Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

В грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у якому вказав, що він понад 23 роки працював на різних посадах на підприємстві відповідача. Висновком МСЕК позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ в другій фазі затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, легенева недостатність ІІ ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.). Висновком МСЕК від 02.12.2021 року позивачу було встановлено 35 % втрати професійної працездатності з яких: 30% - ХОЗЛ, 5 % - туговухість та третя група інвалідності. Також, позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення та санітарно-курортного лікування, противопоказана важка праця в умовах виробничого пилу, шуму. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних та нешкідливих умов праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, він втратив своє здоров`я, відчуває фізичні страждання та біль. Позивач скаржиться на постійний кашель з виділенням мокроти, утруднене дихання, задишку при помірному фізичному навантаженні, біль у грудній клітці та попереку та загальну слабкість. Негативні зміни у житті позивача є незворотними, до того ж позивач через хворобу не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні речі, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 180 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 29 грудня 2021 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача скористався правом надання відзиву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначила, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки вина підприємства у виникненні професійних захворювань у позивача відсутня, відповідач не порушував законодавство про працю, забезпечував безпечні умови праці. Крім того, п.20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання не вказаного конкретних посадових осіб АТ "Кривбасзалізрудком", які відповідальні за виникнення професійних захворювань у позивача. При укладенні трудового договору з відповідачем, позивач під розпис був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, умовами праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства та умова колективного договору. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки, жодних заяв про відмову від доручної роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від позивача не надходило, а тому відповідальність за виникнення професійних захворювань лежить безпосередньо на позивачу. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Також, посилання позивача на істотні зміни у його житті через хронічне професійне захворювання нічим не підтверджується, надані до позовної заяви докази не підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Також, представник відповідача вказує, що чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, та відповідно, у разі задоволення позову, АТ "Кривбасзалізрудком" зобов`язаний утримати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював з 22.03.1994 року по 01.07.1994 року - підземним гірничим робітником шахти "Родіна" в/о "Кривбасруда"; з 01.07.1994 року по 10.04.2006 року - підземним бурильником штангових шпурів шахти "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком"; з 10.04.2006 року по 08.06.2006 року - заступником начальника дільниці шахти "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком"; з 08.06.2006 року по 12.01.2009 року - підземним гірничим майстром шахти "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком"; з 12.01.2009 року по 08.10.2018 року - заступником начальника дільниці "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком". Звільнений 08.10.2018 року у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи згідно п.2 ст.40 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.19-20). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 21.07.2020 року, проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] а саме: працюючи підземним заступником начальника дільниці на шахті "Родіна" ПАТ "Кривбасзалізрудком" у період з 10.04.2006 року по 08.06.2006 року, з 12.01.2009 року по 08.10.2018 року [PERSON] здійснював в підземних умовах комплекс робіт з оперативного управління усіма видами на дільниці у відповідності з затвердженими технічними проектами та планом, розроблював та впроваджував заходи з метою виконання планових об`ємів виробництва за якісними та кількісними показниками. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фібро генної дії та рівнів шуму, які перевищували нормативні. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23.06.2020 року, протокол № 884, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 01.07.1994 року по 10.04.2006 року - підземний бурильник штангових шпурів на шахті "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком", 08.06.2006 року по 12.01.2009 року - підземний гірничий майстер дільниці на шахті "Родіна" ВАТ "Кривбасзалізрудком". Пунктом 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 21.07.2020 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил переважно фібро генної дії - концентрація пилу переважно фібро генної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищує гранично допустиму в 1,5 рази і складає 3,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно вимог ГОСТ 12.1.005-88 "Общие санітарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Шум: еквівалентний рівень шуму перевищує на 12 дБА, при фактичному - 92 дБА, при гранично допустимому рівні 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 "Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку" (а.с.7-9). Висновком МСЕК від 02.12.2021 року позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності з яких: 30% - ХОЗЛ, 5 % - туговухість та третя група інвалідності з наступним переоглядом 01.09.2024 року. Також, позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення та санітарно-курортного лікування, противопоказана важка праця в умовах виробничого пилу, шуму (а.с.11-12). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 18). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153,237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 35 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, позивач скаржиться на постійний кашель з виділенням мокроти, утруднене дихання, задишку при помірному фізичному навантаженні, біль у грудній клітці та попереку та загальну слабкість. Крім того, через хворобу позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні речі, які потребують фізичного навантаження у господарстві. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, встановлену групу інвалідності, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 180 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Суд також відхиляє посилання відповідача на необхідність вказівки у судовому рішенні про оподаткування суми моральної шкоди, оскільки в даній справі стягуються суми відшкодування збитків, завданих платнику податків ушкодженням здоров`я, а отже вказані відповідачем зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1200 грн.

Outcome: partial