Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Позивачка вказує на те, що 14 листопада 2015 року у виконавчому комітеті Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області зареєстрований шлюб між нею та відповідачем в даній справі, актовий запис №98 від 14.11.2015р. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у них з відповідачем не склалося. Вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає. Її прохання про допомогу в утриманні їх сина - ігнорує. Вона постійного місця роботи не має. Доходи отримує за рахунок тимчасових заробітків. Інших доходів не має. Проживає з сином в будинку матері, яка іноді допомагає їй в утриманні [PERSON] , їй важко самостійно утримувати їх з відповідачем сина. Відповідач працездатний, інших утриманців не має. Відповідач працює на ТОВ «Демидівський граніт», має стабільний дохід. Розмір його заробітної плати на даний час їй не відомий. За час, коли вони проживали разом, його середньомісячний заробіток становив - 16 000 грн. Просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1\\3 частки від усіх його доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Рішення в частині виплати аліментів за перший місяць просить допустити до негайного виконання. Ухвалою Тиврівського районного суду від 16.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу на утримання сина щомісяця. Позивачка подала заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 14 листопада 2015 року у виконавчому комітеті Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області зареєстрований шлюб між сторонами в даній справі, актовий запис № 98 від 14.11.2015 р. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у позивачки з відповідачем не склалося. Вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Зазначені обставини підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , довідкою про склад сім"ї №66 від 31.01.2021 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27 січня 2022 року. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Позивачка постійного місця роботи не має. Доходи отримує за рахунок тимчасових заробітків. Інших доходів не має. Проживає з сином в будинку матері, яка іноді допомагає їй в утриманні [PERSON] , їй важко самостійно утримувати їх з відповідачем сина. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, працює на ТОВ «Демидівський граніт», має стабільний дохід. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни у ч.2 ст.182 СК України та зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а також позицію відповідача, який визнав позов частково, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial