Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування, квартири, серії та номер в реєстрі за №1639, виданий 19.05.2009 року посвідченого нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу: Каленюк B.C., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 276413050 від 23.09.2021 року. Право власності на вказане нерухоме майно належним чином зареєстровано за нею. Тривалий час в зазначеній квартирі проживав її батько - [PERSON] , який помер, після смерті якого, для відкриття спадщини у приватного нотаріуса потрібно було подати довідку про проживаючих за місцем постійного проживання батька. При отриманні довідки з ПП «Регіон Центр» їй стало відомо, що в зазначеній квартирі, окрім померлого зареєстрований [PERSON] [INFO] . Однак, відповідач [PERSON] тривалий час, більше 10 років не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а останні відома адреса відповідача знаходиться в [ADDRESS] , або [ADDRESS] . Відсутність проживання відповідача та знаходження його речей підтверджується актом складеним сусідами. У зв`язку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач у неї виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплати та комунальних платежів за відповідача, неможливість оформити субсидію на сплату комунальних платежів та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа, тобто фактично відповідач чинить перешкоди їй у користуванні та розпорядженні своєю власністю. А тому просила суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 лютого 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання з`явився, клопотав розгляд справи покласти на розсуд суду. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, квартири, серії та номер в реєстрі за №1639, виданий 19.05.2009 року посвідченого нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу: Каленюк B.C., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 276413050 від 23.09.2021 року (а.с.7-8). Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, що підтверджується довідкою ПП «Регіон Центр» №3504 від 27.10.2021 року (а.с. 9), та довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи (а.с.10). Згідно акту від 20.01.2022 р. відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.34). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України. Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved