Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер його батько- [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Від імені останнього заповіти за складалися та не посвічувалися. 15.12.2020 року, після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Вітер Л.О. заведена спадкова справа № 6/2020. У відповідності до статті 1270 ЦК України, спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач як спадкоємець за законом, шляхом подання 22.12.2020 року заяви про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини. 12.10.2021 року [PERSON] через представника звернувся до нотаріуса із заявою про видачу на його ім`я двох свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та на земельну ділянку площею 5,3802 га, що находиться на території Лохвицької об`єднаної територіальної громади Миргородського району полтавської області (раніше- Гірявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області), цільове призначення земельної ділянки- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322682400:00:006:0507. Проте, 12.10.2021 року, після перевірки та підтвердження прав позивача, складу спадкового майна, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно якої [PERSON] відмовлено у вчиненні зазначених дій, у зв`язку з відсутністю в державних реєстрах інформації про реєстрацію за спадкодавцем прав власності на частку спадкової квартири, невірним зазначенням дати видачі державного акта на земельну ділянку та його реєстрацію без серії бланка. На теперішній час не встановлено факт належності [PERSON] частки у розмірі 51/100 спадкової квартири, а також наявна допущена помилка державним реєстратором під час внесення відомостей про Державний акт серії ЯЛ №639249 виданий 08.04.2011 року, як підставу для державної реєстрації, а саме не зазначено серії Державного акта та вказана дата видачі: «01.04.2011 р.», замість: «08.04.2011 р.». У зв`язку з вищевказаними розбіжностями, [PERSON] позбавлений можливості на теперішній час належним чином зареєструвати своє право власності на спадкове майно. У судове засідання учасники процесу не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 55). Представник відповідача- Заводської міської ради Полтавської області на адресу суду надіслав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність на підставі наявних доказів (а.с. 50). Третя особа [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 56). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані в їх обґрунтування, вважає, що зазначені в заяві вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача- [PERSON] (а.с. 13). Від імені останнього заповіти за складалися та не посвічувалися. 15.12.2020 року, після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Вітер Л.О. заведена спадкова справа № 6/2020. 22.12.2020 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини. 12.10.2021 року [PERSON] через представника звернувся до нотаріуса із заявою про видачу на його ім`я двох свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та на земельну ділянку площею 5,3802 га, що находиться на території Лохвицької об`єднаної територіальної громади Миргородського району полтавської області (раніше- Гірявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області), цільове призначення земельної ділянки- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322682400:00:006:0507. Постановою нотаріуса від 12.10.2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю в державних реєстрах інформації про реєстрацію за спадкодавцем прав власності на частку спадкової квартири, невірним зазначенням дати видачі державного акта на земельну ділянку та його реєстрацію без серії бланка (а.с. 14-17). Згідно довідки КП «Лубенське міжрайонне БТІ» № 2045 від 20.09.2019 року, станом на 29.12.2012 року квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , значиться за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 28). Частка вказаної квартири належала [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.01.2000 року, виданого Червонозаводською міською радою (а.с. 18). Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 11.03.2019 року за [PERSON] визнано право власності на 49/100 вказаної квартири в порядку спадкування після померлого [PERSON] (а.с. 26-27). На теперішній час існує необхідність у встановленні факту належності померлому [PERSON] та [PERSON] часток у розмірі по 25,5/100 вказаної квартири. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 639249, померлому [PERSON] належала земельна ділянка площею 5,3802 га, що находиться на території Лохвицької об`єднаної територіальної громади Миргородського району полтавської області (раніше- Гірявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області), цільове призначення земельної ділянки- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322682400:00:006:0507 (а.с. 19). Проте, як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відомості про земельну ділянку внесені без зазначення серії вищезазначеного Державного акта та вказана дата його видачі: «01.04.2011 р.», замість вірної: «08.04.2011 р.» (а.с. 20-25). Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України визначається, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що позивач не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна, у зв`язку із розбіжністю зазначених даних про земельну ділянку, що позбавляє [PERSON] можливості оформити спадщину та зареєструвати право власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині, шляхом визнання за останнім права власності на земельну ділянку розміром, в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, судами розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 11.03.2019 року за [PERSON] визнано право власності на 49/100 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [PERSON] , то існує необхідність у встановленні факту належності [PERSON] , [PERSON] по 1/2 частці у розмірі 51/100 зазначеної спадкової квартири. Встановлення факту необхідне [PERSON] для належного оформлення права власності на спадкове майно. Щодо визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на 25,5/100 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає, що питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Позивачем наданий технічний паспорт на вищевказану квартиру з якого вбачається що вона є квартирою у будинку квартирного типу (гуртожиток), спорудження 1975 року (а.с. 29-32). Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи принцип юридичної визначеності та підстави відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved