Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] \~ звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що працює у Приватному акціонерному товаристві «Івано-Франківський арматурний завод». Починаючи з грудня 2020 року, відповідач не виплачує заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів. Згідно відомостей заборгованість відповідача по заробітній платі за період з грудня 2020 року по червень 2021 року становить 61662,43 грн. У зв`язку із невиплатою заробітної плати працівники підприємства звернулися з колективною заявою до правоохоронних органів. На підставі даного звернення було відкрито кримінальне провадження за №12021096010000640 від 16 вересня 2021 року. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 61662,43 грн. за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, а ткож 36400,20 грн. заборгованості із липня по жовтень 2021 року. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року витребувано у Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» довідку про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] . Позивач надав до суду заяву, в якій просить стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, позивач у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі колективної заяви працівників Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» щодо безпідставної невиплати заробітної плати працівникам вказаної установи протягом періоду часу з грудня 2020 року по вересень 2021 року, 16 вересня 2021 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 175 Кримінального кодексу України, номер кримінального провадження 12021096010000640 (а.с.4). Згідно до поданих відомостей заборгованість Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» перед [PERSON] \~ за грудень 2020 року - червень 2021 року 61662,43грн. (а.с.25). 12 жовтня 2021 року позивач\~ звернувся з заявою до Голови правління Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про видачу довідки про невиплачену заробітну плату за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року (а.с.11). На підставі наказу № 2-ос від 31 січня 2022 року [PERSON] \~ , заступника головного зварника, звільнено з роботи з 31 січня 2022 року за згодою сторін, пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, з виплатою компенсації за 19 днів невикористаної щорічної відпустки, копію чкого долучено до матеріалів справи. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 43 Конституції Українипередбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першоїстатті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконував свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримував. Причини невиплати заробітної плати позивачу представник відповідача суду не пояснив, відзиву на позовну заяву не наддав, ухвалу про витребовування доказів не виконав. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивача за період роботи з грудня 2020 року по день звільнення. Причиною невиплати заробітної плати є, як зазначає позивач, те, що у відповідач посилається на відсутність коштів, видавати довідку про заборгованість заробітної плати працівнику немає кому через відсутність керівництва та бухгалтера на робочому місці. Водночас, згідно статті 80 Цивільного кодексу України,юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленомузакономпорядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами першою-другою статті 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Суду інформації про припинення діяльності відповідача Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод», його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості не представлено. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). У той же час позивач позбавлений можливості отримати довідку про заборгованість нарахованої, проте не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач, у свою чергу, не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, на неодноразовий виклик до суду не з`являється, докази, витребувані ухвалою суду від 02 грудня 2021 року, не надав. Право на звернення до суду передбаченестаттею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей21,94,233 Кодексу законів про працю України Українидає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей77,81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді 31 травня 2021 року справи № 242/3051/18про стягнення заборгованості по заробітній платі. Належних та допустимих доказів, які б спростовувалиобставину невиплати позивачусуми повної заборгованості по заробітній платісуду не надано, відповідач не надав на ухвалу суду від 02 грудня 2021 року довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, тому суд бере до уваги суми доходу позивача згідно розрахункових листів, де вказано про заборгованість, що становить 61662,43 грн. станом на липень 2021 року (а.с.25). За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2020 року по жовтень 2020 року, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю Україниє підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. На думку суду, відсутність у позивача можливості щодо подання довідки про заборгованість по заробітній платі, неподання Відповідачем до органу Пенсійного фонду відомостей про нараховану заробітну плату з липня 2021 року, не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати, яка є джерелом його існування. Невиплата заробітної плати є посяганням на право на саме життя (правова позиція Конституційного Суду України, викладена в його Рішенні від 29 січня 2008 року №2-рп/2008, за якою право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абз. 2 пп. 6.1.1 пп. 6.1 п. 6 мотивувальної частини). Відтак для визначення заборгованості по заробітній платі суд бере надані позивачем відомості. Відтак для визначення заборгованості по заробітній платі за період з 01 грудня 2020 року по 31 жовтян 2021 року (включно) до суми за період з 01 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року (включно) слід врахувати невиплачену заробітну плату за липень 2021 року - жовтень 2021 року що становить у загальному розмірі згідно до розрахунку позивача 36400,20 грн з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. Загальна заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2021 року (включно), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 98062,63 грн з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. Суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі за цей період обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, згідно наказу № 33-ос від 17 вересня 2021 року позивачу при звільненні з роботи підлягала виплаті компенсація за 19 днів невикористаної щорічної відпустки, однак\~ такої вимоги позивач не заявляв, а тому вона судом і не розглядається, що не позбавляє права позивача на відповідний судовий захист. Отож суд бере до уваги суми доходу позивача та його розрахунок і\~ вважає, що загалом на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі за період\~ з 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2021 року (включно), в розмірі 98062,63 грн з відрахуванням усіх обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу Українивбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 21, 44, 94, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved