Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.09.2009 року він працює у даному навчальному закладі загальної середньої освіти на посаді вчителя інформатики, має спеціальність «Трудове навчання та основи інформатики», кваліфікацію «Магістр. Педагогіка та методика вищої освіти» , І категорію, а також аналогічно працює у цьому ж закладі (за сумісництвом) на посаді «інженер-електроніка». Згідно виданого директором Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка Косівської міської ради В.Барчук наказу №81-к від 05.11.2021 року (пункт 1 наказу) позивача відсторонено від роботи починаючи із 08.11.2021 року у зв`язку із відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 чи не наданням медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. Окрім того, відповідно до п. 2 наказу, на період відсторонення від роботи йому припинено виплату заробітної плати та сплату за нього єдиного страхового внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також, строк відсторонення його від роботи встановлено на період дії карантину або до усунення причин, що його зумовили. Вказаний наказ вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнятий із значними порушеннями вимог Конституції України, Кодексу Законів про працю України, численної кількості інших нормативно-правових актів, основ міжнародного права, в тому числі і встановленої судової практики, що як наслідок призвело до запровадження дискримінаційного процесу в закладі освіти, до грубих порушень його основоположних і фундаментальних прав та свобод. Так, МОЗ України затвердило Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням наказом від 04.10.2021 № 2153. 7 жовтня 2021 року цей наказ зареєстрований в Мін`юсті за № 1306/36928 та 8 жовтня опублікований в Офіційному віснику України №78. У пункті 4 Наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 року зазначено, що цей наказ набирає чинності через один місяць з дня його офіційного опублікування. Тобто, днем набрання чинності Наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 року є 08 листопада 2021 року. За даних обставин, станом як на момент прийняття наказу відповідачем - Відділу освіти Косівської міської ради №96 від 28.10.2021 року «Про відсторонення працівників» (одна з підстав для прийняття директором наказу), так і станом на момент прийняття самого оскаржуваного наказу директора Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області В.Барчук №81-к від 05.11.2021 року - фактично ще не існувало жодних ймовірних підстав для прийняття таких наказів, оскільки Наказ МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року та пункт 19 Змін затверджених Постановою КМУ №1096 від 20.10.2021 року, якою внесено доповнення до Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року (зокрема щодо пункту 41- 6) набрали чинності тільки з 08.11.2021 року. Окрім того, відповідачем допущено ряд інших процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного наказу, який підлягає до скасування. Просить задоволити позов та стягнути в його користь розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду. Позивач в справі, [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав викладених в позовній заяви, яку просив задоволити. В частині стягнення розміру заподіяної йому моральної шкоди - поклався на розсуд суду. Пізніше подав заяву про закінчення розглядом справи без його участі. Представник відповідача, директор Косівського ліцею ім.І.Пилипейка В.Барчук 26.01.2022 року подав відзив на позовну заяву (а.с.98-100). В судовому засіданні представники відповідача: директор Косівського ліцею ім.І.Пилипейка В.Барчук та адвокат Лазоришин І.І. вимоги позову [PERSON] не визнали, мотивуючим тим, що саме на виконання і дотримання принципу верховенства права, наказом директора ліцею від 05.11.2021 року №81-к, відповідно до п.1.2 наказу №96 від 28.10.2021 року в.о.відділу освіти Косівської міської ради [PERSON] як вчитель інформатики, був відсторонений від виконання своїх посадових обов`язків, за приписом постанови КМУ №1236, наказу МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 з дотриманням вимог ст.46 КЗпП України, ст.12 ЗУ «про захист населення від інфекційних хворіб» та ст. 57 ЗУ «Про освіту». За вимогами постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» до переліку професій, виробництв та організацій, затвердженого наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153, зареєстрованого Мінюстом України 07.10.2021 року № 1306/36928 до працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням відносяться заклади загальної середньої освіти. За п.1.9 Статуту Косівський ліцей ім.Пелипейка Косівської міської ради Івано-Франківської області є закладом загальної середньої освіти. Таким чином директор ліцею, відсторонюючи позивача від виконання обов`язків вчителя інформатики на період дії карантину від 08.11.2021 року або до усунення причин, що його зумовили, діяв виключно в межах закону а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Вважають позов безпідставним і таким. що не підлягає до задоволення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені письмові докази в сукупності, дійшов наступних висновків: Судом встановлено, що позивач, [PERSON] з 01.09.2009 року працює у Косівському ліцеї імені Ігоря Пилипейка Косівської міської ради - тобто закладі загальної середньої освіти на посаді вчителя інформатики, має спеціальність «Трудове навчання та основи інформатики», кваліфікацію «Магістр. Педагогіка та методика вищої освіти» , І категорію, а також аналогічно працює у цьому ж закладі (за сумісництвом) на посаді «інженер-електроніка». Вказаний факт відповідачем визнається та не оспорювався і не підлягає окремому доказуванню. Так згідно виданого директором Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка Косівської міської ради В.Барчук , оспорюваного позивачем в справі, наказу №81-к від 05.11.2021 року (а.с.46-47) пункт 1 серед інших [PERSON] відсторонено від роботи починаючи із 08.11.2021 року у зв`язку із відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 чи не наданням медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. Окрім того, відповідно до п. 2 наказу, на період відсторонення від роботи [PERSON] припинено виплату заробітної плати та сплату за нього єдиного страхового внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також, строк відсторонення його від роботи встановлено на період дії карантину або до усунення причин, що його зумовили. Однак суд вважає незаконним даний наказ із наступних підстав: Судом встановлено, що фактично станом, як на момент прийняття наказу відповідачем - Відділу освіти Косівської міської ради №96 від 28.10.2021 року «Про відсторонення працівників», так і станом на момент прийняття самого оскаржуваного наказу директора Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області В.Барчук №81-к від 05.11.2021 року - фактично ще не існувало жодних ймовірних підстав для прийняття таких наказів, оскільки Наказ МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року та пункт 19 Змін затверджених Постановою КМУ №1096 від 20.10.2021 року, якою внесено доповнення до Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року (зокрема щодо пункту 41- 6) набрали чинності тільки з 08.11.2021 року. Отже, за даних обставин, вище вказані Наказ МОЗу та Постанова КМУ не набрали чинності на момент прийняття оскаржуваного наказу 05.11.2021 року, а керівник закладу В .Барчук передчасно приймаючи рішення (наказ) про відсторонення позивача не володів жодною інформацією, що могла б вказувати власне на факт «ухилення» чи «відмови» позивача в справі [PERSON] від проведення обов`язкових профілактичних щеплень. Так, на момент прийняття наказу директору закладу В.Барчуку взагалі не було нічого відомо щодо дійсних обставин підтвердження факту проходження чи факту не проходження позивачем профілактичного щеплення проти СОVID-19. Фактично на час прийняття наказу від 05.11.2021 року про відсторонення [PERSON] у відповідача були відсутні належні докази факту ухилення чи факту відмови від проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти Ковід-19, адже для належної фіксації таких фактів існує певна процедура передбачена Положенням, яким визначено певний алгоритм дій, визначено хто і в який спосіб повинен такі речі фіксувати. Керівник закладу освіти - Косівського ліцею ім.І.Пилипейка Косівської міської ради окрім власних припущень та здогадок, не мав жодних чітких та конкретних підстав (письмових доказів) для підтвердження факту, що [PERSON] не пройшов профілактичного щеплення проти СОVID-19, а також щодо факту його ухилення чи факту відмови від проходження ним такого обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Тобто керівник закладу не мав основної підстави для прийняття наказу - мотивованого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби щодо вирішення питання стосовно відсторонення позивача від роботи як того вимагає ст. 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Таким чином, фактично дії керівника закладу освіти були поспішними. Що стосується твердження представника відповідача, що із оспорюваним наказом від 05.11.2021 року позивача було ознайомлено належним чином, то такий факт не відповідає дійсності оскільки зі слів [PERSON] в судовому засіданні, із оспорюваним наказом його було ознайомлено значно пізніше, тобто вже після відсторонення від посади та припинення виплати заробітної плати. Крім того у нього ніхто не вимагав ніякого підтвердження про вакцинацію чи відомостей про противопоказання для проходження такої вакцинації. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Так, Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (в редакції, яка набула чинності з 08.11.2021р.) визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011р. за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019р. № 2070). Зазначений наказ МОЗ від 04.10.2021 року №2153 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року за № 1306/36928, наказ набрав чинності 08.11.2021 року через один місяць з дня його офіційного опублікування 08.10.2021 року в Офіційному віснику України. Посилання представника відповідача на той факт, що виданий ним наказ про відсторонення було прийнято законно та своєчасно, оскільки така практика видачі наказів існує в ліцеї, не заслуговує на увагу, оскільки в даному випадку із врахуванням набрання чинності Наказу МОЗу від 04.10.2021 року №2153 та Постанови КМУ №1096 від 20.10.2021 року, тобто Закону - прямої дії, яким передбачено та визначено конкретно вступ в дію цього Закону, і не може трактуватися іншою датою чи заздалегідь виданими наказами, тобто ще до вступу в дію самого Закону який підлягає застосуванню. Крім того представник відповідача не навів в судовому засіданні жодних підстав які б свідчили про необхідність терміновості прийняття - винесення такого наказу, а саме доказів про те, що позивач чи інші працівники хворіли та становили загрозу розповсюдження хвороби, чи контактували із іншими хворими, що могло б мати наслідки для спілкування із дітьми. Згідно ч. 3 ст. 30 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я , ст. 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб , ч. 1 ст. 30 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення Кабінету Міністрів України надано повноваження запроваджувати карантин на певних територіях або на всій території України. Разом з тим, норми всіх цих трьох законів визначають, що таке повноваження має реалізовуватися Кабінетом Міністрів України відповідно до закону, тобто у порядку, встановленому законом. Тривале обмеження права позивача на працю у вигляді відсторонення від роботи внаслідок відсутності щеплення проти COVID-19 не відповідає ст. 43 та ст. 64 Конституції України. Також суд звертає увагу, що зміст деяких положень оскаржуваного наказу № 81-к від 05.11.2021 року про відсторонення позивача від роботи не відповідає фактичним обставинам спірних правовідносин, а також деяким нормам трудового законодавства. Так, фактично оскаржуваний наказ було винесено директором Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка Косівської міської ради В.Барчук 05.11.2021 року (а.с.46-47), тобто за три дні до набрання чинності наказу МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153. Тобто, станом на 05.11.2021 року не існувало жодних законних підстав для винесення наказу про відсторонення [PERSON] від роботи та він мотивований нормами, які ще не набрали чинності станом на дату його винесення. Згідно оскаржуваного наказу позивач був відстороненим на час відсутності щеплення від СОVID-19 , хоча таке щеплення відповідно до наказу МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 є обов`язковим лише на період дії відповідного карантину та в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень. Вищевказані недоліки у наказі про відсторонення від роботи додатково свідчать про порушення прав позивача на працю. Крім того відповідачем не було належним чином перевірено в закладах охорони здоров`я чи звертався із заявою позивач про його вакцинацію а також чи взагалі така вакцинація ним проводилась, оскільки відсторонення від роботи працівника без належних на те доказів призводить до порушення його права на працю та безпідставне припинення виплати заробітної плати, необхідної для забезпечення нормального рівня життя та побуту а також утримання членів сім`ї. За вищевикладених обставин суд вважає підставною та доведеною в судовому засіданні позовну вимогу [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу №81-к Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка Косівської міської ради В.Барчук від 05.11.2021 року Про відсторонення від роботи невакцинованих працівників - [PERSON] від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати до часу усунення причин. Оспорюваний позивачем наказ є таким, який було постановлено передчасно та без законних підстав а сам зміст наказу порушує права позивача. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року до дня допуску до виконання трудових обов`язків, суд вважає необхідним зазначити наступне. Кодексом законів про працю України не врегульоване питання про матеріальну компенсацію працівникові часу невиконання ним трудових обов`язків у зв`язку з його незаконним відстороненням від роботи. За умови відсутності у наказі № 81-к від 05.11.2021 року кінцевого терміну його дії, поєднання умов повернення до виконання трудових обов`язків позивачем із фактом здійснення ним щеплення на проти COVID-19, від якого [PERSON] на підставі статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб має право відмовитись на законних підставах, у зв`язку з чим його відсторонення від роботи може тривати невизначений проміжок часу, що по своїй суті є аналогічним звільненню, суд в даному випадку за аналогією закону вважає можливим застосувати положення статті 235 Кодексу законів про працю України. За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З метою ефективного захисту порушених прав позивача, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року по час його поновлення на роботі, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, та із врахуванням наказу №36-к від 28.02.2022 року про поновлення позивача на роботі із 01.03.2022 року. Що стосується позовної вимоги позивача в частині відшкодування та стягнення моральної шкоди, то така не підлягає до задоволення оскільки сам позивач в ході розгляду справи по суті так і не визначився із розміром такої шкоди а також не наполягав на такій шкоді саме в його користь, як і належним чином не підтвердив відповідними доказами заявлену ним вимогу. Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП України та пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на вказаній посаді та виплати йому середнього заробітку за один місяць. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 1000 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 139, 140, 147 КЗпП України,

Outcome: dismissed