Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

18 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.06.2021 року станом на 10.01.2022 року у розмірі 60 104,26 грн. та судових витрат. Свої вимоги обґрунтував тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» особі філії Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі - Банк) та [PERSON] 16.10.2020 року було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № б/н до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Банк надав клієнку в гривнях України на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та для його користування оформив та видав клієнту банківську платіжну картку. Відповідно до умов кредитування Договору відповідачу 15.06.2021 року було надано кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відповідної кредитної лінії (Кредиту) на його кредитний рахунок у сумі 100 000,00 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте відповідач порушив вимоги договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту, процентів та пені. Відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних. З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. Сторони в судові засідання 28.02.2022 року, 29.03.2022 року не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві представник позивача просив справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли та існують правовідносини щодо виконання цивільно - правових угод, а саме: кредитного договору. 16 жовтня 2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - особі філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Також на підставі заяви [PERSON] про встановлення відновлюваної кредитної лінії від 14.06.2021 року відповідачу встановлений кредитний ліміт у розмірі 100 000 грн., узгоджено умови кредитування, вартість супутних витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, тощо. [PERSON] власним підписом підтвердив, що він ознайомлений з інформацією, надання якої вимагається відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, а також з Правилами та Тарифами, погоджується вважати положення вказаних правил та Тарифів обов`язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі договору як 16.10.2020 року, так і 14.06.2021 року (а.с. 6-7, 8-10). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 10.01.2022 року має загальну заборгованість у розмірі 60104,26 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 51531,58 грн., заборгованості за відсотками 8287,80 грн., комісії 124,60 грн., суми інфляційних втрат за відсотками 46,63 грн., 3% річних на суму кредиту 76,24 грн., 3% річних за відсотками 37,41 грн. (а.с. 5). Також банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована (а.с. 13-17). Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи встановлені обставини суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови, на яких ним було взято кредит, і станом на 10.01.2022 року він має заборгованість перед АТ «Ощадбанк» у розмірі 59943,98 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 51531,58 грн., заборгованості за відсотками 8287,80 грн., комісії 124,60 грн. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а останній, в свою чергу, не повернув своєчасно кредитні кошти, і станом на день звернення до суду із зазначеним позовом існує заборгованість за кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, та комісією є обґрунтованими, обумовлені договором між сторонами, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційні витрати згідно ст. 625 ЦК України в розмірі суми інфляційних втрат за відсотками 46,63 грн., 3% річних на суму кредиту 76,24 грн., 3% річних за відсотками 37,41 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних або між сторонами закінчилися договірні зобов`язання, де визначено розмір процентів. Аналогічні висновки щодо застосування частини 1 статті 1050 та статі 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, від 27.07.2021 у справі № 910/18943/20. Зокрема, Верховний Суд наголосив, що неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.2 статті 1048 і ч.2 статті 1050 ЦК України, та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 статті 625 ЦК України. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так як договір між сторонами є чинний, між сторонами узгоджений розмір відсотків, тому відсутні підстави для стягнення індексу інфляції та три відсотки річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial