Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~11 січня 2022 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 360000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 21 листопада 1998 року він працював на шахті «Смолінська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді підземного ученика з повним робочим днем у підземних умовах. З 25 січня 1999 року позивача переведено на тому ж підприємстві на посаду підземного роздавача вибухових матеріалів, зайнятого повний робочий день у підземних умовах по п`ятому розряду. 30 жовтня 2010 року позивача звільнено з роботи у зв`язку з переведенням до Олександрійського державного воєнізованого гірничорятувального загону. 25 липня 2011 року позвач прийнятий на шахту «Смолінська ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаду роздавача вибухових матеріалів підземної дільниці шахти по п`ятому розряду. 01 серпня 2019 року позивача звільнено. \~ \~ \~ \~П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 31 жовтня 2019 року, затвердженого начальником управління Держпраці у Кіровоградській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: -радикулопатія попереко-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузій міжхребцевих дисків С4-С5, С6-С7, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, перефиричним нейросудинним синдроом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеню), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня) -хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня. П.15 даного акту передбачає, що раніше у позивача не було хронічних та супутніх захворювань. П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технологічного процесу, тривалий термін роботи у шкідливих та небезпечних умовах праці на Смоленській шахті ДП «СхідГЗК». Згідно п.18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 26,4 при нормі до 25; нахили корпусу (вимушені, більше 30°) кількість за зміну до 159 при нормі до 100; запиленість повітря робочої зони (кремнію діоксид): до 2,3 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 грудня 2019 року серії 12ААБ №565839 позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності. Черговий переогляд назначено в грудні. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 грудня 2020 року серії 12ААБ №568912 позивачу повторно безтерміново встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60 %. Зі змісту виписки від 14 червня 2019 року із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що позивач має скарги на артроз ліктьових та колінних суглобів, присутній больовий синдром, також постійно заважає жити остеохондроз шийного та поперекового відділів хребта, помірний больовий синдром з м`язово-тонічними проявами, постійні скарги на хронічний бронхіт. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди на рівні 60 мінімальних заробітних плат, тобто 360000 грн. (60 * 6000 грн. = 360000 грн.), які він просить стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 02 лютого 2022 року до суду, від ДП "Схід ГЗК" надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП "СхідГЗК" позовні вимоги позивача визнав частково, у розмірі 60000 грн. /а.с.26-36/ В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що дійсно, [PERSON] в період з 25 липня 2011 року по 01 серпня 2019 року працював на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК» за професією «роздавальник вибухових матеріалів підземної дільниці шахти по 5 розряду». Наказом від 01.08.2019 року № 757 о/с [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. ДП «СхідГЗК» заперечує проти доводів позивача, що саме відповідачем позивачу завдано моральну шкоду та вважає що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу, наявність протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. ДП «СхідГЗК» створено відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 24.07.1951 р. № 2659-1287 «Про розвиток видобування фосфорних руд на Першотравневому та Жовторічанському родовищах у Кривому Розі та про організацію на базі цих родовищ Комбінату № 9 Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР» та наказу Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР від 01.08.1951 р. № 3 «Про створення комбінату № 9» і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України (Уповноважений орган). Смолінська шахта є відокремленим структурним підрозділом ДП «СхідГЗК» та підпорядковується генеральному директору підприємства і діє відповідно до Статуту підприємства. Згідно КВЕД 07.21 основним видом діяльності Смолінської шахти є добування уранових і торієвих руд. Наявність на робочому місці позивача шкідливих та небезпечних факторів зумовлене специфікою діяльності підприємства та можуть бути лише мінімізовані, у тому числі, шляхом запровадження модернізованої технології виробництва. Роботодавець має право встановлювати більш жорсткі вимоги до безпеки та захисту здоров`я працівників, якщо це не суперечить чинному законодавству. Однак, це не означає, що діючі технологічні процеси не відповідають діючим технологічним нормам. Підприємство здійснює видобуток уранової руди на підставі спеціальних дозволів. Якщо технологічний процес не буде відповідати технологічним вимогам, то діяльність підприємства буде зупинена. Наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, які відповідач лише може мінімізувати, є причиною виникнення профзахворювання у позивача. Порядок і обсяг заходів, спрямованих на створення безпечних і нешкідливих умов праці визначено у Вимогах щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України 02.07.2018 року №943 та зареєстрованих в МЮУ 27.07.2018 року за №872/32324, які діяли на момент трудових відносин позивача з відповідачем. Також, ДП «СхідГЗК» відповідно до вимог розділу 7 «Охорона праці» Колективного договору на 2019 рік (діючий на час трудових правовідносин позивача з відповідачем), організував безпечні умови праці, належний стан санітарно-гігієнічних умов на робочих місцях згідно з вимогами Закону України «Про охорону праці», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а також актів законодавства СРСР, що не суперечили Конституції, законам України, відповідно до Постанови ВР України від 14.09.1991 р. ДП «СхідГЗК» в повному обсязі виконувало обов`язки, визначені Вимогами щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, Колективного договору на 2019 рік, що в свою чергу і є належним виконанням вимог ст.43 Конституції України та ст.ст.153,158 КЗпП України. Відповідно до вимог чинного законодавства та на забезпечення права працівника на здорові й безпечні умови праці при наявності на його робочому місці несприятливих факторів виробничого середовища відповідачем компенсувалося наданням щорічної додаткової оплачуваної відпустки, було встановлено підвищений рівень оплати праці за роботу у важких та шкідливих умовах, скороченою тривалістю робочого часу, забезпеченням засобами індивідуального захисту, спецодягом, забезпеченням безплатним лікувально-профілактичним харчуванням, а з боку державних гарантій призначенням пенсії за віком на пільгових умовах. Позивачем не надано жодних доказів порушення відповідачем Вимог щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, а за час роботи позивача у шкідливих умовах відповідач виконав законодавчі вимоги з мінімізації наявних на робочому місці шкідливих факторів, які іншими засобами неможливо уникнути. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 19 років, внаслідок чого набув професійне захворювання. Однак, за весь період роботи на шахті позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. А тому, факт вини відповідача в порушенні законних прав позивача, визначених ст.43 Конституції України, ст.153, ст.158 КЗпП України, є недоведеним. Таким чином, відсутня умова, за наявності якої наступає відповідальність відповідача. ДП «СхідГЗК» також звертає увагу суду на те, що у отриманні професійного захворювання не можна виключити і вину самого позивача, адже як вбачається з медичної карти амбулаторного хворого КНП «КОЛ Кіроворгадської обласної ради» перші ознаки погіршення самопочуття у [PERSON] , згідно наданій мед документації хворіє довго та тривало, почав лікуватися лише у 2017 році. Позивач, працюючи на підприємстві відповідача, щорічно проходив медичний огляд згідно наказу МОЗ від 21.05.2007 р. №246 Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, і за висновком комісії був придатним працювати за професією «роздавальник вибухових матеріалів підземної дільниці шахти по 5 розряду». За таких обставин у відповідача були відсутні підстави розірвання трудового договору з позивачем, а позивач, усвідомлюючи вплив шкідливих факторів на його організм та погіршення стану здоров`я за власною ініціативою продовжував працювати. А тому, ДП «СхідГЗК» вважає, що власні дії позивача стали наслідком погіршення стану його здоров`я, що призвели до втрати професійної працездатності та інвалідності. Також, ДП «СхідГЗК» звертає увагу суду, що позивачу після визначення йому ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 60 % та встановлення третьої групи інвалідності безтерміново, була розроблена Індивідуальна програма реабілітації інваліда. Однак, позивач не надав суду документи, які б підтверджували виконання позивачем Індивідуальної програми реабілітації інваліда. ДП «СхідГЗК» заперечує та вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості. Позивач просить стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 360000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, оцінюючи моральну шкоду в 60 мінімальних заробітних плат, тобто 60% втрати працездатності * 6000 грн. В обгрунтування розміру моральної шкоди посилається на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в абзаці 2 п. 9 Постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначаючи про наявність випадків коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян. Однак, позивач не обґрунтовує законність такого посилання і не наводить норму, яка визначала розмір моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням, виходячи з кратного співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 31.10.2019 та висновок МСЕК від 01.12.2020 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 60% по профзахворюванню з 10.03.2021. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час перебував під наглядом лікарів, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до дня звільнення, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. На підставі вищевикладеного ДП «СхідГЗК» вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено законодавчо обгрунтованого, правомірного розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Таким чином, ДП «Схід ГЗК» вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 360000,00 грн. враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (60%) є намаганням безпідставно збагатитися, не відповідає вимогам розумності і справедливості та практиці, що склалася в судах. Також звертають увагу суду на те, що у зв`язку з фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, що проходять через банківські структури, підприємство не має можливості сплачувати моральну шкоду у розмірі, яку заявив позивач. Станом на 31.12.2020 р. на ДП „СхідГЗК рахується кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги 613 475 тис.грн. На сьогоднішній день Відповідач знаходиться у складному фінансовому становищі, в наслідок нестабільної фінансової ситуації на підприємстві, в період з листопада до середини грудня 2020 року, окремі підрозділи ДП «СхідГЗК» перебували в режимі простою. ДП «СхідГЗК» вважає, що вимога позивача про стягнення 360000 грн., як моральної шкоди з ДП «СхідГЗК» є безпідставно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. З огляду на вищезазначене, ДП «СхідГЗК» просить суд задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 10% втрати працездатності 10000 грн., тобто не більше 60000 грн., оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року було відмовлено у клопотанні представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача [PERSON] , останній дійсно працював на ДП «СхідГЗК»: в період з 21.11.1998 року по 25.01.1999 року на посаді підземного ученика з повним робочим днем у підземних умовах; з 25.01.1999 року по 30.10.2010 року на посаді підземного роздавача вибухових матеріалів, зайнятого повний робочий день у підземних умовах по п`ятому розряду; з 25.07.2011 року по 01.08.2019 року на посаді роздавача вибухових матеріалів підземної дільниці шахти по п`ятому розряду. /а.с.8-10/ Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 жовтня 2019 року було встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технологічного процесу, тривалий термін роботи у шкідливих та небезпечних умовах праці на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК». /а.с.11-12/ Згідно з п.14 акту Форми П-4 [PERSON] встановлений діагноз: «радикулопатія попереко-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків С4-С5, С6-С7, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обстуктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легененва недостатність першого ступеня. Відповідно до п.18 акту Форми П-4, причинами виникнення хронічного професійного захворювання позивача є: - робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 26,4 при нормі до 25; - нахили корпусу (вимушені, більше 30°) кількості за зміну до 159 при нормі 100; - запиленість повітря робочої зони (кремнію діоксид): до 2,3 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3. Членом комісії з розслідування професійного захворювання Ю.В.Ліпінським була висловлена окрема думка до Акту розслідування причин винекнення хронічного професійного захворювання [PERSON] .Ліпінський зазначає, що форма інформаційної доівдки про умови праці №01-20-03/4588-19 від 05.08.2019 року [PERSON] не відповідає вимогам додатку 14 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві». Крім того, при складанні інформаційної довідки умов праці [PERSON] був використаний показник пилу 2,3 мг/м3 з журналу контролю умов праці, а не показники пилу 0,6-1,2 мг/м3 за результатами атестації на робочому місці потерпілого, та які не перевищують нормативні значення та мають документальне підтвердження. /а.с.13/ Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №012332 від 04.12.2019 року [PERSON] було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% з 28.11.2019 року, дата переогляду 01.01.2021 року. /а.с.14/ Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №085904 від 01.12.2020 року [PERSON] було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% безтерміново. /а.с.15/ Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №565839 від 04.12.2019 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 28.11.2019 року через професійне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01.01.2021 року. /а.с.14/ Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №568912 від 01.12.2020 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 01.01.2021 року через професійне захворювання. Інвалідність встановлена безтерміново. /а.с.15/ Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНП «КОЛ Кіровоградської обласної ради» від 14.06.2019 року [PERSON] встановлено діагноз: Хронічний бронхіт, фаза загострення. Помірний пневмофіброз. Емфізема легень. ЛН І. Двобічний плечолопатковий періартроз. Остеоартроз ліктьових та колінних суглобів І ст. ФПС І-ІІ ст. Остеохондроз шийного та попереково-крижового відділів хребта, ускладнений протрузіями МХД на рівнях С4-С5, С6-С7. Больовий синдром з м`язово-тонічними проявами. Гіпертонічна хвороба І ст., ст.ІІ, ризик 2. СН І. ФК ІІ. /а.с.16-17/ У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Суд під час розгляду цивільної справи керується та застосовує наступні положення Законів. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до частини третьої\~статті 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13\~Постанови\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.\~\~У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За таких обставин, з огляду на вище зазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). Таким чином, суд, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2021 року та оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 60% професійної працездатності, призначення позивачу третьої групи інвалідності безстроково, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача,

Outcome: partial