Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

26 березня 2019 року адвокат Солоп В.П. звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовом до Нововолинської автомобільної школи товариства сприяння обороні України про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 15.12.2005 працював на посаді інструктора виробничого навчання у Нововолинській автомобільній школі товариства сприяння обороні України. 01 травня 2008 року переведений на посаду майстра виробничого навчання водінню. 26 лютого 2019 року позивачу винано трудову книжку та повідомлено, що він звільнений з посади за власним бажанням 15.02.2019. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки при звільненні йому на видано копії наказу про звільнення, не надано розрахунку сум, належних при звільненні та не здійснено повного розрахунку при звільненні. Зазначає, що його заява про звільнення датована 16.02.2019, резолюція директора підприємства також накладена 16.02.2019, тоді, як його звільнено 15.02.2019. Таж зазначає, що його підписи на всіх документах поставлено не ним, а іншою особою. Просить суд визнати наказ №1 від 15.02.2019 «Про звільнення з роботи» незаконним, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22631,86 грн. 86 коп. за період з 16.02.2019 по 29.10.2019 та судові витрати у справі в розмірі 1600 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити, Також надав суду додаткові пояснення, де зазначив, що трудову книжку йому видано 26.02.2019 тоді, як його звільнено з роботи 15.02.2019 (заднім числом), хоча в його заяві про звільнення та резолюції директора зазначено дату - 16.02.2019. Також вказав, що у всіх документах підпис вчинено не ним, а іншою особою (а.с.219). Згідно профайла адвоката - представника позивача адвоката Солопа Валентина Петровича, на час рогляду даної цивільної справи, право на заняття адвокатською діяльністю зупинено або припинено. Представник відповідача адвокат Кравчук О.А. в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що позивача фактично ознайомлено з наказом №1 від 15.02.2019 про його звільнення з посади про, що в графі "з наказом (розпорядженням) ознайомлений" міститься його підпис з датою ознайомлення - 15.02.2019. Також особова картка № 25 форми П-2 містить підпис позивача та дату його проставлення - 15.02.2019. Зазначає, що також безпідставність тверджень позивача підтверджується табелем обліку робочого часу, де з 01 по 15.02.2019 міститься підпис [PERSON] навпроти запису (інструктор) та "Книгою обліку руху трудових книжок і вкладишів до них", у записі №17 в графах №12 та №13 наявний підпис [PERSON] . Просить відшкодувати з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу (а.с. 31, 221). Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 15.12.2005 по 15.02.2019 перебував у трудових відносин з Нововолинською автомобільною школою товариства сприяння обороні України і обіймав посаду майстра виробничого навчання водінню (а.с.5). 16.02.2019 [PERSON] подав директору Нововолинської автомобільної школи ТСОУ заяву про звільнення його з посади майстра виробничого навчання водінню за власним бажанням (а.с. 48). Як вбачається з копії дорожнього листа №000087 від 15.02.2019, виданого [PERSON] , автомобіль марки "Камаз", реєстраційний номер [NUMBER] з причіпом ГКБ, реєстраційний номер [NUMBER] повернено на місце стоянки о 20:02 год. 15.02.2019 (а.с. 50). Наказом директора Нововолинської автомобільної школи ТСОУ №1 від 15.02.2019 позивача [PERSON] звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с. 47). Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Перевіряючи законність оскаржуваного наказу від 15.02.2019, яким позивача звільнено з роботи 15.02.2019 за власним бажанням та заяву позивача [PERSON] про звільнення (а.с.48), яка датована 16.02.2019, та на яку того ж числа директором накдадена резолюція, суд приходить до висновку, що працівник не може бути звільнений за власним бажанням у день видання роботодавцем наказу про звільнення, який передує дню воєвиявлення працівника про звільнення за власним бажанням (дню написання ним заяви). Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день подання ним заяви про звільнення, або у будь-який наступний день за днем подання ним такої заяви. Ураховуючи вищевикладене, суд важає за необхідне визнати незаконним наказ Нововолинської автомобільної шкоди ТСОУ №1 від 15 лютого 2019 року в частині визначення дати звільнення. Дослідженими у суді доказами, твердження позивача про те, що в наказі №1 від 15.02.2019 про його звільнення підпис виконано стронньою особою спростовується дослідженим в суді викновком експерта № СЕ-19-103-21/9609ПЧ від 13.01.2022 з додатками (а.с. 202-211). В судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів щодо незаконності звільнення відповідачем позивача [PERSON] з займаної посади майстра виробничого навчання водіння Нововолинської автомобільної школи товариства сприяння обороні України. Інші докази, які надані сторонами не є суттєвими і не впливають на законність винесення оскаржуваного наказу, тому суд їх до уваги не бере. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що адміністрація Нововолинської автомобільної школи товариства сприяння обороні України щодо звільнення [PERSON] з роботи за власним бажанням діяла у відповідності до чинного законодавства про працю України, а тому, суд вважає за необхідне позову адвоката Солопа В.П. в інтересах [PERSON] до Нововолинської автомобільної школи товариства сприяння обороні України про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволити частково. Враховуючи вимоги п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати позивача [PERSON] у розмірі 1600 грн. залишити за позивачем. Оскільки позивач [PERSON] відповідно до п.1 ч.1 ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 1984,80 грн. слід віднести за рахунок Держави. Щодо клопотання пердставника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання представника відповідача Кравчука О.А. відмовити, оскільки останнім не зазначено суми таких витрат та не надано суду документально підтверджених витрат та їх розрахунку.

Outcome: dismissed