Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Вказує, що відповідно до розпоряджень Кіцманської РДА Чернівецької області №№ 272, 273 від 23.10.2020 року вирішено за доцільне влаштувати малолітнього [PERSON] на цілодобове перебування та у вихідні і святкові дні до ОКПП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» у зв`язку із важким матеріальним становищем та відсутністю належних умов для проживання та виховання дитини в сім`ї матері терміном на 6 місяців. Відповідно до довідки № 18-Д від 23.08.2021 року, виданої ОКПП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини», малолітній [PERSON] перебуває на повному державному утриманні в будинку дитини з 29.09.2020 року. З моменту влаштування матір дитини [PERSON] жодного разу не навідувала свого малолітнього сина, не цікавилася його розвитком та станом здоров`я, жодним чином не допомагає в його утриманні та вихованні. Рішенням виконавчого комітету Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області № 58-04/21 від 27.04.2021 року вирішено за доцільне продовжити термін цілодобового перебування [PERSON] , [INFO] тривалістю на 6 місяців з 30.04.2021 року по 30.09.2021 року в ОКПП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на період вирішення питання щодо позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Зазначає, що відповідачка по справі, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, фактично самоусунулася від його виховання, з ним зовсім не спілкується, не цікавиться станом його здоров`я, фізичним та духовним розвитком, навчанням та підготовкою до самостійного життя, не проявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає жодної матеріальної допомоги. У зв`язку з наведеним позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судові засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, будучи завчасно та належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, що підтверджується оголошенням про виклик відповідачки, яке розмішене на офіційному сайті веб порталу Судова влада. Відзив на позовну заяву не подала. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України\~передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.10.2020 року, яке видане Кіцманським РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом на [PERSON] слідує, що остання тривалий час проживала в м.Розділ Львівської області, навчалася в школі-інтернаті, там же відбувала покарання в місцях позбавлення волі. В січні 2005 року прибула до будинку батька [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO] . Щодо сина [PERSON] позбавлена батьківських прав. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , якого відібрано від матері та позбавлено батьківських прав. Народивши третю дитину, залишила її в пологовому відділенні Кіцманської ЦРЛ. На даний час місце її знаходження невідоме. За період перебування в с.Верхні Станівці зарекомендувала себе з негативної сторони, вихованням дітей не займалася, кошти, які отримувала після народження дітей, витрачала на розгульний спосіб життя, зловживала алкоголем. На підставі розпорядження Кіцманської РДА Чернівецької області № 273 від 23.10.2020 року вирішено за доцільне влаштувати малолітнього [PERSON] на цілодобове перебування до ОКПП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» у зв`язку із важким матеріальним становищем та відсутністю належних умов для проживання та виховання дитини в сім`ї матері терміном на 6 місяців. Відповідно до довідки № 18-Д від 23.08.2021 року, виданої ОКПП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини», малолітній [PERSON] перебуває на повному державному утриманні в будинку дитини з 29.09.2020 року. З моменту влаштування матір дитини [PERSON] жодного разу не навідувала свого малолітнього сина, не цікавилася його розвитком та станом здоров`я, жодним чином не допомагає в його утриманні та вихованні. З відповіді № 264 від 23.08.2021 року ОКПП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на лист Служби у справах дітей Брусницької сільської ради слідує, що мати [PERSON] жодного разу не відвідувала сина з моменту влаштування в заклад, не приймала участі в утриманні та вихованні хлопчика, не цікавилася станом здоров`я дитини та її розвитком. Рішенням виконавчого комітету Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області № 58-04/21 від 27.04.2021 року вирішено за доцільне продовжити термін цілодобового перебування [PERSON] , [INFO] тривалістю на 6 місяців з 30.04.2021 року по 30.09.2021 року в ОКПП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на період вирішення питання щодо позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . У висновку органу опіки та піклування Брусницької сільської ради від № 670 від 26.05.2021 року зазначено, що з метою захисту законних прав та інтересів дитини вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню малолітнього [PERSON] , [INFO] у зв`язку із тим, що матір ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Крім того матеріали справи місять заяву відповідачки, в якій вона зазначає, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами мами, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами мами, беручі до уваги саме інтереси дитини, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина, оскільки вона не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до сина. Щодо стягнення з відповідачів на користь дитини аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дитині. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та обставини справи, приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку для дитини необхідно стягнути з відповідачки на користь малолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі по 1\~921 грн на дитину щомісячно, не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~294 грн. Згідно із ст.\~430\~ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved