Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

30.11.2021 року до суду засобами поштового зв`язку з позовною заявою звернувся представник позивача адвокат Сечко Сергій Володимирович в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України з позовом про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування до відповідача [PERSON] , в якій просить суд - стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суми сплаченого майнового відшкодування у розмірі 93844,87 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00грн. І. Стислий виклад позиції позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.03.20120 о 16 год. 40 хв. на 5 км + 500 м а/ш Південний об`їзд, Дніпровського району, Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Hyundai», номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля «Renault», номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] - потерпілий. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 35.05.2020 року по справі № 175/818/20-п, відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент настання страхового випадку, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 122619435). Представник потерпілого своєчасно звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault», номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП склала 90924,78 грн. Розмір регламентованої виплати склав 90924,78 грн., яке МТСБУ було сплачено потерпілій особі згідно платіжного доручення № 1480639 від 28.07.2020 року, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1508,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1479680 від 26.06.2020 року та витрати на оплату послуг по справі у розмірі 1412,09 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1478809 від 21.05.2020 року. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 30.11.2021 представником позивача подано позовну заяву (а.с. 1-44). Ухвалою суду від 15.12.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 49). 06.01.2022 та 18.02.2022 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника Моторного (транспортного) страхового бюро України, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити , щодо прийняття заочного рішення не заперечує (а.с. 51-55,60-63). Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. Відповідач повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки, про що в матеріалах справи міститься конвер, повернутий поштою з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання» (а.с.58-59). Також суд повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с.66-67), у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Транспортний засіб «Hyundai», номерний знак [NUMBER] , станом на 05.03.2020 не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, що підтверджується витягом, щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ (а.с. 6). 21.11.2019 року транспортний засіб Renault Megane, номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , рік випуску 2008 застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 122619435 від 21.11.2019 у ТДВ «СК «Ю. Ес. Ай» (а.с.11). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль Renault Megane, номерний знак [NUMBER] , є загальним легковим седаном -В . Власником транспортного засобу зазначений [PERSON] (а.с.12). Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/818/20-п від 25 травня 2020 року встановлено винність [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Накладено на [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 (триста сорок) грн. (а.с. 4-5). Згідно копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 06 березня 2020 року, [PERSON] , який діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , звертався до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якого 05.03.2020 року о 16 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем ''Renault Меgane", д.р.н. [NUMBER] рухався в крайній правій смузі pvxv на а/ш Дніпро - Кривий Ріг по Південному об`їзду Дніпропетровського району та помітив попереду стоячи автомобілі, шо стоять в крайній правій смузі руху на аварійній сигналізації, після чого знизивши швидкість руху, зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині та вже здійснюючи випередження вантажних автомобілів, отримав удар в задню частину свого автомобіля від автомобіля "Hyundai Accent", д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції руху між автомобілями, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "Renault Меgane ", д.р.н. [NUMBER] (а.с. 7-10). Відповідно копії звіту № 050320 з оцінки вартості матеріальних збитків завданих внаслідок нанесених пошкоджень легковому автомобілю Renault Меgane д.р.н. [NUMBER] в дорожньо-транспортній пригоді, копії акту огляду транспортного засобу, копії ремонтної калькуляції № 05/03/20 від 13.04.2020 року та копії фототаблиці, транспортний засіб Renault Меgane д.р.н. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала 167621,46 грн. (а.с. 13-28). Як вбачається з копії довідки № 1 від 20.11.2017 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, копії наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та копії платіжного доручення № 1480639 від 28 липня 2020 року, позивач -МТСБУ виплатило представнику власника транспортного Renault Меgane д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 90924,78 грн. (а.с. 32-35). Також відповідно платіжного доручення №1479680 від 26.06.2020 року було сплачено на рахунок ФОП [PERSON] витрати за послуги аваркома (експерта) по справі №66948, згідно рах. від. 13.04.2020 року, т.з. [NUMBER] (а.с. 36-38) та відповідно платіжного доручення №1478809 від 21.05.2020 року було сплачено на рахунок ТОВ «Аудатекс Україна» витрати по оплаті послуг по справі №66948, згідно рах. №АО348 від 28.04.2020 року, т.з. [NUMBER] (а.с.39-41). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вина відповідача у вчиненні ДТП є доведеною у відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - закон) потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Відповідно до ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Згідно п. 21.4. ст. 21 Закону, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Пунктом 39.1. ст. 39 Закону визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Підпунктом а п. 41.1. ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В той же час, згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених упункті 13.1статті 13 цього Закону. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим, що відповідає висновкам, зробленим у постановах від 28.03.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/791/16-ц (ЄДРСРУ № 73219603) та від 28.02.2018 у справі № 521/16989/13-ц (ЄДРСРУ № 72587626). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у даному випадку, між сторонами виникло саме право зворотної вимоги (регресу). Такий правовий висновок підтверджується також і правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-2188цс16. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved