Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики грошей з урахуванням збільшенням позовних вимог у розмірі 831 340,02 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 25.05.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей на суму 567\~000, 00 грн., що підтверджується розпискою від 25.05.2019. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти до 15.06.2019. станом на 12.04.2021 відповідач отримані кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача 567\~000 (п`ятсот шістдесят сім тисяч) гривень 00 копійок суми основного боргу, 7\~070 (сім тисяч сімдесят ) гривень 41 копійку судового збору, 95\~722 (дев`яносто п`ять тисяч сімсот двадцять дві) гривні 14 копійок інфляційних збитків, 44\~319 (сорок чотири тисячі триста дев`ятнадцять) гривень 21 копійку 3 % річних та судові витрати. Ухвалою судді від 24.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 05.04.2022\~представник позивача-\~адвокат Алексеєнко\~А.\~А.\~подав клопотання\~про слухання\~справи у\~його відсутності,\~позов підтримує\~повністю та\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача 567\~000,\~00\~грн.\~основного боргу,\~95\~722,\~14\~грн.\~інфляційних та\~44\~319,\~21\~грн. 3 % річних. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку. Свого відношення до суду не направив, відзиву не подав, тому суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд справи. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 25.05.2019 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей на суму 567\~000, 00 гривень. Відповідачем на підтвердження укладення договору була видана розписка про отримання коштів та зобов`язанням повернути кошти до 15 червня 2019 року (аркуш справи 4). Станом на 12.04.2021 відповідач отримані кошти не повернув. Суд вважає доведеними факти укладення договору позики 25.05.2019, передачі коштів за договором та невиконання позичальником за договором позики свого обов`язку щодо повергнення повністю суми боргу. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора визначеної у розписці грошової суми. Таку ж позицію мав Верховний суд у Постанові від 14.01.2019 (справа №\~466/10923/16-ц, провадження № 61-45817св1). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правилами ч. 2 ст .625 ЦК України, визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідач всупереч вимогам\~ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконував свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надав. А тому\~розрахунок суми\~боргу визначений\~представником позивача\~адвокатом Алексеєнко\~А.\~А.\~з урахуванням\~заяви про\~збільшення позовних\~вимог від\~30.03.2022\~(вх.\~№ 6709/22),\~що включає:\~567\~000,\~00\~грн.\~основного боргу,\~95\~722,\~14\~грн.\~інфляційних та\~44\~319,\~21\~грн. 3 % річних. З огляду\~на вищенаведене,\~суд бере\~до уваги\~представника позивача\~розрахунок заборгованості,\~який складений\~у відповідності\~до вимог\~чинного законодавства,\~відповідач обґрунтованих\~заперечень щодо\~даного розрахунку\~суду не\~надав, клопотання щодо неспівмірності витрат до суду не надходило. Згідно з ст. 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України,\~стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений за подання позовної заяви у розмірі\~7070,41 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved