Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у особі представника адвоката Таргоній В. М. 16.08.2021 року звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи та просив стягнути на користь позивача 500000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.07.2019 року в межах зупиночної станції платформи «29 км», ДН-2 Кривий Ріг, перегін Апостолове-Радушне, поїзд № 133 Миколаїв-Івано Франківськ (електровоз серії ЧС № 634 ТЧ-2 Кривий Ргі Головний) під керуванням машиніста [PERSON] смертельно травмував його батька [PERSON] .. За фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування, яким встановлено, що смерть [PERSON] настала від наїзду потягом. 29.12.2020 року кримінальне провадження було закрите. Потяг, який здійснив наїзд на його батька перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кривий Ріг» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Посилаючись на те, що в результаті наїзду на його батька та його смерті йому спричинена моральна шкода, оскільки він втратив близьку людину, просив суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» 500 000 грн. у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди. Ухвалою суду від 16.09.2021 року відкрито загальне провадження по справі. 25.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Укрзалізниця» Берези В.В., згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, оскільки нещасний випадок з батьком позивача стався не з вини відповідача, а причиною нещасного випадку стало нехтування постраждалим правил встановлених на залізниці, що виразилось у переході залізничної колії у невстановленому місці. Крім того, позивач не надав доказів, якими підтверджується розмір завданої моральної шкоди саме у розмірі 500\~000 грн. а не іншому , що свідчить про явне її завищення, а тому у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача АТ «Укрзалізниця» Береза В.В. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками є батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача. З свідоцтва про смерть від 17.07.2019 року встановлено що батько позивача [PERSON] помер [INFO] . З постанови старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Янчука В.П. від 29.02.2020 року встановлено, що за фактом смерті [PERSON] проводилось досудове розслідування, в ході якого встановлено, що [PERSON] 16.07.2019 року, приблизно о 18-05 годині, знаходячись поблизу платформи «29 км», залізничної колії «ст. Апостолове ст. Кривий Ріг» в Апостолівському районі Дніпропетровської області поблизу с. Нива Трудова, нехтуючи встановленими на залізниці правилами, в невстановленому місці переходив залізничну колію, внаслідок чого потрапив під локомотив пасажирського потягу № 133 сполученням «Миколаїв- Івано Фроанківськ», який на той момент часу рухався по вищевказаній колії. Внаслідок зазначеної пригоди [PERSON] загинув на місці пригоди. Даний факт зареєстровано до ЄРДР за №12019040410000628 від 17.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення та розпочате досудове розслідування. Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть [PERSON] настала від наїзду потягом. Зазначеною постановою слідчого кримінальне провадження, було закрите у звязку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Потяг № 133 сполученням «Миколаїв- Івано Фроанківськ», який здійснив наїзд на [PERSON] перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кривий Ріг» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується довідкою АТ «Укрзалізниця» від 31.03.2021 року. Машиніст вказаного потягу, який керував ним в момент наїзду, перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», що підтверджується довідкою АТ «Укрзалізниця» від 31.03.2021 року № 309/370, а тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до положень\~ст.55Конституції України\~та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до\~ст.1167ЦК України\~-\~Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч.\~ст. 1167 ЦК України\~- Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: - якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Відповідно до\~ч.\~1,2,5ст.\~1187\~ЦКУкраїни\~- Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки електропотяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини. Згідно роз`яснення\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права ( справи Войтенко проти України, Науменко проти України.) Частиною 3ст. 23 ЦК Українипередбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, у пункті 5постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що передчасна втрата батька для будь-якої людини при наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання, що мало місце і у даному випадку чого відповідачем фактично не оспорювалось та не спростовано. Але згідно ч. 2\~ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачкою, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 100000.00 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди . Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачці моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до виснвоку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 100000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а в задовленні ішої частини позовних вимог відмовити.

Outcome: partial