Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Кредобанк", за участі третьої особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 17.12.2018 року між [PERSON] та АТ "Кредобанк був укладений кредитний договір №21476/2018, відповідно до якого банк надав позивачу 315766,14 грн. позики на здійснення повної оплати за договором купівлі-проадуж транспортного засобу марки Renault Logan, дата випуску 2018, № кузова [NUMBER] . 06.11.2018 між [PERSON] та АТ "Кредобанк був укладений договір застави вищевказаного транспортного засобу на суму 291393,60 грн. 06.11.2018 між ПАТ "Кредобанк" та [PERSON] був укладений договір поруки №20668/2018/2. 30 серпня 2021 року приватний нотаріус Барбуляк Х.М. винесла виконавчий напис, яким пропонувала звернути стягнення на транспортний засіб марки Renault Logan, дата випуску 2018, № кузова [NUMBER] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації запропоновано задовольнити вимоги АТ "Кредобанк" за період з 17.04.2021 року по 13.08.2021 року включно на загальну суму 298734,12 грн. Вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, оскільки сума заборгованості за виконавчим написом не є безспірною, станом на день вчинення виконавчого напису у позивача та відповідача існує неузгодженість сум оплати. Окрім цього, зазначає, що подані до нотаріуса боргові зобов`язання відрізняються від тих, які зазначені у досудовій вимозі, а також вказана досудова вимога не була надіслана майновому поручителю - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис нотаріуса від 30.08.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №3380, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. на загальну суму 298734,12 грн. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 50000,00 грн. та сплачений судовий збір. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача АТ "Кредобанк" надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивують тим, що позичальник не дотримувався графіку платежів, порушив взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим кредитор звернувся з вимогою до позичальника і після отримання такої позичальник не виконав вимоги щодо погашення заборгованості у строки, встановлені досудовою вимогою, не відреагував жодним чином на неї, що свідчить про відсутність спірності заборгованості. Вказує, що АТ "Кредобанк" дотримався вимог п.4.8 Кредитного договору, вимог ст.16 ЗУ "Про споживче кредитування", ст.1048-1050 ЦК України. Щодо майнового поручителя зазначають, що [PERSON] є поручителем по споживчому кредиту і не є майновим поручителем, оскільки порука і майнова порука є різними за своєю суттю. Щодо відповідності виконавчого напису нотаріуса вимогам закону заначається, що ними подано нотаріусу усі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, з дотриманням строків, визначених ЗУ "Про нотаріат". Щодо заявлених позивачем судових витрат вказують, що розмір таких є безпідставним та недоведеним, оскільки до позовної заяви не долучено договір та позовна заява не містить доказів того, що допомога надається саме у справі, яка перебуває на розгляді суду. Окрім цього, до суду надійшли пояснення третьої особи приватного нотаріуса Барбуляк Х.М., в яких остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилалась на те, що нею було дотримано всіх вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, а саме отримано документи, що підтверджують невиконання [PERSON] своїх зобов`язань, розрахунок загальної заборгованості за кредитним договором №21476/2018 укладеним 17.12.2018 року, подані стягувачем АТ «Кредобанк», кредитний договір №21476/2018 укладений 17.12.2018 року, Договір застави, посвідчений 18.12.2018 року [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №7202. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого. Представник відповідача АТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа Приватний нотаріус ЛМНО Барбуляк Х.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином судовими повістками, в поданих нею поясненнях просила проводити розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що 17 грудня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №21476/2018, відповідно до якого банк надав йому кредит в сумі 315766,14 грн. Відповідно до п.2.2 Кредитного договору кредит видається на наступні цілі - здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу Renault Logan, рік випуску 2018, № кузова [NUMBER] , укладеного між позичальником та ПП «Галич-Моторс», для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 6161,14 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №21476/2018, 18.12.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір застави, зареєстрований за №7202, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ю.О. Відповідно до п.1.2 Договору застави - предметом застави є рухоме майно транспортний засіб Renault Logan, рік випуску 2018, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1461, колір - білий, державний реєстраційний номер - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER] , видане 15.12.2018 року ТСЦ 4641, вартість - 364242,00 грн. Пунктом 1.3 договору застави визначено заставна вартість предмета застави, яка визначається сторонами у сумі 291393,60 грн. 03.12.2020 року між АТ "Кредобанк" та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору застави від 18.12.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №7202, відповідно до умов якого сторони домовились викласти п.1.1 Договору застави в наступній редакції: Цей договір застави забезпечує виконання зобов`язання та вимог заставодержателя, які виникають з кредитного договору №21476/2018 від 17.12.2018 року, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які укладені чи можуть бути укладені у майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі. Кредит надається позичальнику на наступних умовах: сума кредиту - 315766,14 грн.; строк повернення кредиту - до 16 грудня 2026 року; розмір та тип відсоткової ставки визначається кредитним договором. 30 серпня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис №3380, щодо задоволення вимог AT «КРЕДОБАНК», за період з 17 квітня 2021 року по 13 серпня 2021 року включно, в загальному розмірі 298734,12 грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації рухомого майна [PERSON] , а саме транспортного засобу, автомобіля марки Renault Logan, рік випуску 2018, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1461, колір - білий, державний реєстраційний номер - [NUMBER] . 16 вересня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. було відкрито виконавче провадження № 66860901. Постановою приватного виконавця Меленчука В.І. від 04.10.2021 року накладено арешт на автомобіль Renault Logan, рік випуску 2018, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1461, колір - білий, державний реєстраційний номер - [NUMBER] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. від 04.10.2021 року, з метою звернення стягнення, оголошено в розшук: автомобіль марки Renault Logan, рік випуску 2018, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна - 1461, колір - білий, державний реєстраційний номер - [NUMBER] . За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно достатті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюєтьсяЗаконом «Про нотаріат`та іншими актами законодавства України (частина першастатті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженийнаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвяченаГлава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієїстатті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціямине більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Відповідно до пункту 1 згаданого Переліку за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач [PERSON] в своєму позові стверджує, що ним оспорюється розмір заборгованості, наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача належними та допустимими доказами не спростовує того, що мала місце безспірність заборгованості, оскільки таким не подано жодних доказів на підтвердження того, які саме документи подавались ним приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. для вчинення виконавчого напису та які дали б змогу суду встановити безспірність сум заборгованості боржника перед АТ "Кредобанк" та відповідність таких документів Переліку. Суд зазначає, що відповідачу було надано достатньо часу для надання таких доказів як з поданням відзиву на позовну заяву, так і в процесі розгляду справи, судом такий не обмежувався в наданні суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних ним вимог. Окрім цього, зі спірного виконавчого напису від 30.08.2021 року №3380 вбачається, що задоволення вимог Акціонерного товариства "Кредобанк" проводиться з аперіод з 17 квітня 2021 року по 13 серпня 2021 року. Разом з тим, з досудової вимоги АТ "Кредобанк" щодо виконання договірних зобов`язань [PERSON] №27-10021954/21 від 13.07.2021 року вбачається, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №21476/2018 від 17.12.2018 року надається станом на 13.07.2021 року, та включає в себе заборгованість по основному боргу в розмірі 269731,93 грн.; прострочені проценти в розмірі 5538,88 грн.; нараховані проценти в розмірі 7437,60 грн.; нарахована пеня в розмірі 260,00 грн.; штраф за невиконання не грошових зобов`язань в розмірі 16431,37 грн.; загальна заборгованість становить 299399,78 грн. Окрім цього, як вбачається зі спірного виконавчого напису, загальна сума, яка підлягає до стягнення на підставі виконавчого напису становить 298734,12 грн., тому суд вбачає, що в даному випадку є розбіжності у сумах, які підлягали стягненню. Матеріали справи не містять доказів, що банком надавались докази приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису саме цієї суми, яка вказана у ньому. А тому суд визнає, що заборгованість є спірною. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з тим, наявна в матеріалах справи виписка про рух коштів по лицевому рахунку № [NUMBER] за період з 17.12.2018 року по 26.11.2021 року не може вважатись розрахунком заборгованості [PERSON] перед АТ "Кредобанк" за кредитним договором, який підтверджує безспірність вимог стягувача, оскільки не відповідає вказаним вимогам, з неї неможливо визначити, коли та яким чином була сформована заборгованість за сумою кредиту, за який період та на яку суму було нараховано проценти кредитним договором. Окрім цього, вищевказане неможливо встановити і з досудової вимоги, яка направлялась Акціонерним товариством "Кредобанк" [PERSON] . Разом з тим, іншого розрахунку заборгованості представником відповідача до матеріалів справи не додано. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року по справі № 6-887цс17. Згідно пп.3.5 п.3 Глави 16 Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нормою ст.49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. За змістом норм ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.34,50 Закону України «Про нотаріат» кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нотаріальна дія, різновидом якої є вчинення виконавчого напису, або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вказані обставини свідчать про те, що на час вчинення спірного виконавчого напису визначена в ньому сума заборгованості не мала безспірного характеру, а тому останній було вчинено з порушенням вимог діючого законодавства. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 14 Конвенції визначає, що користування правами і свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, зокрема і за ознакою статусу особи. Європейський суд з прав людини вказує на те, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (див. mutatis mutandis рішення від 11 червня 2002 року у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97, § 48). Близьке за змістом визначення дискримінації закріплене у пункті 2 частини першоїстатті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Таким чином, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. За встановлених судом обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника, тому позов підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, а також те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. 30.08.2021 за реєстровим №3380 з порушенням приписів діючого законодавства, суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача та обґрунтованість позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] 07.10.2021 року укладено договір №51 про надання правової допомоги з адвокатом Козак Оленою Вікторівною, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнта у справі про визнання таким, що не підлягає до виконання виконавчого напису нотаріуса від 30 серпня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №3380, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. в судах. Відповідно до Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 07.10.2021 року, такий виданий [PERSON] адвокатом Козак Оленою Вікторівною на підставі договору про надання правової допомоги №51 від 07.10.2021 року. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Відповідно до п.4.1 вищевказаного договору вартість послуг адвоката становить 50000,00 грн., який клієнт повинен сплатити протягом 1 року з дня укладення цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України , заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Щодо зазначення позивачем суми стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг. Суд вважає, що підлягають до стягнення витрати позивача на правову допомогу в частині складення та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання та заяви про забезпечення позову, однак, зважаючи на те, що справа є не складною, типовою, з врахуванням часу, необхідного на фактичне складання позовної заяви в такій категорії справ, обсягу наданих послуг, суд вважає, що сума на відшкодування витрат на правову допомогу за складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в розмірі 2000,00 грн. є розумною та не завищеною. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов [PERSON] задоволено, судові витрати на правову допомогу підлягають стягненню на користь адвоката відповідно до умов договору, що підтверджено належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 2000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. Окрім цього, відповідно до положень статей 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 908,00 гривень за подання позовної заяви та 454,00 гривень за подання заяви про забезпечення позову. Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial