Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося і за рішенням суду їхній шлюб було розірвано. Починаючи з 2019 року діти перебувають на утриманні у позивачки та постійно проживають з нею, вона турбується про життя дітей, вимушена переховуватись від чоловіка та всіляко уникати спілкування з ним, оскільки, він чинить відносно неї домашнє насильство. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їхнім навчанням. В зв`язку з тим, що відповідач не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, навчанням, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу створились умови, які шкодять інтересам дітей, тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законих інтересів дітей, позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 07.07.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. За клопотанням представника позивачки, з метою виконання вимог ч.4 ст.19 СК України, судом витребовувся письмовий висновок у Служби у справах дітей ВМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 04.04.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. На адресу суду від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову. Представник Служби у справах дітей ВМР Марценюк Л.Є. в судове засідання також не з`явилася, до суду подала клопотання в якому просила справу розглядати без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.6) Також, відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.15). Згідно Акту оцінки потреб сім`ї, який проведено з 12.01.2021 року по 13.01.2021 року, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю, зі слів матері встановлено, що діти проблем зі здоров`ям не мають, шкідливих звичок не мають, для дітей створенні умови для нормального проживання, з батьком діти не спілкуються (а.с.8-12) Як вбачається з Висновку оцінки потреб сім`ї родина вивезена з місця проживання з чоловіком районною мобільною бригадою, у зв`язку з фізичним насиллям чоловіка щодо матері в присутності малолітніх дітей. Мати задовольняє потреби дітей в міру своїх можливостей (а.с.13-14). Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької област від 03.12.2019 року [PERSON] визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. (а.с.16). З Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №61089332 вбачається, що за період з 23.01.2020 року по 31.12.2020 року за [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3 709,33 грн (а.с.17). Також, відносно [PERSON] , 07.02.2020 року винесено терміновий забороний припис строком на 15 діб з 12 год. 30 хв. 07.02.2020 року по 12 год. 30 хв. 21.02.2020 року, у зв`язку із скоєння ним домашнього насильства відносно [PERSON] (а.с.18). [PERSON] неодноразово зверталася до органів поліції із заявами по факту вчинення неправомірних дій [PERSON] . Відповідно до вимог ст.214 КПК України керівником органу досудового розслідування було встановлено, що ознак кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку з чим підстав для внесення даної події до ЄРДР немає (а.с.20-26). Відповідно до Довідки №02-35/185 від 07.06.2021 року, [PERSON] в 2020-2021 навчальному році не брав участі у вихованні дитини [PERSON] (не спілкувався з вчителями, не приймав участі в батьківських зборах, не приходив на відкриті уроки, шкільні свята, не цікавився успіхами дитини, протягом навчального року приходив 2 рази. Вихованням дитини займається мати [PERSON] , яка регулярно відвідує шкільні збори, приймає участь у загальноосвітніх та позакласних заходах (а.с.27). Також, з Довідки №141 від 18.06.2021 року вбачається, що [PERSON] за останній рік відвідування дитиною [PERSON] дошкільного навчального закладу №19 в заклад не з`являвся, участі у вхованні сина не приймає (а.с.28). Згідно Інформації про емоційний стан [PERSON] , учениці 2-Б класу та її ставленння до батька, в лютому 2020 року мама [PERSON] звернулася до класного керівника з проханням надання психологічної допомоги і підтримки її дочки, яка стала свідком домашнього насильства. За результатами діагностики [PERSON] була адаптована до школи, мала середній ступінь мотивації до навчання, відвідувала груток народних танців. Проживала разом з мамою, братом і бабусею в кризовому центрі. Дівчинка позитивно ставилася до всіх членів родини. Заперечувала факти прояву фізичної агресії батька по відношенню до неї, не бачила та не знала що батько бив маму. Повторна діагностична бесіда показала, що дитина з батьком почала спілкуватися з березня 2021 року. Зараз дівчинка уникає батька, боїться його, а коли жила з ним - не боялася. Напружена під час розмови про батька, дівчинка не хоче щоб він приходив (а.с.29). Відповідно до Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] та [PERSON] , Орган опіки та піклування ВМР вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Суд досліджуючи докази, звертає увагу на наступне. За правилами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ВМР, [PERSON] зазначила, що батько негативно себе поводив в присутності дітей, вчиняв домашнє насильство, тому вона була змушена з дітьми переховуватися від нього. [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав, оскільки на його думку він брав належну участь у вихованні дітей, неодноразово відвідував дітей та проводив з ними вільний час, цікавився життям дітей. Також зазначив, що сплачує аліменти та бере участь у додаткових витратах на дітей: придбав дітям мобільні телефони, відремонтував комп`ютер. [PERSON] заперечив вчинення ним домашнього насильства, зазначив, що [PERSON] неодноразово чинила перешкоди у спілкуванні з дітьми. Дитина [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що батько спілкується з нею та братиком, вони разом проводять вільний час. Дівчинка зазанчила, що любить і маму і батька, не заперечувала проти подальшого спілкування з батьком. Дитина не підтвердила вчинення батьком будь-якого насильства щодо неї та братика. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року № 789ХІІ) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 вищевказаної Постанови). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд дослідивши матеріали справи встановив, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів неналежного виховання та участі у житті дітей відповідача, не встановлено факту навмисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо дітей [PERSON] та [PERSON] та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Крім того, батько бажає спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні та житті. Також суд звертає увагу, що позивачка в судові засідання не з`являлася, тому за таких обставин суд позбавлений можливості заслухати її думку та думку дітей стосовно участі батька у їхньому житті та його позбавлення батьківських прав, оскільки, відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу Україна дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд вважає, що оскільки батько бажає приймати участь у вихованні дітей, брати участь у їх житті, намагається покращити з ними стосунки у кращу сторону, а позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дітей, тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного згідно ст.ст. 12, 13, 89, 141 259, 223, 263-265, 273 ЦПК України, суд-

Outcome: dismissed