Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Відповідач - директор ДП «РМТП» Ігнатенко М.П. просив про розгляд справи на підставі наявних у справі матеріалів без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія трудової книжки позивача; копія наказу від 09.11.2021р. № 141-П відповідача про звільнення [PERSON] за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України; копія довідки від 29.11.2021р. №920 про заборгованість за невиплаченими відрядженнями станом на 09.11.2021р. - 4238 грн. 00 коп. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] працював у Державному підприємстві «Ренійський морський торговельний порт» на посаді заступника начальника вантажного терміналу з портового флоту до 09.11.2021р., коли звільнився у зв`язку із виходом на пенсію. Під час роботи у ДП «Ренійський морський торговельний порт», за дорученням директора підприємства, в рамках виконання службових обов`язків позивач направлявся у службові відрядження, витрати на які він здійснював за власні кошти. На день звільнення з роботи відповідач не розрахувався із [PERSON] за невиплаченими відрядженнями, згідно довідки ДП «Ренійський морський торговельний порт» від 29.11.2021р. №920 - заборгованість за невиплаченими відрядженнями станом на 09.11.2021р. складає 4238 грн. 00 коп. Позивач просить стягнути з відповідача всю суму заборгованості за відрядженнями у примусовому порядку. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як виходить з матеріалів справи, наданих суду доказів, позивач працював у ДП «РМТП» до звільнення у зв`язку із виходом його на пенсію. За час праці у відповідача перед позивачем склалася заборгованість за несплаченими відрядженнями, яка станом на час розгляду справи в суді складає 4238 грн. 00 коп. Оскільки відповідачем не здійснено виплату позивачу всіх належних йому сум в день звільнення і до теперішнього часу не здійснено остаточного розрахунку, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з трудових правовідносин щодо порядку здійснення розрахунку при звільненні і регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та Законом України «Про оплату праці». Надаючи оцінку аргументам учасників справи щодо обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Верховний Суд у постанові №134/1781-16ц від 05.12.2018р. дійшов висновку, що аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а отже при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність. Відповідно до ст.121 КЗпП працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій, у зв`язку зі службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Разом з тим, слід звернути увагу, що передбачена ч.1 ст.121 КЗпП законодавча гарантія на відшкодування витрат працівника у зв`язку із службовим відрядженням покладає на роботодавця обов`язок здійснити виплату компенсації таких витрат (добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення) працівнику в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Отже суми компенсації витрат на відрядження є коштами належними працівникові від підприємства і у разі звільнення працівника мають бути виплачені в порядку і строки, передбачені ст.116 КЗпП. Виходячи з обставин даної справи, судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідачем не здійснено повного розрахунку з позивачем в частині відшкодування витрат на відрядження з моменту звільнення останнього і по теперішній час, у зв`язку з чим до теперішнього часу відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 4238,00 грн., яка і підлягає стягненню. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Оскільки позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved