Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У серпні 2021 року адвокат Малюк О.П., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подала до Заводського\~районного суду\~міста Дніпродзержинська\~Дніпропетровської області\~ матеріали позовної заяви до [PERSON] «про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів». Згідно до змісту позовних вимог [PERSON] , просить: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (адреса фактичного проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ) неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 29.07.2015 року по 30.06.2021 року у розмірі 36 712,41 грн. І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони є подружжям, шлюб яких зареєстровано 20 липня 2007 року, але фактично з квітня 2015 року сторони не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачкою, на утримання якою за Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на її утриманні у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 07 жовтня 2015 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження № 48962286, в межах якого відповідач у період з 29 липня 2015 року і по 30 червня 2021 року має заборгованість у розмірі 116174,11 гривень, що підтверджено Довідкою з вих. № 15784 від 08.07.2021 року. А тому позивачем з врахуванням приписів ч. 1 ст. 196 СК України, здійснено розрахування неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, за період з 29 липня 2015 року і по 30 червня 2021 року, в розмірі 36712 гривень 41 копійки, які просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідач подав заяву про визнання позовних вимог вцілому. Сторони подали заяви про проведення розгляду за наявними у справі доказами. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 26). Представником відповідача, адвокатом Ворон А.І. подано 18 лютого 2022 року заяву про ознайомлення з матеріалами справи, який саме 18 лютого 2022 року ознайомився із матеріалами справи, про що міститься відповідна відмітка (а.с. 29). 21 лютого 2022 року представником відповідача, - адвокатом Ворон А.І. подано заяву про визнання позову та розгляд справи без участі відповідача та його представника (а.с. 33). 22 лютого 2022 року представником позивача, - адвокатом Малюк О.П. подано заяву про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача на підставі поданих доказів (а.с. 34). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 20 липня 2007 року, згідно до актового запису № 336 від 20 липня 2007 року проведеного Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] , народження якої зареєстровано актовим записом № 364 від 07 травня 2010 року проведеного Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, відповідно до якого батьками дитини зареєстровано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 10). Факт проживання позивача разом із дитиною [PERSON] , [INFO] , підтверджено довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» № 001109698 від 08 липня 2021 року (а.с. 12). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року (справа № 208/5568/15), стягнуто з [PERSON] , [INFO] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) уродженця м. Дніпродержинська, громадянина України, працюючого на ТОВ «Автотранссервіс» водієм, проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] , щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів з [PERSON] проводити щомісяця, починаючи з 29.07.2015 року. На підставі судового рішення Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 28 вересня 2015 року видано виконавчий лист (а.с. 13), який було пред`явлено до примусового виконання і 07 жовтня 2015 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження № 48962286, в межах якого відповідач у період з 29 липня 2015 року і по 30 червня 2021 року має заборгованість у розмірі 116174,11 гривень, що підтверджено витягом (а.с. 14), і Довідкою з вих. № 15784 від 08.07.2021 року (а.с. 15). Позивачем здійснено розрахунок пені за період з 29 липня 2015 року і по 30 червня 2021 року, в розмірі 36712 гривень 41 копійки (а.с. 4). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно із ч.1 ст.196СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Проте таких обставин відповідачем суду надано не було та судом в ході судового розгляду не встановлено. Згідно з приписами ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постанова Верховного Суду від 25.04.2018 р. справа №572/1762/15-ц (реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст. 196 СК України. Так, за правовим висновком Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону. Статтею 180СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+(AnХ1%ХQn), де: Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи, зокрема довідки-розрахунку державного виконавця вбачається, що за період з 29 липня 2015 року і по 30 червня 2021 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 116174,11 гривень зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом « 208/5568/15. Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, суд перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок пені, встановивши його правильність, приходить до висновку, що розмір пені станом за період з 29 липня 2015 року і по 30 червня 2021 року, в розмірі 36712 гривень 41 копійки є таким що не перевищує 100 відсотків заборгованості, та розрахований у відповідності до формули розрахування пені, є обґрунтованим належними та допустимими доказами, а отже підлягає стягненню у заявленій сумі. Крім того, судом враховується позиція відповідача, яким визнано позовні вимоги вцілому. А тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, а також того, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вирішує питання про розподіл судових витрат, з врахування того, що відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а відповідач визнав позовні вимоги, а тому компенсується за рахунок відповідача, в розмірі 50% від ставки судового збору, та інше 50 % судового збору, компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved