Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої злочином. Свої вимоги мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] 20.07.2019 близько 16 год. 00 хв., перебуваючи в роздягальні цеху різки комплексу з переробки курчат-бройлерів ПрАТ «Миронівська птахофабрика», що по [ADDRESS] , діючи умисно, на грунті неприязних відносин, нанесла [PERSON] , 5 ударів парасолькою по плечах, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді синців обох надпліч, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/862 від 19.08.2019, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Відповідно до статей 21, 28, 32 Конституції України, статей 272, 275, 297, 299 Цивільного кодексу України, статті 48 Закону України «Про інформацію», [PERSON] має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із позовом до суду. Нанесені тілесні ушкодження привселюдно на робочому місці відповідачем негативно відобразилися на повсякденному житті позивача. Нанесення тілесних ушкоджень відповідачем мало на меті опорочення її честі і гідності та ділової репутації, крім того не визнаючи своєї провини в скоєному відповідач після направлення справи до суду навіть принижує її привселюдно, розповсюджуючи недостовірну інформацію про позивача озиваючи її непристойними словами «шльондрою». Вважає, що нанесення тілесних ушкоджень та недостовірна інформація про [PERSON] , як трудолюбивої жінки має бути спростована у такий же спосіб у який вона була поширена та відшкодована. 20.07.2021 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області кримінальне провадження № 12019250160000480 від 10.08.2019 відносно [PERSON] за ч.2 ст. 125 КК України - закрито у зв`язку зі спливом строків давності. Тому [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду завдану злочином в розмірі 20000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. Позивач та її представник адвокат Бовшик М.Ю. в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 20.07.2019 близько 16:00 год., перебуваючи в роздягальні цеху різки комплексу з переробки курчат-бройлерів ПрАТ «Миронівська птахофабрика», що по [ADDRESS] , діючи умисно, на грунті неприязних відносин, нанесла [PERSON] , 5 ударів парасолькою по плечах, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді синців обох надпліч, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/862 від 19.08.2019, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень Своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] - [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України. Вказані обставини встановлені ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.07.2021 № 697/2298/19 та не підлягають доказуванню згідно вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України. Зазначеною ухвалою суду від 20.07.2021 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - закрито. Кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав (а.с.15-17). Відповідно до вимог п.1, п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі та п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. Згідно із абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності згідно зі статтею 49 КК України не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими (Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 398/571/15-ц). Відповідно до змісту ч.6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, встановлені ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.07.2021 № 697/2298/19 та не підлягають доказуванню згідно вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, також враховує характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення, та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN AND OTHERS v UKRAINE) від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені на 50%, то витрати на правову допомогу з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення в розмірі 2500,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн.

Outcome: partial