Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ним та відповідачем 16 грудня 2015 року консульським відділом Посольства України в Державі Ізраїль був зареєстрований шлюб про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 20 та видано 01 лютого 2022 року повторне свідоцтво про шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії IАМ 295313. Сторони від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з у сторін не склалось через різні погляди на життя, а також на вирішення питань, що постають у сімейному житті, шлюбні відносини припинились та спільне господарство не ведеться. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому відповідач вирішив звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, оскільки з відповідачкою вони не примирилися та не заперечує, щодо прийняття заочного рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була завчасно повідомлена. Заяв про відкладання справи та відзив не подавала. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, входячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони 16 грудня 2015 року консульським відділом Посольства України в Державі Ізраїль був зареєстрований шлюб про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 20,та видано 01 лютого 2022 року повторне свідоцтво про шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії IАМ 295313. Дошлюбне прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 4). Від шлюбу у сторін дітей не має. Зі змісту позову вбачається, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони разом з 2016 року не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сім`я сторін розпалався і зберегти її неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною третьою ст. 109 вказаного Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поряд з цим у відповідності до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, що підтверджується матеріалами справи, а подальше спільне проживання у шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положення. ст. 51 Конституції України, відповідно до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем, так як останній наполягає у своїй заяві. На підставі викладеного та

Outcome: approved