Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

30 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, в якому просила визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Підвисоке, Іллінецького району, Вінницької області, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0577 га, кадастровий номер 5310900000:50:034:0194 становила 1/2 та визнати за нею право власності на належну [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер 5310900000:50:034:0194. Обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що вона та її чоловік [PERSON] є співвласниками земельної ділянки, шо розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] чоловік [PERSON] помер. Чоловік ще за життя склав заповіт на своїх племінників - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у встановленим законом строк відмовилися віл прийнятім спадщини, подали відповідні заяви до Першої миргородської державної нотаріальної контори. Вона, як дружина померлого, спадщину після нього прийняла, подавши відповідну заяву щодо прийняття спадщини по закону до Першої миргородської державної нотаріальної контори. Житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , частина якого належала померлому чоловіку, вона оформила, отримавши про це свідоцтво про право па спадщину 23.09.2021 року. З метою оформлення іншого спадкового майна вона звернулася до державного нотаріуса Бобир О.Ю. яка роз`яснила, що не визначено обсяг спадкового майна, зокрема, не визначені частки співвласників земельної ділянки розміром 0,0577 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення, для будівництва і обслуговування житловою билинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме свідоцтво про право власності видане без визначення конкретних часток, тобто земельна ділянка є спільною сумісною власністю. При отриманні ними свідоцтва про прано власності на земельну ділянку, частки співвласників земельної ділянки виділені не були, але при цьому розумілося, що частки у спільній сумісній власності є рівними, вони користувались рівними правами та несли рівні обов`язки щодо земельної ділянки. У зв`язку з вищевикладеним змушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 13.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 січня 2022 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2022. В зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, ухвалою суду від 21.02.2022 визнано явку позивача обов`язковою та відкладено розгляд справи до 24.03.2022. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Вона з чоловіком мали у спільній сумісній власності земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , частки за домовленістю були рівними. За даною адресою знаходиться також будинок, частка якого належала її чоловіку, та яку вона оформила в порядку спадкування. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на земельну ділянку, так як земельна ділянка є спільною сумісною власністю і частки не виділені. Спадкоємці за заповітом, племінники померлого, відмовилися від прийняття спадщини. Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій не заперечував проти задоволення позову (а. с. 155). Треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви, просили проводити розгляд без їхньої участі, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду (а.с. 106,107). Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 08.10.2010 (а. с 9). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 липня 2014 року, [NUMBER] (а. с. 14) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 23804653 від 04.07.2014 року (а. с. 15) за позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:034:0194. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.10.2020 (а.с.10). [PERSON] заповів усе належне йому майно в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] відповідно до поданих заяв, що приєднані до спадкової справи, відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 117,120). Після смерті чоловіка позивач успадкувала належні йому 9/40 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 вересня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 531 (а. с. 12) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 13). Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контри Бобир О.Ю, від 23 вересня 2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки загальним розміром 0,0577 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310900000:50:034:0194, у зв`язку із тим, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності не визначена. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1222 ч. 1, 1223 ч.ч. 2,3 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , тобто спадкоємицею першої черги. 04.07.2014 року за позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:034:0194 що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, як спадкоємиця першої черги за законом. Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контри Бобир О.Ю, від 23 вересня 2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки загальним розміром 0,0577 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310900000:50:034:0194, у зв`язку із тим, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності не визначена. Згідно із частиною 1 статті 41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Так, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 липня 2014 року, СТА 007110 (а. с. 14) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 23804653 від 04.07.2014 року (а. с. 15) за позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:034:0194, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що частки в земельній ділянці площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:034:0194, що розташована за адресою: [ADDRESS] , не були визначені. При цьому, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із неможливістю визначення частки спадкодавця, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. від 23.09.2021 (а. с. 16). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позов суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, визнання відповідачем позовних вимог, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, виходячи із принципу рівності часток співвласників (подружжя [PERSON] та [PERSON] ) земельної ділянки, площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:034:0194, суд вважає, що частка кожного із них складає по 1/2 ідеальної частки земельної ділянки площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:034:0194. При цьому, враховуючи те, що [PERSON] помер, а його єдиним спадкоємцем за законом, який вчасно прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкодавця у земельній ділянці, площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:034:0194, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] , інші спадкоємці за заповітом подали заяви про відмову від прийняття спадщини, суд вважає, що за [PERSON] в порядку спадкування необхідно визнати право власності на належну спадкодавцю [PERSON] частку (1/2) вказаної земельної ділянки. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved