Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

14 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - АТ "Кривбасзалізрудком") моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання у розмірі 400 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON] , який працював на підприємстві відповідача на шахті ім. Леніна з 05.09.1989 року по 25.07.2000 року кріпильником, а потім підземний гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем в підземних умовах. У травні 2000 року Українським НІІ промислової медицини батьку позивача був встановлений діагноз "пиловий бронхіт першої-другої стадії". Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.06.2000 року причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано тривалий вплив на організм працівника шкідливих виробничих факторів. [INFO] батько позивача помер. Вказує, що через постійне лікування батько позивача майже не бував вдома, з кожним днем ставав слабшим, менше ходив по квартирі, не виходив на свіже повітря, оскільки зайвий рух додавав йому фізичного болю у грудях та сильні приступи кашлю, болю у легенях, в подальшому перестав їсти та почав втрачати вагу. Через це, позивач як і його батько переносив моральні страждання та переживання за стан його здоров`я, йому було страшно та важко дивитися на фізичні та моральні страждання свого батька. Після смерті батька він почав відчувати себе невпевнено, через втрату близької людини йому ні з ким порадитись, розповісти про свої проблеми. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 16 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими. Вказав, що позивач свідомо приховав виписку із Акту огляду МСЕК від 24.01.2011 року, яка складена після Акту розслідування хронічного захворювання в якій причиною інвалідності вказано не "пиловий бронхіт першої-другої стадії" як зазначає позивач, а "загальне захворювання". Також, акт розслідування причин захворювання складений до настання смерті батька позивача і свідчить про наявність хронічного захворювання, а не встановлення причини смерті останнього. Зазначає, що законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального захисту, зокрема протипиловим респіратором, чим і був забезпечений батько позивача протягом всього часу роботи. Батько позивача з власної волі працював у шкідливих умовах праці, за що отримував відповідну заробітну плату, додаткові дні відпочинку та інші блага, передбачені законодавством на колективним договором відповідача. Також вказує, що батько позивача стояв на обліку в Фонді соціального страхування і отримав одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати. Позивачем не наведено жодних мотивів, що свідчили би про обґрунтованість заявленої суми відшкодування - в розмірі 400 000 грн. Крім того, іншими членами сім`ї, зокрема сином та дружиною, також заявлені аналогічні позови окремо, що свідчить не про відшкодування шкоди, а має на меті безпідставне збагачення. Позивач необґрунтовано просить в позові стягнути з 400 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових стягнень платежів. Чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, та відповідно, у разі задоволення позову, АТ "Кривбасзалізрудком" зобов`язаний утримати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу та за рахунок позивача, про що судом повинно бути зазначено в рішенні. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі [PERSON] народився [INFO] , батьками у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 24 липня 1976 року записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] працював на підприємстві відповідача на шахті Леніна з 05.09.1989 року по 17.10.1990 року - кріпильником з повним робочим днем у підземних умовах, з 17.10.1990 року по 25.07.2000 року - підземний гірничим очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах (а.с. 15 зворотній бік, 16). Згідно виписки із акту огляду МСЕК від 24.01.2011 року вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз І 69.3.07, причина інвалідності загальне захворювання, І група інвалідності з 12.12.2010 року безстроково (а.с. 8) З Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.06.2020 року вбачається, що професійне захворювання у [PERSON] виникло у зв`язку із знаходженням в умовах шкідливих виробничих факторів (пилу). Згідно даних атестації робочих місць 1998 року запиленість повітря в робочій зоні: кріпильника - норма 2,0 мг/м3, фактично - 2,1 мг/м3; гірничим ГРОЗ норма 2,0 мг/м3, фактично - 2,3 мг/м3 (а.с.6-7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08 грудня 2020 року, видане Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1543 (а.с. 9). Довідкою МСЕК від 02.12.2021 року підтверджено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, отриманим ним за життя (а.с.10). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що смерть батька позивача настала внаслідок професійного захворювання, отриманого під час праці на підприємстві відповідача. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві як сину померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Щодо необхідності сплати відповідачем як податковим агентом відповідного податку, залежно від розміру нарахованого позивачу доходу у випадку відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вказане питання має вирішуватись безпосередньо під час виконання судового рішення відповідно до вимог закону і не може впливати на дискрецію суду у визначені розміру завданої моральної шкоди. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що внаслідок смерті батька позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю близької людини. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини виникнення професійного захворювання та смерті батька позивача, період його роботи на підприємстві відповідача, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини - рідного батька, наслідки, що наступили та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 190 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 400 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1900 грн., пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі ст. ст. 23, 1167,1168 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 275 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial