Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

представник позивача [PERSON] - [PERSON] , звернулася до Перемишлянського районного суду Львівської області з позовною заявою, в якій просить: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання їхньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Заяву обгрунтовують тим, що 26.04.2019 р., Перемишлянським районним судом Львівської області, було прийнято рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Зазначають, що 13.09.2021 р., рішенням суду було визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Звертають увагу, що за увесь період проживання дитини з батьком, відповідачка не бере участі у вихованні доньки, не надає дитині матеріальної допомоги, не піклується про її моральний та фізичний розвиток, не цікавиться її здоров`ям та успіхами в навчанні, незважаючи на те, що батько перепон у спілкуванні дитини з матір`ю не здійснює. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від позивача надійшла заява, в якій останній просить суд проводити розгляд заяви у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Відзиву у встановлений законом строк від останньої не подала. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач також викликалася в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України». Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явилася. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.2013 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 26.04.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Заочним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.09.2021 року, було визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідачка проживає окремо від позивача і дитини, не надає їм матеріального утримання. Тому, суд вважає, що відповідачка неналежним чином виконує обов`язки з утримання дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17 зазначено, що «загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини». Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Отже, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними, оскільки дитина проживає разом з позивачем, відповідачка не надає їй належного матеріального утримання. Враховуючи вік дитини та потреби на їїї утримання у цьому віці, те, що відповідачка є здоровою, працездатною, а також те, що відповідачкою не спростовано доводи позивача та не надано належних доказів зворотнього, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідачки надавати належну допомогу, якої буде на думку суду достатньо для забезпечення належного матеріального утримання дитини, її гармонійного розвитку, а також враховуючи, що обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним. При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved