Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Позивач, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на [PERSON] з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) грошову виплату, а саме пеню у розмірі 13 987,10 грн., 3 % річних у розмірі 1 128,80 грн., та інфляційні витрати у розмірі 25 361,95 грн., за прострочення страхового відшкодування ліквідованим страховиком. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 вересня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва прийнято рішення (справа № 760/12875/15-ц) про стягнення з Публічного акціонерне товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь [PERSON] , суми страхового відшкодування у розмірі 35 034,94 грн., пені за порушення строків виплати страхового відшкодуван у розмірі 13 987,10 грн. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 1 128,80 грн. Постановою Господарського суду м. Києва від 29.11.2017 р. ПАТ «УСК «Гарант-авто» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 15.08.2018 року позивачем було. подано до МТСБУ заяву про відшкодування шкоди у зв`язку з оголошенням Господарським судом м. Києва, страховика банкрутом. У відповідь МТСБУ повідомило, що станом на 16.08.2018 р. у МТСБУ відсутні підстави для здійснення регламентованої виплати з фонду захис потерпілих за страховика-банкрута, зокрема у зв`язку із відсутніст затвердженого Господарським судом м. Києва ліквідаційного балансу ПАТ «УСК «Гарант-авто». 19.04.2021 року Ухвалою Господарського суду м. Києва було прийня рішення ліквідувати банкрута - ПАТ «УСК «Гарант-авто» та затверди ліквідаційний баланс. 27.07.2021 року [PERSON] , було повторно подано до МТСБУ заяву про відшкодування шкоди та отримано відповідь (від 28.07.2021 р.) про здійснення МТСБУ регламентованої виплати лише у розмірі страхово відшкодування - 35 034,94 грн. Виходячи із відповіді МТСБУ про прийняте рішення від 28.07.2021 року та суми коштів отриманої на мій банківський рахунок у розмірі 35 034,94 грн., МТСБУ не визнає свій обов`язок відшкодувати зобов`язання страхова банкрута у частині: пені за порушення строків виплати страхово відшкодування у розмірі 13 987,10 грн. та 3 % річних за прострочені виконання грошового зобов`язання у розмірі 1 128,80 грн Станом на дату подання позовної заяви зобов`язання за договором страхування в повному обсязі не виконано. Таким чином часткове виконання МТСБУ умов договору страхування перед позивачем порушує його права та суперечить меті такого інституту, як обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 23 грудня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано. Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 21 січня 2022 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідачем використано право подання відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у його змісті. Стороною позивача до суду подано відповідь на відзив в якій просить суд позовні вимоги задовольнити з підстав обгрунтованих у змісті позовної заяви. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст.22 Закону визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно положень ст. 29 Закону у зв`язку пошкодженням транспортного засобу потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва прийнято рішення (справа № 760/12875/15-ц) про стягнення з Публічного акціонерне товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь [PERSON] , суми страхового відшкодування у розмірі 35 034,94 грн., пені за порушення строків виплати страхового відшкодуван у розмірі 13 987,10 грн. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 1 128,80 грн. Постановою Господарського суду м. Києва від 29.11.2017 р. ПАТ «УСК «Гарант-авто» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 15.08.2018 року позивачем було. подано до МТСБУ заяву про відшкодування шкоди у зв`язку з оголошенням Господарським судом м. Києва, страховика банкрутом. Згідно відповіді МТСБУ, станом на 16.08.2018 р. у МТСБУ відсутні підстави для здійснення регламентованої виплати з фонду захис потерпілих за страховика-банкрута, зокрема у зв`язку із відсутніст затвердженого Господарським судом м. Києва ліквідаційного балансу ПАТ «УСК «Гарант-авто». 19.04.2021 року Ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/9445/16 було прийнято рішення ліквідувати банкрута - ПАТ «УСК «Гарант-авто» та затверди ліквідаційний баланс. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до підпункту г) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальност. Як встановлено в ході судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, відповідачем МТСБУ було виконано зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5310383, зокрема здійснено оплату у розмірі 35 034,94 грн., що підтверджується листом відповідача «Про прийняте рішення» від 28.07.2021 року № 3.01-б/26939 та доводами позивача викладеними у змісті позовної заяви. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Так звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) пеню у розмірі 13 987,10 грн., 3 % річних у розмірі 1 128,80 грн., та інфляційні витрати у розмірі 25 361,95 грн., за прострочення страхового відшкодування ліквідованим страховиком, що були не сплачені ПрАТ «СК «Україна» за невиконання зобов`язань за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва вуд 17 вересня 2015 року. (справа № 760/12875/15-ц). В свою чергу, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки відповідач виконав покладені на нього зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5310383, відшкодувавши шкоду потерпілій особі у розмірі 35 034,94 грн., що підтверджується матеріалами справи. Крім того, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими. За таких обставин, оскільки між сторонами виникли позадоговірні, деліктні, зобов`язання, які полягають у виплаті грошових коштів за невиконання зобов`язаннь, а не здійснення страхової виплати, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 13 987,10 грн., 3 % річних у розмірі 1 128,80 грн., та інфляційні витрати у розмірі 25 361,95 грн.. є необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення грошової виплати. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed