Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у зв`язку з наявністю заборони на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона не має можливості реалізувати свої права власника. Заборону накладено Володарсько-Волинською державною нотаріальною конторою. Підставою виникнення обтяження було повідомлення Ощадбанку. Відповідно до повідомлення філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» позивач не має заборгованості по кредиту забезпеченому предметом іпотеки. В подальшому державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послуг Хорошівської селищної ради» Житомирської області, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що документи подано не до належного суб`єкта державної реєстрації прав. Таким чином, як наголошує позивач, намагання врегулювати дане питання в позасудовому порядку результату не дали, у зв`язку з чим вона змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач після уточнення позовних вимог просить суд припинити обтяження на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у виді заборони (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3046793, зареєстрований 31.03.2006 року реєстратором: Володарсько-Волинською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н Ощадбанку та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення відмічених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за підписом представника - адвоката Лизуненко С.О., надіслано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що скасування заборони є функцією державного реєстратора. Крім того, наявність будь-яких правових наслідків, спричинених обставинами, на які посилається позивач в обґрунтування позову, належними та допустимими доказами не підтверджено, що вказує на недоведеність існування порушення зі сторони АТ «Ощадбанк» прав позивача та безпідставність пред`явленого позову саме до банку. На підставі викладеного вище відповідач просить суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Третя особа, Хорошівська державна нотаріальна контора, після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками, заяв та клопотань до суду не направили. Згідно частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом досліджено наступні правовідносини. Відповідно до копії договору від 05 грудня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1315, позивач придбала та набула у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.сп.10). Відповідно до інформації Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкту нерухомого майна: житлового будинку [ADDRESS] наявна актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень: тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 3046793; зареєстровано: 31.03.2006 15:01:08 за № 3046793 реєстратором: Володарсько-Волинська державна нотаріальна контора, 12100, Житомирська обл., Володарсько-Волинський р., смт. Володарськ-Волинський, вул. К. Маркса, 1; підстава обтяження: повідомлення, б/н, Ощадбанк; власник: [PERSON] (а.сп.9). Суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 5 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно покладена на державних реєстраторів, як спеціальних суб`єктів. Державний реєстратор у відповідності до ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Також, відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором, зокрема, є нотаріус. На сьогоднішній день, порядок та підстави зняття заборони з майна регулюються, зокрема, статтею 74 Закону України «Про нотаріат», з якої вбачається, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з довідкою АТ Філії - Житомирське обласне управління Державний ощадний банк України від 13.11.2018 року №105.11-17/5376/2018-05/с, станом на 13.11.2018 року [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) не має заборгованості по кредиту забезпеченому предметом іпотеки перед їхньою установою (а.сп.11). Враховуючи, що АТ «Державний ощадний банк України» не надає доказів щодо обґрунтованості продовження дії обтяження на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у виді заборони, внаслідок наявного обтяження позивач не має можливості здійснювати всі повноваження власника, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та припинити обтяження №3046793, 31.03.2006 щодо вказаного вище нерухомого майна. Разом з тим, абзацом першим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Таким чином позовна вимога [PERSON] про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону на нерухоме майно, суперечить наведеній у попередньому абзаці нормі, а тому вказана вимога позивача до задоволення не підлягає. Відтак, суд задовольняє позовні вимоги частково, та приходить до висновку, що за наведених обставин, позивачу з метою захисту його прав як власника, буде достатнім припинити обтяження №3046793, 31.03.2006 щодо вказаного вище нерухомого майна.

Outcome: partial