Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

11 серпня 2021 року Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в інтересах дитини - [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити батьківських прав останню стосовно її дитини [PERSON] та стягнути аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її особистий рахунок. Як на підставу позовних вимог посилається на те, що мати залишала дитину у у сторонніх осіб в 2017 році та 2020 році, після чого з нею проводились профілактичні бесіди. 30.06.2021 дитина [PERSON] самостійно звернувся зо допомогою до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Він повідомив, що мати неодноразово ображала та била його., іноді він йшов із дому через негативну поведінку матері. [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, не працює, дитину належно не виховує, не утримує, не забезпечує здобуття освіти. Питання виконання матір`ю батьківських обов`язків розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини 23.07.2020. Члени комісії дійшли висновку, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. 25 жовтня 2021 року по даній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 10 січня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. До судового засідання представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує просить позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву до суду не надіслала. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько дитини записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. 16.05.2017 року за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеним представником сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві малолітній [PERSON] , [INFO] , влаштований в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 17.05.2017 року до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації матір дитини - [PERSON] та повідомила, що тимчасово проживала разом з сином [PERSON] , 2009 р.н. в місті Києві. Малолітній навчався в середній загальноосвітній школі №69. Згодом вона залишила дитину під наглядом знайомого та поїхала в місто Миколаїв. Знайомий відвів дитину до Голосіївського управління поліції. Зі слів [PERSON] вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] (повідомлення Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.05.2017). Відповідно до повідомлення Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №36 від 08.06.2017 № 147, [PERSON] станом на 08.09.2017 не приступив до навчання,, з матір`ю зустрітися не вдалося, сусіди повідомили, що вона зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Відповідно до інформації Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №36 від 29.05.2020 № 02-21/118, [PERSON] перебуває у сторонньої особи, мати перебуває за кордоном. Під час бесіди з дядьком дитини було з`ясовано, що мати хлопчика часто виїжджає за кордон та залишає дитину у подруги. 02.06.2020 о 09:30 комісією було відвідано за місцем тимчасового перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час відвідування вдома нікого не було. В розмові з сусідами стало відомо, що дитина дійсно проживала за даною адресою, але три дні хлопчика ніхто не бачив (Інформація Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №36 від 02.06.2020 № 02-21/123). 16.10.2020 фахівцями Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було здійснено відвідування сім`ї [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , під час якого з матір`ю проведено психолого-педагогічну бесіду щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків. Адміністрація комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради повідомляє, що [PERSON] перебуває у центрі з 30.06.2021 року по теперішній час. Відношення до матері зі сторони хлопця негативне. [PERSON] має образу на матір та не бажає повертатися до неї. Зі слів хлопчика стало відомо, що мати ображає його, не приділяє належної уваги вихованню та гармонійному розвитку дитини., Іноді , через неадекватну поведінку матері, хлопець залишав домівку та шукав притулку у родичів. [PERSON] відчуває себе непотрібним поруч з власною матір`ю. Виходячи з вищенаведеного, суд переконаний, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своє дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовкою до самостійного життя. Зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання сина, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дітей, виходячи з такого. Відповідно до ст.166 ч.2 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. З урахуванням викладеного, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання кожної дитини аліменти у розмірі по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - 11 серпня 2021 року та до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини. Крім того, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, з дотриманням положенняст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved