Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

28.12.2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначили, що вони є співвласниками кв. [ADDRESS] (далі - квартира), яка наразі перебуває під арештом, накладеним постановою ВДВС Луцького МУЮ № 8218 від 20.02.2002 року. Разом з тим, будь-яких відкритих виконавчих проваджень щодо них в органах ДВС не перебуває. Відтак, на даний час вони, як власники майна, не є боржниками у будь-якому виконавчому провадженні, жодних вимог до них, як власників обтяженого майна не пред`явлено, тому належна їм квартира безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушуються їх майнові права. Враховуючи наведене, просить суд зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - реєстраційний номер обтяження 6734393, яке зареєстровано 06.03.2008 року Другою Луцькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови № 8218 від 20.02.2002 року, виданої ВДВС Луцького МУЮ. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у її позовній заяві, та просила їх задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) в судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на думку суду. Додатково пояснила, що наразі в органах ДВС немає відкритих виконавчих стосовно кожного із позивачів, проте ідентифікувати судове рішення, на підставі якого було накладено оскаржуваний арешт не виявляється за можливе. Представник відповідача Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань чи відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе провести судове засідання на підставі зібраних в ході розгляду справи доказів. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками кв. [ADDRESS] . Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 122315416 від 27.04.2018 року (а.с. 7). Із вищевказаної довідки також вбачається, що на квартиру позивачів 06.03.2008 року було накладено арешт (архівний запис) із реєстраційним номером обтяження № 6734393, який був вчинений на підставі постанови ВДВС Луцького МУЮ № 8218 від 20.02.2002 року. Власник обтяженого майна є [PERSON] (а.с. 7). Разом з тим, згідно відповідей Першого та Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) № 57411 від 10.11.2021 року та № 77988 від 17.11.2021 року, ідентифікувати виконавчий документ та виконавче провадження, на підставі яких вносився відповідний запис про обтяження нерухомого майна [PERSON] до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна є неможливим, оскільки ЄДРВП створена та функціонує з 2008 року (а.с. 8-9). Крім того, як встановлено судом, жодних відкритих виконавчих проваджень щодо позивачів [PERSON] та [PERSON] в органах ДВС не перебуває. У своєму позові позивачі зазначають, що на даний час вони, як власники майна, не є боржниками у будь-якому виконавчому провадженні, жодних вимог до них, як власників обтяженого майна не пред`явлено, тому належна їм квартира безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушуються їх майнові права. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Оскільки жодних відкритих виконавчих проваджень щодо позивачів [PERSON] та [PERSON] в органах ДВС не перебуває, тому і відсутня правова підстава для примусових заходів, які полягають в арешті майна. Суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно позивачів, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку третіх осіб, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи наведене, суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved