Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

19 жовтня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача грошові кошти в сумі 66 140,06 грн., які були стягнуті з позивача на підставі скасованого виконавчого напису та 30 000,00 грн. моральної шкоди. Вимоги обгрунтовані тим, що в рамках ВП №59802966 виконувався виконавчий напис №796 від 25.07.2019 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамзатовою А.А. та на його примусове виконання з позивача було стягнуто 73 428,83 грн. Приватний виконавець, на виконанні якої перебувало виконавче провадження повернула позивачу 7 288,77 грн. А тому оскільки на даний час відповідач не повернув грошові кошти в сумі 66 140,06 грн., для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.07.2021 року (справа №755/18169/19) було визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. А тому оскільки відпала підстава у зв`язку з якою були стягнуті грошові кошти, на підставі положень статті 1212 ЦК України позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім того позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив в розмірі 30 000,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач - ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. У відзиві, який 01.02.2022 року надійшов до суду, ТОВ «Вердикт капітал просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивач безпідставно посилається на положення ст.1212 ЦК України, оскільки правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) [PERSON] коштів є виконавчий напис, який не виконаний в повному обсязі. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. З довідки, яка надана позивачем неможливо встановити які суми були перераховані фактично на рахунок стягувача. Також представник зазначає, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди, а тому в цій частині заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Відповідь на відзив до суду не надходила. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, приватний виконавець виконавчого округу м.Києа Юхименко О.Л. розпочала виконавче провадження №59802966 з примусового виконання виконавчого напису №796 від 25.07.2019 року вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. Постановою від 10.09.2019 року приватний виконавець звернула стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку він отримує в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.07.2021 року (справа №755/18169/19) позовну заяву [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 3-ті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задоволено повністю та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 25.07.2019, щодо стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 73253,98 грн.. Єдиний державний реєстр судових рішень не містить інформації про оскарження зазначеного рішення суду. Постановою від 07.10.2021 року приватний виконавець закінчила виконавче провадження у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З довідки від 29.09.2021 року, яка видана Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, вбачається, що із заробітної плати [PERSON] , за період з жовтня 2019 року по вересень 2021 року по виконавчому листу (у ВП №59802966) відраховані кошти в загальному розмірі 73 428,83 грн. Як зазначив позивач, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. після рішення суду повернула йому 7 288,77 грн. та залишок неповернутих ТОВ «Вердикт капітал» коштів становить 66 140,06 грн. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та як наслідок визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто, з урахуванням встановлених судом обставин та враховуючи що виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття відповідачем коштів в сумі 66 140,06 грн., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС від 06.03.2019 р. по справі № 910/1531/18. В частині вимог про відшкодування моральної шкоди варто зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Суду на підтвердження обґрунтування моральної шкоди не надані докази факту заподіяння позивачеві моральних страждань, а тому з врахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оскільки відпала підстава для набуття відповідачем грошових коштів, тому суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial