Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Виклад позиції позивача. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] ,на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 23 березня 1982 року № 454 виданого Немирівською селищною радою. В належному позивачу будинку зареєстрована її онука [PERSON] , [INFO] . З 2005 року [PERSON] в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS] не проживає, оскільки вибула з місця проживання та на даний час проживає в м. Москва, Російська Федерація. 25.01.2022 року позивач звернулася до органу реєстрації виконавчого комітету Немирівської міської ради з заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , однак їй було відмовлено у зняті з реєстраційного обліку відповідача. Той факт, що відповідач з 2005 року не проживає в будинку можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивача. Оскільки відповідач не має ніяких прав до даного житлового будинку, ні як власник, ні як квартиронаймач, а тому добровільно обравши інше місце тимчасового проживання втратила право користування належним позивачу будинком. У зв`язку із реєстрацією відповідачки у житловому будинку позивач має ряд незручностей та додаткових фінансових витрат по утриманню будинку, а саме: не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що змушує їй нести додаткові витрати. Такі обставини стали підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавала, Заяви, клопотання позивача, відповідача Заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали суду від 07.02.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та відкрито провадження у справі, розгляд, цивільноїсправи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 10.03.2022 року без повідомлення (виклику) учасників справи. Судом здійснювався запит до відділу УДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а тому ухвалу суду від 07.02.2022 року було направлено на адресу відповідача разом з копією позовної заяви, додатками до неї та повісткою про виклик до суду було направлено на адресу відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавала. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до ч.2, п.1 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мініміму для працездатних осіб. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] ,на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 23 березня 1982 року № 454 виданого Немирівською селищною радою (8,11). Копією домової книги підтверджується реєстрація відповідача [PERSON] (а.с.9-10) З заяви про зняття з реєстрації місця проживання вбачається, що позивачу було відмовлено у такій вимозі (а.с.12) Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод , закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Такий правовий висновок зроблений в постанові ВС КЦС від 09.12.2020 року справа № 209/2642/18. В постанові від 25 липня 2018 року справа № 638/13030/13-ц, Верховним судом зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав , передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа та члени її сім`ї втрачає і право користування цим приміщенням. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Такий правовий висновок викладено в Постанові ВС від 25 липня 2018 року справа № 638/13030. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновки суду Відповідач не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із позивачем не пов`язаний тому втратила право користування даним житлом, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялася та залишається зареєстрованою в спірному будинку, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у оформленні субсидії. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved