Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюб,і зареєстрованому 29 серпня 1998 року Дубенським відділом реєстрації актів громадського стану Рівненської області. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, у них різні погляди на життя. Починаючи з 2014 року ставлення відповідача до позивачки змінилося. Причиною цього стало те, що відповідача не влаштовує позивачка. Відповідач ображає позивачку некоректними порівняннями, принижує її як жінку, дружину та матір дітей. Після сварки з відповідачем у серпні 2021 року позивачка звернулася на консультацію до психіатра, після чого в усній формі її було рекомендовано розірвати шлюб з відповідачем. Протягом останнього року в позивачки значно погіршилося здоров`я, такі стосунки впливають на її працездатність, та на психологічний стан дітей. Вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Просить шлюб розірвати. Неповнолітнього сина залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу відновити прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою суду від 15.02.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судоваі витрати просить залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, відзив на позову заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі, зареєстрованому 29 серпня 1998 року Дубенським відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, актовий запис № 168, згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] (а.с. 5). [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені сторони по справі, свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачем не було надано жодних заперечень, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка просить відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що спору щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] немає, відповідно до ст. 160 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити проживати його з позивачкою, що кореспондується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Зважаючи на позицію позивачки щодо долі судових витрат, понесених нею при зверненні до суду, суд такі не покладає на відповідача.

Outcome: approved