Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що він та терті особи є власниками зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований його зять - [PERSON] , який там не проживає з травня 2013 р., оскільки виїхав за межі України, та повертиться наміру не має. Від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви, у яких вони просять розглянути справу за їх відсутності та повідомляють, що проти задоволення позову не заперечують. [PERSON] позов визнав, про що подав заяву. Судом з`ясовано, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками житла за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.1998 р., витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.10.2021 р. та актом від 05.11.2021 р., складеним комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 (а. с. 6, 8, 9). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.10.2021 р., актом від 05.11.2021 р., складеним комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, та листом від 17.12.2021 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 8, 9, 13). Зі змісту позовної зави випливає, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] , тобто зятем [PERSON] . Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користування житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім`ї власників цього житла. [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , не проживає 14.05.2013 р., що підтверджується актом від 05.11.2021 р., складеним комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 (а. с. 9), та ним не заперечується. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у у житлі за адресою: [ADDRESS] , відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім`ї власників житла за адресою: у житлі за адресою: [ADDRESS] , який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад вісім років, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, визнання [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved