Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

24 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з вересня 2013 року по 2017 рік він проживав у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] , в цей період у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Дочка Єва проживає разом із матір`ю - [PERSON] , а син [PERSON] з 2017 року по теперішній час проживає разом з позивачем в [ADDRESS] та знаходиться на повному його утриманні. Проте, судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2020 року з позивача [PERSON] на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.12.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. При зверненні до суду [PERSON] було подано довідку про фактичне місце реєстрації сина [PERSON] в [ADDRESS] , де дійсно він був на час звернення до суду про видачу судового наказу був зареєстрований, однак не проживав з 2017 року. З часу проживання сина [PERSON] разом з батьком, а саме з 2017 року по даний час, мати матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча офіційно працевлаштована та має офіційний дохід. Нею навпаки подано виконавчий документ (судовий наказ) на виконання, хоча їй завідомо було відомо про проживання сина з батьком та те, що він його повністю утримує, а тому, виходячи з фактичних обставин справи, у суду не було законних підстав видавати вищевказаний судовий наказ. Позивач зазначає, що оскільки неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з 2017 року проживає з батьком в [ADDRESS] , перебуває з цього часу на його утриманні, тому позивач підлягає звільненню від сплати аліментів з цього часу, відтак судовий наказ № 686/34154/19 від 20.01.2020 року Хмельницького міськрайонного суду слід визнати таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 19.12.2019 року та до повноліття дитини. При цьому, враховуючи вимоги ст. 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітню дитину, є необхідність стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] . [INFO] , з матері на користь батька, з яким дитина проживає та перебуває на його утриманні. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів на користь. [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які були стягнуті на підставі судового наказу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/24154/19 від 20.01.2020 року, починаючи з 19.12.2019 року і до повноліття сина [PERSON] , [INFO] ; визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 686/34154/19, виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 20.01.2020 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 19.12.2029 року та до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу та стягнення аліментів було передано за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2021 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 січня 2022 року відповідачка [PERSON] подала до суду заперечення проти позову (відзив), у яких позовні вимоги [PERSON] не визнала. Вказує, що позивач [PERSON] пропустив строки скасування судового наказу, право на оскарження якого йому було надано ч. ч. 1 - 6 ст.170 ЦПК України. Не звертався позивач до суду і з позовом про зменшення розміру аліментів відповідно до вимог ч. 7 ст. 170 ЦПК України, чи для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами в апеляційному порядку, як це передбачено ч. 8 ст. 170 ЦПК України. Також стверджує, що [PERSON] насильно, без її згоди забрав із сім`ї сина [PERSON] . Незаконні дії позивача змусили її звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання сина [PERSON] , який на сьогодні перебуває на розгляді в Дунаєвецькому міськрайонному суді. Разом з тим, відповідачка зазначає, що позивач у неї викрадав дитину і раніше, про що свідчить рішення Дунаєвецького районного суду від 04.04.2018 року. Крім того, через злісну несплату [PERSON] аліментів на утримання дітей, рішенням Дунаєвецького районного суду від 12.10.2021 року з нього стягнуто неустойку (пеню) у розмірі 28790,20 грн. Також, звертає увагу суду на те, що зазначене в позовній заяві [PERSON] твердження про постійне проживання сина [PERSON] з ним з 2017 року в селі Міцівці Дунаєвецького району, не відповідає дійсності. Фактично вона з [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року по 2019 роки в місті Хмельницькому, що підтверджується фото. Спільне проживання з позивачем постійно супроводжувалось фізичним та психологічним насильством до неї і дітей що створювало небезпеку для їх здоров`я і благополуччя. В кінці 2019 року вони з відповідачем в черговий раз розійшлися, після чого [PERSON] насильно, без її згоди, знову забрав [PERSON] і відмовився повертати сина за місцем постійного проживання дитини, тобто в будинок [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у поданих до суду запереченнях проти позову. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 року у справі № 674/1635/17 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про відібрання і повернення дитини було задоволено; відібрано [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] та передано його [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн.; допущено негайне виконання рішення в частині відібрання [PERSON] у [PERSON] та повернення його [PERSON] , як законному представнику, до місця постійного проживання: [ADDRESS] ; зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання батьківства задоволено; визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; рішення після набрання законної сили є підставою для внесення змін до актового запису про народження [INFO] [PERSON] від 22 травня 2014 року № 1431, складеного у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, а саме, внесення відомостей про батька дитини: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с.Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та відповідної зміни прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; рішення після набрання законної сили є підставою для внесення змін до актового запису про народження [INFO] [PERSON] від 18 березня 2016 року № 786, складеного у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, а саме, внесення відомостей про батька дитини: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та відповідної зміни прізвища дитини з « [PERSON] » на «[PERSON] ». Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 31.05.2018 року у справі № 674/1635/17, рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 року в частині зміни прізвища дитини [PERSON] , [INFO] ,з « [PERSON] » на « [PERSON] » та дитини - [PERSON] , [INFO] ,з « [PERSON] » на « [PERSON] » скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення; в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про зміну прізвища дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] » та з « [PERSON] » на « [PERSON] » відповідно відмовлено; в решті рішення залишено без змін. Під час розгляду цивільної справи № 674/1635/17 було встановлено, що 19 жовтня 2017 року після конфлікту, який виник між сторонами, [PERSON] забрав дитину ( [PERSON] ), заявивши, що це його син, та виїхав з помешкання. [PERSON] неодноразово намагалась повернути сина, однак безрезультатно. У своєму позові [PERSON] також зазначає, що син [PERSON] з 2017 року по теперішній час проживає разом з ним в [ADDRESS] . Разом з тим, [PERSON] у своїх запереченнях зазначає, що фактично з [PERSON] (та з дітьми) вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року по 2019 роки в місті Хмельницькому, що підтверджується фото її разом з дітьми; стверджує, що вони проживали як в будинку її матері, так і в орендованих квартирах, зокрема в квартирі [ADDRESS] . Проте, факт проживання сина [PERSON] з позивачем з 2017 року об`єктивно підтверджується наступними доказами: висновком психолога № 92/01-06 від 30 серпня 2017 року, у якому зазначено, що з 2017 року, після припинення шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] їх спільний син [PERSON] , [INFO] , уже близько року проживає [PERSON] , дитина вказує, що йому подобається проживати разом із батьком, мати він не бачив уже давно; актом обстеження умов проживання від 03.10.2018 року, з якого вбачається, що на підстави заяви [PERSON] з метою соціального захисту [PERSON] , [INFO] , проведено обстеження умов його проживання в [ADDRESS] де вказано, що у дитини є окрема кімната для сну та відпочинку, забезпечений сезонним одягом та взуттям, дитячими іграшками, у будинку проживає [PERSON] (батько хлопчика) та його родина, створено усі належні умови повноцінного розвитку проживання виховання; актом обстеження, складеного депутатом Новодунаєвецької селищної раді Бахтина І.В., за участю сусідів, з якого вбачається, що [PERSON] проживає на протязі двох років (2018-2021 року) з батьком [PERSON] в [ADDRESS] та знаходиться на повному його утриманні; актом обстеження умов проживання від 04.05.2020 року, затвердженого Начальником ССД Яворською Н., з якого вбачається, що на підставі заяви [PERSON] з метою обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] без реєстрації було встановлено, що дитина проживає за вищевказаною адресою з батьком [PERSON] , бабусею та дідусем, дитина забезпечена усім необхідним, для виховання та його розвитку створені усі належні умови; актом обстеження, складеним депутатом Новодунаєвецької селищної ради Ляскорунським Я.І., за участю сусідів, з якого вбачається, що [PERSON] проживає на протязі двох років (2018-2020 року) з батьком [PERSON] в [ADDRESS] та знаходиться на повному його утриманні; висновком психолога №19/01-06 від 18 лютого 2021 року, у якому зазначено що з 2017 року, після припинення шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] їх спільний син [PERSON] , [INFO] , по теперішній час проживає разом батьком, дитина вказує, що проживає разом із батьком та вважає його домівку своїм житлом, проживати разом із матір`ю відмовляється; у даному висновку також вказано, що проживання [PERSON] з батьком позитивно впливає на його ставлення та розвиток; визначення місця проживання дитини з матір`ю є неможливим, оскільки дитина близько чотирьох років з нею не спілкується і не мала з нею тісного емоційного зв`язку. Отже, суд приходить до висновку про доведення [PERSON] факту проживання з ним сина [PERSON] , [INFO] , з 2017 року по теперішній час та, відповідно, і факту перебування його на утриманні позивача. Судовим наказом № 686/34154/19, виданим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 08 січня 2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини кожного відповідного віку, починаючи стягнення з 19.12.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 210 грн. 20 коп. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Норми цивільного права поділяються на норми матеріального та норми процесуального права. За загальним поняттям нормами матеріального права є правові норми, які визначають права та обов`язки учасників суспільних правовідносин, правила їх суспільної поведінки та санкції за порушення цих приписів, а нормами процесуального права є правила про порядок реалізації норм матеріального права та вирішення судової справи (порядок розгляду справи в суді тощо). При цьому норми матеріального права можуть міститься у законодавчому акті, який за загальним своїм змістом є процесуальним законом і навпаки, норми процесуального права можуть міститься у законодавчому акті, який за своєю суттю є матеріальним законодавчим актом. Так, за правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміна місця проживання дитини та проживання її з батьком, є обставиною, яка припиняє обов`язок надання коштів на утримання дитини з боку останнього на користь матері дитини, у зв`язку з чим суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивача [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в тому числі і від заборгованості по сплаті даних аліментів, оскільки судом вставлено, що на момент присудження даних аліментів (з 19.12.2019 року) [PERSON] вже постійно проживав з батьком [PERSON] та перебував на його утриманні (з 2017 року). Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Тобто, сутність визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника виконати судове рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявність інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення. Враховуючи, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з 2017 року проживає з батьком [PERSON] , перебуває з указаного часу на його утриманні, тому позивач підлягає звільненню від сплати аліментів з цього часу, відтак судовий наказ № 686/34154/19, виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 08 січня 2020 року, слід визнати таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, враховуючи вимоги ст. 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітню дитину, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ,з матері [PERSON] на користь батька [PERSON] , з яким дитина проживає та перебуває на його утриманні. Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін - [PERSON] та способом їх стягнення, однак вважає, що їх слід визначити у розмірі меншому, аніж просить позивач, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи у відповідача [PERSON] на утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що визнається сторонами. Таким чином, незважаючи на те, що перебування на утриманні [PERSON] малолітньої дочки [PERSON] не може бути підставою для звільнення її від сплати аліментів на утримання іншої дитини - [PERSON] , який, як встановлено судом, проживає разом з батьком та перебуває на утриманні останнього, за встановлених вище обставин, суд приходить до висновку, що належним та достатнім розміром аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача є 1/6, а не 1/4 частина розміру усіх видів заробітку (доходу) відповідача, як просив позивач [PERSON] . Судові витрати по справі, а саме, судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп., згідно вимог ст. 141 ЦПК України, стягуються з відповідачки на користь позивача, а судовий збір з вимогу про стягнення аліментів стягується з відповідачки в дохід держави в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial