Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації нерухомого майна. Позов мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке в тому числі складається з земельної ділянки площею 2,0 га, відносно якої померлому [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 24.04.2017 №2-5192/15-17-СГ, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Вказана земельна ділянка покійному [PERSON] була надана в рамках норм безоплатної передачі ділянок із земель державної власності. Тобто, [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки шляхом отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та уклав відповідний договір з землевпорядною організацією. За замовленням [PERSON] землевпорядною організацією було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ. 20.10.2017 наказом Головного управління Держкомзему у Вінницькій області №2-13686/15-17-СГ вказаний проект було затверджено та надано у власність [PERSON] зазначену земельну ділянку, однак [PERSON] помер та не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки, а саме зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім`я. Оскільки, приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Він являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , частину спадщини оформив та отримав свідоцтва про право на спадщину. Однак в зв`язку з незавершенням процедури приватизації земельної ділянки батьком позивача та відмовою нотаріуса вчиняти - нотаріальні дії в іншому порядку крім судового, це питання вирішити неможливо. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10.02.2022 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Долі Т.І. належним чином завірену копію спадкової справи № 22/2018, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, його представник - адвокат Солоненко Б.М., подав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність та у відсутність позивача (а.с. 49). Відповідач копію ухвали від 10.02.2022 та доданих до неї матеріалів отримав 11.02.2022, однак відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 46,48). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м.Могилів-Подільський Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 9). При житті, 19 лютого 2015 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, заповів [PERSON] (а.с.12). 24.04.2017 року [PERSON] наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за №2-5192/15-17-СГ було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а.с.16). [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки шляхом укладання відповідного договору з землевпорядною організацією. Це підтверджується наявним в матеріалах справи Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.19-28). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.10.2017 року №2-13686/15-17-СГ було затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства на території Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області та надано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення площею 2,000 га з кадастровим номером 0522886200:03:003:0391 - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення -01.03) (а.с.29). Разом з тим, [PERSON] так і не зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 32-34). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). Копією заповіту (а.с. 12), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.9), довідкою Рівненської сільської ради від 30.01.2018 (а.с. 11), свідоцтвом про народження (а.с.10) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України в редакції чинній на час відкриття спадщини [INFO] ). З довідки Рівненської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області №58 від 30.01.2018 вбачається, що на день смерті спадкодавця [PERSON] разом із ним проживала та була зареєстрована дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] (а.с.11). З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 22/2018, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що 02.02.2018 позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Інший спадкоємець за законом [PERSON] , відмовилась від обов`язкової частки в спадщині, про що подала нотаріусу заяву. На ім`я позивача 16.07.2018 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні спадкодавцеві житловий будинок та земельну ділянку площею 1,1795 га (аркуш спадкої справи 1,2,33,35,50). Отже, суд вважає доведеним, що позивач єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Разом з тим, 29.10.2021 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Доля Т.І. позивачеві відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначену вище земельну ділянку з тих підстав, що спадкодавець за життя не отримав на них правовстановлюючих документів (а.с. 30). Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України (у редакції чинній на момент смерті [PERSON] [INFO] ) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та, відповідно, не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Разом з тим, на сьогоднішній день, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а відповідними органами відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та реєстрації права власності на землю на ім`я спадкоємця. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на землю на своє ім`я спадкоємця. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 992, 40 грн (а.с. 40). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved