Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

В жовтні 2021 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.2019 р. ПрАТ «СК «АРКС» та ТОВ «САН ЕКСІМ» був укладений договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 321680а9к5, предметом якого є страхування транспортного засобу «Nissan», д.н.з. « [NUMBER] ». 12.02.2020 р. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Peugeot», д.н.з. « [NUMBER] », на автодорозі Київ-Одеса, допустив зіткнення з транспортним засобом «Nissan», д.н.з. « [NUMBER] ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2019 р. у справі №369/2362/20 про настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП, та відповідно винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі наданої заяви та документів було нараховано розмір страхового відшкодування у сумі 64907,30 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке сплатило на користь позивача шкоду в межах ліміту його відповідальності, виходячи із розміру завданих збитків розрахованих у сумі 40203,54 грн. Позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 24703,76 грн., що не покриває поліс обов`язкового страхування страхової компанії Відповідача. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування завданої шкоди, за мінусом сплаченої суми ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а саме 24703,76 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в які й вказав, що вимоги позову підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. Третя особа в судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи 12.02.2020 року, близько18 год. 29 хв., на автодорозі Київ-Одеса, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Peugeot 206 д.н.з. « [NUMBER] » , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем NISSAN д.н.з. « [NUMBER] » , котрий рухався попереду в попутному напрямку. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2019 р. у справі №369/2362/20 про настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП, та відповідно винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). Внаслідок дорожньо-транспортна пригоди було завдано шкоди автомобілю марки «Nissan», д.н.з. « [NUMBER] ». Відповідно до рахунку-фактури ФОП [PERSON] № 00022422/1 від 14.03.2020 р. ремонт автомобіля відповідно до калькуляції становить 64907,30 грн. Розмір страхового відшкодування в рамках ПУ складає 40203,54 грн., З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, проведений розрахунок страхового відшкодування, й складений страховий акт, відповідно до платіжного доручення № 652764, № 652790 від 18.03.2020 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" виплатило ФОП [PERSON] страхове відшкодування у сумі 40203,54 грн., 24703,76 грн. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) Станом на день подачі позовної заяви відповідачем завдану матеріальну шкоду не відшкодовано. Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності становить 24703,76 грн. Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» вважає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно, у зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою страхувальнику, у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача. Так, до страховика, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо допустимості правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування завданих збитків в межах сплачених позивачем відшкодування страхувальника останнього обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір - 2270 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.1191 ЦК України, ст. ст. 98, 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved