Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) , Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання батьківства. У пред`явленому до суду позові просить: Визнати [PERSON] , [INFO] батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] відповідно до рішення суду, де у графі «батько» замість « [PERSON] » вказати батьком дитини « [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обгрунтовує наступними доводами. Зазначив, що з початку 2015 року він проживав з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство по липень 2019 року у квартирі адресою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Під час спільного проживання, від вказаних стосунків, у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Він завжди піклувався про свою дружину та сина, для всіх оточуючих вони завжди були однією сім`єю. Оскільки офіційно їхній шлюб не був зареєстрований, то запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень та свідоцтві про народження сина проведено за прізвищем та громадянством матері, [PERSON] , а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою на підставі ч.І ст.135 СК України. Під час життя [PERSON] хворіла серцево-судинним захворюванням, та померла [INFO] . Після її смерті, він перейшов жити до квартири своєї мами, за адресою [ADDRESS] , а його малолітній син, [PERSON] проживав у своєї бабусі, [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відносини між ним та [PERSON] погіршились, оскільки вона звинувачує його у смерті своєї дочки. Відповідачка перешкоджає йому бачитись з сином, не дозволяє піклуватись про нього, провокує конфлікти під час перебування в її квартирі і спілкування з сином, звинувачує його в тому, що не допомагає матеріально, хоча сама відмовляється брати фінансову допомогу від нього. Крім того, вона погрожує тим, що взагалі обмежить його спілкування із сином, оскільки відповідно документів він не є батьком дитини та не має ніяких прав на нього. Через суперечки дитина перебуває в стресі, плаче та скучає за ним , хоче з ним спілкування. Вихователі у гр..5 ЗДО № 32 в м.Рівне, який відвідує дитина, знають його як батька дитини, він неодноразово заводив та забирав дитину із садочка. Був присутній на всіх святах у садочку разом з дружиною та сином, допомагав у проведенні ремонту у дитячому садочку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у межах його доводів та просив задовольнити повністю. Додатково пояснив, що лише за проханням [PERSON] він не записав себе батьком дитини, так як [PERSON] хотіла зберегти прізвище своєї родини, хоча йому ніхто не перешкоджав зареєструвати себе батьком дитини. Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати на загальну суму 12293,53 грн. Представник позивача адвокат Суржук Л.М. дала аналогічні пояснення, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Так, з поданого до суду відзиву вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від 11 березня 2020 року його визнано усиновлювачем малолітнього [PERSON] , яке набрало законної сили та виконане. Дане рішення прийняте з дотриманням всіх вимог закону та найголовніше - відповідає найкращим інтересам дитини. З дня смерті його сестри [PERSON] , померлої [INFO] , її малолітній син [PERSON] проживає з ним та [PERSON] у їхній квартирі по [ADDRESS] . Вони оточили дитину любов`ю, турботою та створили справжній сімейний затишок. Особлива увага приділяється убезпеченню [PERSON] від стресових ситуацій, які можуть негативно вплинути на психічний стан дитини через відсутність матері. Тому хлопчик дуже швидко адаптувався у їхній сім`ї, свою бабусю став називати «мамою», а його «татом-дядьою». Позивача дитина не вважає батьком, називаючи його не інакше, як « [PERSON] », навпаки боїться його та просить їх його йому не віддавати. При народженні [PERSON] сестра не записала позивача батьком своєї дитини, оскільки таким його не вважала. [PERSON] був для неї лише співмешканцем. Тому твердження позивача про їх проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства не відповідає дійсності. Так само не відповідає дійсності і те, що [PERSON] піклувався про його сестру та її дитину. Його так зване «піклування» заключалось у споюванні [PERSON] алкоголем. Спочатку пивом, а потім і самогоном, виготовленням якого постійно займається його мати. Саме через це причиною її смерті стала дисметаболічна кардіоміопатія як наслідок алкогольної інтоксикації, а не серцево-судинне захворювання, на яке, як стверджує у позовній заяві [PERSON] , начебто, вона хворіла. Його сестра була забезпечена житлом та проживала у власній двокімнатній квартирі . Після народження дитини він з матір`ю постійно допомагали [PERSON] матеріально, забезпечували харчами, одягом, оплачували всі комунальні послуги. [PERSON] також мала і певні заощадження. Тому проживання з його сестрою позивач використовував лише для задоволення власних житлових та матеріальних потреб, оскільки сам не мав особистого житла та роботи. Позивач дитиною не піклувався. Через сильну післяродову депресію сестри її дитину практично з двотижневого віку доглядала їхня мати [PERSON] . [PERSON] же постійно роз`їжджав у пошуках роботи, його не було, коли [PERSON] померла, він не займався її похованням, а тому, як наслідок, навіть не пам`ятає дати її смерті. Після смерті сестри [PERSON] жодного разу не «перебував» у їхній квартирі, де, начебто, його мати, «провокує конфлікти». Конфлікти провокує саме позивач, переслідуючи їх під час прогулянок з [PERSON] . Такими своїми діями [PERSON] ще більше залякує дитину, яка не бажає з ним спілкуватись. Тому задоволення позовної вимоги позивача призведе до скасування юридичної підстави проживання [PERSON] з ним, його усиновителем, якого він сприймає батьком, до фактичного розлучення дитини зі своєю сім`єю, а відтак - до вкрай негативних психологічних наслідків для нього і ніяк не відповідатиме найкращим інтересам малолітнього. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, категорично заперечив проти визнання батьківства [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] , просив у задоволенні його позовної вимоги відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Квасиловець Г.О. позов не визнала, просила вдмовити у його задоволенні. Свою правову позицію обґрунтувала наступними доводами. Зокрема, висновки Європейського суду з прав людини, зроблені ним на підставі його практики, що усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (параграф 23 Рішення у справі «М.Т. протии України, заява № 950/17), а стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22.03.2012 року у справі «Каутзор протии Німеччини (заява № 23338/09), рішення від 22.03.2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» (заява « 45071/09, параграф 74). [PERSON] протягом 4-х років від дня народження [PERSON] ( [INFO] ) і до смерті матері дитини ( [INFO] ) не став для нього батьком. За весь цей час він навіть не намагався юридично узаконити своє батьківство, пристосувавшись в якості співмешканця без жодних батьківських обов`язків. Як показала в судовому засіданні свідок [PERSON] , на звернення до нього маленького [PERSON] «тату, давай пограємось», [PERSON] посилався на втому і його проганяв, відлежуючись на дивані. Так само [PERSON] відмовляв матері [PERSON] купити дитині новий одяг, шкодуючи на це гроші. Крім того, [PERSON] було дуже зручно постійно віддавати доглядати [PERSON] бабусі [PERSON] , а не своїй матері, яка заявила, що ця дитина не її онук, тому такий несподіваний порив [PERSON] визнати своє батьківство не сприймається справжнім та відвертим і не є проявом його дійсних батьківських почуттів. Не вважає дану справу простим формальним визнанням факту біологічного батьківства, оскільки таке рішення тягне за собою цілий ряд негативних наслідків для малолітнього [PERSON] , на які кожен з нас зобов`язаний зважати і за них відповідати. Про це застерігає, зокрема, психолог-терапевт [PERSON] , яка у своєму психологічному заключенні від 25.06.2020 року зазначає, що дитині необхідно створити психологічний спокій та безпеку, зберегти ту прив`язаність, яка виробилась до бабусі [PERSON] та рідного дядька задля нормального розвитку психічних процесів, зокрема уваги, дрібної моторики, емоційно-вольових процесів. Ефект травматизації посилює конфлікт визнання батьківства колишнім співмешканцем матері, якого дитина не сприймає як батька та боїться, що він його вкраде. В іграх дитина програє ці процеси, проектуючи на тварин, які рятують зниклих маленьких тваринок, дану інтерпритацію можна підтвердити реакціями хлопчика на фотографію чоловіка та описом бабусі. Підвищення стресу відбувається в залученні дитини у відносини з дорослими». Даний висновок дитячого психолога сторона відповідача намагалась підтвердити, заявивши клопотання вислухати самого [PERSON] з цього приводу безпосередньо в судовому засіданні, так як право бути вислуханою гарантує дитині і Сімейний кодекс України (ст. 171), і Закон України «Про охорону дитинства» (ст. 9), і Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року. Про необхідність проведення аналізу (зокрема таких обставин, які вказані психологом) для забезпечення балансу між інтересами дитини та позивача щодо встановлення батьківства наголосив у своєму рішенні Європейський суд з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06 від 07.12.2006 року). Просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову про визнання батьківства, не залучати дитину у послідуючі відносити з дорослими, навіть якщо таке рішення стане першим неординарним серед інших. Представник третьої особи Служби у справах дітей Корнійчук С.П. вважає, що встановлені судом докази вказують, що батьком неповнолітньої дитини є позивач. Пояснила, що у листопаді-грудні 2018р. [PERSON] звертався за консультацією з приводу того, як взяти дитину в сім`ю. З червня 2020р. дитина усиновлена [PERSON] . Якби [PERSON] звернувся з письмовою заявою то міг би оформити опіку над дитиною. Третя особа відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) просили справу розглядати без їх участі. Повідомили, що 28.04.2020р. рішення Рівненського міського суду про усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] , справа № 569/2039/20 від 11.03.2020р., рішення суду набрало законної сили 13.04.2020р.. Ухвалою суду від 15.01.2020 р. відкрите загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства. Ухвалою суду від 27.07.2020 р. до участі у справі залучено співвідповідача - [PERSON] . Ухвалою суду від 27.10.2020р. до участі у справі залучено третю особу - Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради . Ухвалою суду від 17.11.2020р. у справі призначена судово-біологічна експертиза молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Провадження у справі було зупинене. 29.04.2021р. на виконання ухвали суду надійшли результати генетичного ДНК дослідження. Ухвалою суду від 14.06.2021р. провадження було поновлене. Ухвалою суду від 29.06.2021р. закрите підготовче засідання та призначене судове засідання. Ухвалою суду від 31.03.2022р. провадження у справі за позовом до [PERSON] закрите у зв`язку з її смертю. Ухвалою суду на місці у судовому засіданні 31.03.2022р., відмовлено представнику відповідача адвокату Квасиловець Г.О. у задоволенні клопотання щодо заслуховування у судовому засіданні думки малолітнього [PERSON] щодо визнання [PERSON] його батьком. Окрім того, замінено у справі найменування третьої особи - Рівненський міськрайонний відділ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 8 Конвенції «Про права дитини», держави - учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності , включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Відповідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини» , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Дитина має право знати своїх батьків, у разі заперечення свого батьківства, сторона у спорі має право скористатися усіма процесуальними права сторони у справі, надати усі належні та достовірні докази на підтвердження або спростування обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Відповідно до ст. 128 ч. 2 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 4 ст. 128 ч. 2 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial