Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів, посилаючись на те, що 05.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про проектування системи автономного газопостачання «Броварня» на 436 кв.м. в с. Микуличин. В подальшому, 22.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір щодо придбання матеріалів для будівництва автономної системи газопостачання. 07.07.2018 [PERSON] пред`явив вимогу до позивача сплатити грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США. Того ж дня позивачем сплачено вказану суму, проте помилково не [PERSON] , а ТОВ «Бета-Сервіс Плюс», де [PERSON] є директором. Позивач вказує, що жодних договорів з ТОВ «Бета-Сервіс Плюс» ним не укладалось, у зв`язку з чим на думку позивача товариство отримало від позивача кошти без жодних правових підстав та відмовляється їх повернути. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США як безпідставно отримані. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31.03.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що між сторонами існували договірні відносини, на виконання яких відповідач поставив позивачу ємність для зберігання зрідженого газу загальною вартістю 180 000 грн. та випарник електричний загальною вартістю 180 000 грн. Крім того, відповідачем поставлено та змонтовано позивачу інші матеріали та обладнання на загальну суму 240 000 грн., від підписання первинних бухгалтерських документів щодо яких позивач на сьогоднішній день відмовляється. Окрім того в судовому засіданні вказував на те, що відповідач не здійснює розрахунки зі своїми контрагентами у іноземній валюті однак, при сплаті коштів позивач наполягав на тому, що розрахунок слід провести саме у доларах США, оскільки ФО-П [PERSON] обмежена в можливості проводити розрахунки у безготівковій формі враховуючи подальшу необхідність податкової звітності. Такі платежі обмежувалися сумою в розмірі 130 000 грн. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США були безпідставно отримані відповідачем ще до укладення договорів, на які посилався представник відповідача у відзиві, у зв`язку з чим наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в подальшому посилався на те, що між сторонами існують виключно господарські відносини, тому просив закрити провадження у справі. Ухвалою суду від 29.07.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду справи по суті. Крім того, в судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 05.06.2018 [PERSON] та [PERSON] домовилися про проектування системи автономного газопостачання «Броварня» в с. Микуличин на 436 кв.м. на суму 100 000 грн., шляхом власноручного написання відповідачем відповідної розписки та про отримання вказаної грошової суми, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні (а.с.6). 12.06.2018 між ФО-П [PERSON] та ТОВ «Бета-Сервіс Плюс» в особі директора [PERSON] укладено договір підряду №02/06 на проведення проектних робіт, за умовами якого підрядник зобов`язався за завданням на проектування замовника виконати роботи щодо розробки робочого проекту «Автономна система газопостачання зрідженим газом котельні», розташованої на території власної земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , загальною вартістю 130 000 грн., а замовник зобов`язався прийняти та оплатити їх (а.с.76-85). На виконання вказаного договору відповідачем розроблено завдання на розробку робочого проекту, затверджене позивачем 12.06.2018, за наслідками якого відповідачем виготовлено відповідну проектну документацію «Автономна система газопостачання зрідженим газом котельні», розташованої на території власної земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , чотири примірники якої передано позивачу, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.12.2018, підписаним сторонами. Так, проектом передбачено автономну систему газопостачання зрідженим газом із газовим обладнанням, а саме підземні резервуари ЗВГ об`ємом 4,85 куб.м. в кількості 2 шт. виробництва Чехія та електричний випарник ЗВГ продуктивністю 50 кг/год. в кількості 1 шт. виробництва Algas SDI, США тощо. 22.06.2018 [PERSON] отримав аванс за матеріали для будівництва автономної системи газопостачання в розмірі 1000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою про отримання вказаної грошової суми, а в подальшому - розпискою від 11.12.2018 про отримання 9000 доларів США. Крім того, 09.07.2018 між ТОВ «Бета-Сервіс Плюс» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір №04/07 купівлі-продажу ємностей для зберігання зрідженого газу підземного типу об`ємом 4,8 куб.м., виробник KADATEC, Чехія, у кількості 2 шт. на загальну суму 180000 грн., а також договір №03/07 купівлі-продажу випарника електричного TORREXX TX 50 380V/3 (TX-50-W3-N), виробник Algas SDI, США, у кількості 1 шт. на загальну суму 180000 грн., що також підтверджується відповідними специфікаціями №1 до договорів та видатковими накладними №003/07 від 12.07.2018, №004/07 від 12.07.2018 та №004-1/07 від 12.07.2018 про отримання позивачем зазначених товарів, на підтвердження чого позивачем проставлено особистий підпис (а.с.51-59). З матеріалів справи убачається, що для виконання монтажних робіт директор ТОВ «Бета-Сервіс Плюс» [PERSON] та працівники підприємства заступник директора [PERSON], слюсар з монтажу газового устаткування [PERSON] та технік-електрик [PERSON] були відряджені за адресою позивача у [ADDRESS] з 10.12.2018 по 25.12.2018, що підтверджується посвідченнями про відрядження вказаних осіб, а також звітами про використання коштів (а.с.95-106). Згідно платіжного доручення №16 від 22.10.2018 позивач здійснила оплату відповідачу за договір підряду №02/06 від 12.06.2018 в розмірі 130 000 грн. (а.с.218). З виписки по рахунку відповідача за період за 13.07.2018 (а.с.219) убачається, що на виконання договору №03/07 від 09.07.2018 позивачем сплачено 100 000 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 07.07.2018 позивач сплатила відповідачу 20000 доларів США (а.с.231). Квитанція містить посилання на підставу її оплати - придбання обладнання. Сторона відповідача та допитані в судовому засіданні свідки вказували на те, що роботи з будівництва автономної системи газопостачання, щодо яких були укладені відповідні договори, виконані належним чином за домовленістю з позивачем, позивач користується встановленим устаткуванням, що також підтверджується наявними в матеріалах справи світлинами та роздруківками (а.с.112-121). Відповідно до ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. За змістом ст. 865,866 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. У відповідності до ч.1 ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Статтею 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. За змістом ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Якщо ухилення замовника від прийняття виконаної роботи спричинило зміну строку здачі роботи, вважається, що право власності на виготовлену (перероблену) річ перейшло до замовника у момент, коли мало відбутися її передання. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом, посилався на те, що кошти сплачені ним на рахунок відповідача в розмірі 20 000 доларів США були сплачені помилково, оскільки на момент сплати між сторонами не існувало жодних договірних відносин. Разом з тим, за загальним поняттям договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків . Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України). Згідно положень ст. 627,628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є заступником директора ТОВ «Бета-Сервіс Плюс» з технічних питань. Вказав, що з липня по жовтень 2018 здійснював монтаж обладнання, завозив резервуари та інше, у грудні 2018 року виконував монтаж обладнання - газопровідних труб (автономне газопостачання до котельні для приватної броварні) на ділянці позивача за адресою [ADDRESS]. Зазначив, що об`єкт, який робило підприємство для позивача, не було введено в експлуатацію через невірні вихідні дані позивача та отримання зауважень від ДАБІ. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні показав, що на даний час працює електромонтером в НСК-Сіті, в період виникнення спірних відносин працював у відповідача на посаді техніка-електрика, займався підключенням обладнання, кабелів тощо. Зі слів свідка, він працював на ділянці позивача у грудні 2018 року, виконував монтажні роботи по газогону, бочкам реле та інші роботи. З приводу укладених з позивачем договорів свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у 2018 році він працював у відповідача слюсарем-ремонтником газового обладнання. Зазначив, що грудні 2018 року приїжджав на ділянку позивача, поїхав теж у грудні, здійснював монтаж газового обладнання за завданням роботодавця. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що між позивачем та відповідачем, дійсно існували договірні відносини щодо замовлення позивача. Обумовлені роботи були виконані відповідачем належним чином, обладнання також було поставлено та встановлено. В подальшому, зі сторони позивача почали надходити претензії щодо виконаних робіт і позивачем було подано інші позови до нього. Вказував на те, що він особисто не має права здійснювати замовлені роботи та надавати послуги, тому діяв як представник відповідача. Судом в ході розгляду справи встановлено, що між сторонами виникли та існували на момент здійснення позивачем оплати відповідачу в розмірі 20 000 доларів США договірні відносини щодо проектування та будівництва автономної системи газопостачання зрідженим газом котельні (а саме щодо виконання робіт та придбання устаткування), що підтверджується розписками про отримання коштів [PERSON] , який є директором відповідача, а також укладеними договорами. Жодних доказів на спростування вказаних обставин стороною позивача не надано. В той же час, матеріали справи свідчать про те, що договори щодо проектування та будівництва автономної системи газопостачання зрідженим газом котельні виконані, позивач користується встановленим устаткуванням з моменту його встановлення по сьогоднішній день. Крім того, стороною позивача не спростовувались в судовому засіданні світлини надані відповідачем, з яких вбачається, що позивач користується встановленим устаткуванням. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, ч.ч.1,2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Так, враховуючи, що позивачем не доведено відсутність договірних відносин з відповідачем на момент сплати спірної суми, роботи були завершені, підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України немає, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Інші докази наявні в матеріалах справи висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed