Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивач 06.07.2021 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 32 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 16 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] проживає в квартирі, яка належить [PERSON] , громадянину США та на підставі довіреності є представником в усіх питань, що стосуються квартири [ADDRESS] . Сусіди поверхом вище з квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] протягом 2-х років тричі заливали квартиру позивачки. Перший випадок трапився в листопаді 2019 року, останній випадок стався 13.05.2021 року про що було складено відповідний акт. В досудовому порядку вирішити питання про відшкодування шкоди не вдалося, адже позивача не влаштувала запропонована відповідачем сума. Моральну шкоду мотивує тим, що через неодноразове залиття квартири, позивачка не може зробити повноцінний ремонт, а високий рівень вологості сприяє з`явленню грибку, який є шкідливий для здоров`я, також позивач має страх, що плитка може відпасти та травмувати її. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 21.07.2021 було відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 31.08.2021. У судовому засіданні 31.08.2021 проведеного за участі позивача було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 02.11.2021. До суду 02.11.2021 надійшов відзив представника [PERSON] - [PERSON] , згідно якого просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказано, що акт про залиття не відповідає вимогам Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, тому не може прийматися до уваги. Факт залиття квартири у листопаді 2019 року не підтверджується жодним доказом. Також матеріали справи не містять висновок експерта з визначення вартості будівельних робіт. Спричинення позивачці моральної шкоди також не підтверджується жодним доказом. У судовому засіданні 02.11.2021 було поновлено строк на подання відзиву та долучено відзив до матеріалів справи, надано позивачці час для подання відповіді на відзив та надано час стороні відповідача для подання заперечень на відповідь на відзив, відкладено розгляд справи до 07.12.2021. У судовому засіданні 07.12.2021 позивачка просила надати час для надання оцінки експерта, відповідачка просила відкласти розгляд справи, клопотання відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено до 27.01.2022. У судовому засіданні 27.01.2022 було долучено до матеріалів справи поданий позивачем звіт про визначення ринкової вартості збитків №2112-28 від 28.12.2021, надано представнику відповідачки час для ознайомлення зі звітом, відкладено розгляд справи до 01.03.2022. У судове засідання 01.03.2022 року учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 06.04.2022. У судовому засіданні 06.04.2022 [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, вказала, що власником квартири є її син. [PERSON] та її представник у судове засідання 06.04.2022 не з`явилася, до суду з заявою про відкладення розгляду справи не зверталися, з урахуванням наявності відзиву з викладеною позицією сторони відповідача, та заперечень позивача щодо відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] уклала договір купівлі-продажу 25 вересня 2019 року, яким продала квартиру [ADDRESS] громадянину Сполучених Штатів Америки [PERSON] (а.с.7-8). З 25.09.2019 року власником квартири [ADDRESS] є громадянин Сполучених Штатів Америки [PERSON] , що так підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). [PERSON] 25.09.2019 року уповноважив [PERSON] бути його представником з усіх без винятку питань що стосуються квартири [ADDRESS] (а.с.10). Реєстрація місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] здійснена 03.03.2017 року, тобто до відчуження квартири, про що свідчить паспорт позивачки (а.с.6). Також до відчуження квартири зроблено технічний паспорт квартири, а саме 03.03.2010 року, де користувачем квартири вказана [PERSON] (а.с.12). Твердження позивачки про те, що [PERSON] є її сином не підтверджуються жодним доказом. Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Позивачка не є власником квартири, що не заперечується сторонами та не виступає від імені власника квартира, а звертається до суду самостійно за захистом свого порушеного права. Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Доказів того, що позивачка фактично тримає у себе вищевказану квартиру не містять матеріали справи, а реєстрація місця проживання, як вказувалося вище, вчинена ще за часів, коли власником квартири була [PERSON] , що не може підтверджувати право володіння позивачки стосовно квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Як вказує позивач [PERSON] не проживає в квартирі, у зв`язку з чим і видана була довіреність на представлення його інтересів, де між іншим його місцем проживання відзначено як 424 Джефферсон авеню 2, [ADDRESS] . Крім того, наявність родинних зв`язків між власником квартири та позивачкою не підтверджено жодним доказом. Тому, [PERSON] не має права власності, права користування та права володіння стосовно квартири [ADDRESS] , а, отже, її права не порушуються залиттям квартири, тому, вона не може бути позивачем у справі про відшкодування шкоди, що виникла внаслідок залиття квартири. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.14). 13 травня 2021 року комісія у складі голови правління, слюсаря-сантехніка, представників правління ОСББ «Кленове», [PERSON] співвласник квартири [ADDRESS] , яка була затоплена та жильця квартири [ADDRESS] , склали Акт про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), відповідно до якого з 11.05.2021 по 13.05.2021 у будинку [ADDRESS] у ванній кімнаті, у квартирі [ADDRESS] та у приміщенні туалету квартири [ADDRESS] трапилося залиття. В акті вказано, що після проведення обстеження було виявлено, що у квартирі [ADDRESS] , де проживає жилець китайської національності, а власником є [PERSON] , під ванною переливний шланг не був з`єднаний з системою злива та неправильно встановлена і закріплена переливна система. Після проведення ремонту всі затоплення припинилися. 13.05.2021 були виявлені наслідки затоплення співвласнику квартиру [ADDRESS] , яка знаходиться під квартирою [ADDRESS] (а.с.11). Як встановлено судом раніше, [PERSON] не є співвласником квартири [ADDRESS] , тому акт в цій частині не відповідає дійсності. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Як вірно вказує представник відповідача, вищевказаний акт про залиття від 13.05.2021 не відповідають вимогам вказаних Правил, адже не містять відомостей про обсяги необхідного ремонту, про вартість пошкоджень, спричинених залиттям. Також акт не містить відомостей про осіб, які були присутні під час обстеження з квартири [ADDRESS] та висновків щодо вини особи, яка спричинила залиття. З огляду на невідповідність акту про залиття вимогам чинного законодавства він не приймається судом до уваги. Згідно ч.ч.2,3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно звіту про визначення ринкової вартості збитків, заподіяних власнику квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , прямий збиток заподіяний власнику внаслідок залиття квартири на дату оцінки склав 67 273 грн. (а.с.67-96). Неодноразове затоплення на що вказує позивачка у позовній заяві не підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що права [PERSON] не порушенні залиттям квартири, яка належить на праві власності громадянину Сполучених Штатів Америки [PERSON] , а акт не відповідає вимогам чинного законодавства, тому не приймається судом до уваги, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку з необґрунтованість позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed