Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якій просив визнати її батьком [PERSON] , [INFO] та внести зміни в актовий запис № 26 від 05 травня 1984 року про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши в графі «батько» прізвище - « [PERSON] » замість « [PERSON] ». В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказав на те, що до її народження матір [PERSON] та батька [PERSON] стали проживати разом без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Шлюб між батьками був офіційно зареєстрований 25 липня 2008 року. Оскільки на час народження позивачки батьки не перебували між собою у шлюбі, то відомості про батька позивачки були зазначені відповідно до ст. 135 СК України, тобто за заявою матері. З часу народження позивачки, відповідач визнавав та визнає позивачку як власну доньку, цікавився її життям, доглядав за нею і наразі допомагає, попри те що наразі в неї є власне сім`я. [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . З метою оформлення спадщини звернулася до нотаріуса, проте через розбіжності щодо батька за свідоцтвом про її народження, вона не може довести що приходиться донькою відповідача. Тому, просила визнати відповідача [PERSON] її рідним батьком та внести відповідні зміни до актового запису про її народження. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання вимоги позивачки підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позиваки визнав та суду показав, що він дійсно є біологічним та рідним батьком позивачки. Втім, оскільки на час народження останньої він не був у шлюбі із [PERSON] - матір`ю позивачки, то відомості про батька у свідоцтві про народження позивачки були внесені за заявою її матері. Крім цього додав, що усе своє життя він проживав разом із позивачкою та її матір`ю, а у 2008 році уклав офіційний шлюб із останньою. Між ними були усталені сімейні відносини та були пов`язанні спільним побутом. Тому, за для вирішення розбіжностей щодо батька у свідоцтві про народження його доньки, він не заперечує проти задоволення позову останньої. Суд, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши письмові докази, встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження позивачки (прізвище змінено на « [PERSON] » згідно запису про шлюб), остання народилася [INFO] в с. Тернавка Чернівецького (колишнього - Глибоцького) району Чернівецької області, батьками якої записано « [PERSON] » та [PERSON] . ( а.с. 3, зворот а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , матері позивачки [PERSON] , остання 25 липня 2008 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6) Отже на час народження позивачки, батьки останньої не перебували між собою у офіційному шлюбі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч.1 ст.135 СК України). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження позивачки [PERSON] [INFO] , батьком остнньої записаний « [PERSON] ». Відомості про батька були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за вказівкою матері. (а.с.7) Пленум Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до [INFO] , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 53 КпШС України, який діяв на момент народження позивачки, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду... При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. (ст.55 КпСШ України). Як встановлено ч. 2 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для встановлення батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). За клопотанням позивачки та на підставі ухвали Герцаївського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2022 року по даній справі була призначена молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз. (а.с. 24). Відповідно до висновку експерта № 17 від 10.02.2022 року, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99%, таким чином батьківство практично доведене. (а.с.29-35). Вказаний експертний висновок відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, з клопотанням про проведення повторної або додаткової експертизи відповідач до суду не звертався. Окрім цього, відповідач [PERSON] в судовому засіданні особисто визнав позовні вимоги [PERSON] та визнав своє батьківство по відношенню до останньої. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved