано, зобов`язано слідчого відновити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування. Отримавши судове рішення, [PERSON] надіслав до ТУ ДБР заяву про надання інформації у кримінальному провадженні №42019000000000466 від 01 березня 2019 року. 28 липня 2021 року він звернувся із заявою до Офісу Генерального прокурора, військової прокуратури Київського гарнізону та ТУ ДБР про надання інформації щодо виконання ухвали від 17 лютого 2021 року Печерського районного суду м. Києва. 17 вересня 2020 року [PERSON] звернувся повторно із заявою щодо надання інформації у кримінальному провадженні №42019000000000466 від 01 березня 2019 року та притягнення слідчого до відповідальності. На зазначену заяву [PERSON] отримав відповідь від військової прокуратури Київського гарнізону про те, що слідчому Болотіну А.Є. вказано на необхідність здійснення необхідних та можливих слідчих дій у кримінальних провадженнях у розумні строки. Унаслідок бездіяльності та безвідповідальності слідчого Болотіна А.Є. жодній особі не повідомлено про підозру. За результатами кримінального провадження воно завершено у зв`язку зі спливом термінів встановлених для розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Такий результат став наслідком неефективного досудового розслідування, проведеного з порушенням об`єктивно необхідних строків та умисних дій слідчого спрямованих на приховування злочину, вчиненого працівниками СБУ. Факт неналежного виконання службових обов`язків свідчим ТУ ДБР підтверджується ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року та військовою прокуратурою Київського гарнізону. Наведені порушення є підставою для відшкодування за рахунок держави завданої позивачу моральної шкоди у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій позивач є потерпілою. На підставі наведеного, позивач просила стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої унаслідок бездіяльності слідчого ТУ ДБР Болотіна А.Є., допущеної при розслідуванні кримінального провадження № 42019000000000466 за ч. 1 ст. 365 КК України. Ухвалою судді від 08 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 06 грудня 2021 року від ТУ ДБР надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що всі слідчі дії слідчих ТУ ДБР були вчинені в межах та у строки відповідно до чинного законодавства України. Жодних порушень прав, свобод та інтересів позивача зі сторони слідчих ТУ ДБР не здійснено. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач не довела належними і допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди внаслідок невнесення слідчим ТУ ДБР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за її заявами, причинний зв`язок між діями слідчого та настанням негативних наслідків, на які вона посилалася. За таких обставин, підстави для задоволення позову [PERSON] - відсутні. 06 грудня 2021 року від Державної казначейської служби надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що зі змісту позову вбачається, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала. Саме по собі задоволення ухвалами суду скарг позивача не свідчить про завдання їй моральної шкоди. Крім того, судом не ухвалено жодного рішення, яким би було визнано дії або бездіяльність неправомірними або незаконними, тому посилання позивача на норму статті 1174 ЦК України є безпідставними. Разом з тим, позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральних страждань на суму 300 000 грн. 13 грудня 2021 року від позивача надійшла заява про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що ТУ ДБР проводилось досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №42019000000000466 від 01 березня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року в справі №757/55484/18-к. [PERSON] звернувся до ДБР із заявою в порядку ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей про вчинене працівниками органів СБУ кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 365 КК України, в якій зазначив про те, що 12 жовтня 2018 року у відсутність дозволів слідчого судді працівниками СБУ проведено обшуки у належних на праві власності квартирах [PERSON] в. м. Запоріжжі, за наслідками яких у неї було вилучено мобільні телефони та комп`ютерну техніку. Одночасно такі ж обшуки були проведені за місцем проживання та роботи у [PERSON] та вилучено кошти в сумі 370 000 грн та 20600 доларів США. [PERSON] подала заяву до ДБР про визнання її потерпілою у цьому кримінальному провадженні, посилаючись на ст. 55 КПК України, мотивуючи тим, що діями правоохоронців їй завдано шкоди. Постановою слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіна А.Є. від 08 квітня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про визнання її потерпілою в кримінальному провадженні №42019000000000466 від 01 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України відмовлено. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року задоволено скаргу адвоката Рембецького В.Ю., поданої в інтересах [PERSON] на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіна А.Є. від 08 квітня 2019 року. Вказану постанову скасовано. Постановою слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіна А.Є. від 14 серпня 2019 року [PERSON] визнано потерпілоюв кримінальному провадженні №42019000000000466 від 01 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. 05 вересня 2019 року [PERSON] подала слідчому Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіну А.Є. клопотання про проведення слідчих дій. 01 березня 2020 року слідчий Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотін А.Є. виніс постанову про закриття кримінального провадження №42019000000000466 від 01 березня 2019 року у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. 28 травня 2020 року [PERSON] подала слідчому Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіну А.Є. заяву, в якій просила про проведення її допиту, надання кримінального провадження для ознайомлення, повідомлення прізвища прокурорів - процесуальних керівників досудовим розслідуванням, в разі закриття кримінального провадження - надати копію постанови. 14 вересня 2020 року [PERSON] подала слідчому Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіну А.Є. клопотання про допит її в якості потерпілої та про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження. 17 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону та Київської міської прокуратури, щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42019000000000466 від 01 березня 2019 року. 28 вересня 2020 року слідчий Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотін А.Є. повернув [PERSON] без розгляду клопотання про проведення слідчих дій та ознайомлення з матеріалами справи у зв`язку із закриттям кримінального провадження №42019000000000466 від 01 березня 2019 року, оскільки закінчено строк досудового слідства. 22 вересня 2020 року [PERSON] подав в Печерський районний д м. Києва скаргу на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіна А.Є. від 01 березня 2019 року №42019000000000466. 30 жовтня 2020 року Військова прокуратура Київського гарнізону на заяви [PERSON] від 17 вересня 2020 року, подані до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону та Київської міської прокуратури надала відповідь про те, що постанова слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіна А.Є. від 01 березня 2019 року про закриття кримінального провадження №42019000000000466 є незаконною та необґрунтованою, слідчим не вжито достатніх заходів для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, не забезпечено виконання наданих процесуальних керівником вказівок, не вжито інших заходів для виконання вимог КПК щодо досудового розслідування. 01 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Військової прокуратури Київського гарнізону щодо вжитих заходів реагування до слідчого ТУ ДБР Болотіна Є.А. 11 грудня 2020 року Військова прокуратура Київського гарнізону надала [PERSON] відповідь про врахування інформації наданої прокуратурою гарнізону та здійснення відомчого контролю за роботою слідчих, зокрема слідчому ТУ ДБР Болотіну Є.А. вказано на необхідність здійснення необхідних та можливих слідчих дій в кримінальних провадженнях в розумні строки. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року скаргу [PERSON] від 22 вересня 2020 року задоволено. Постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР Болотіна А.Є. від 01 березня 2020 року про закриття кримінального провадження № 42019000000000466 скасовано, зобов`язано слідчого відносити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування. Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала на те, що внаслідок бездіяльності та безвідповідальності слідчого Болотіна А.Є. відбулось приховування злочину, вчиненого працівниками СБУ та завдання їй моральної шкоди. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довела, що внаслідок бездіяльності та безвідповідальності слідчого Болотіна А.Є. та проведеного ним неефективного досудового розслідування, проведеного з порушенням об`єктивно необхідних строків відбулось приховування злочину, вчиненого працівниками СБУ та завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 300 000 грн. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed