Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 18159.8 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.10.2019р. [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» уклали кредитний договір за №1396230. За умовами вказаного кредитного договору товариство надало [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 5050.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта. В свою чергу [PERSON] зобов`язувався протягом 30 днів повернути вказану суму коштів та сплатити процентну ставку за користування позикою, що прямо передбачена умовами вказаного договору. 23.04.2020р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №23042020 у відповідності до умов якого позивач за плату отримав від ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, що вказані у відповідному реєстрі, який додається до договору факторингу, серед яких і [PERSON] . Позивач наполягає, що з моменту отримання коштів відповідачем останній умови кредитного договору не виконує та ухиляється від сплати боргу. При цьому позивачем, з моменту отримання права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №1396230 від 18.10.2019р., що утворилася ще перед ТОВ «Авентус Україна», яка становить 18159.8 грн., яка в свою чергу складається із наступного: 5050 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2727грн. - сума заборгованості за відсотками; 10382.8 грн. - сума заборгованості за пенею. Оскільки відповідач ухиляється від сплати своєї заборгованості, а позивач набув право вимоги до відповідача по вказаному кредитному договорі, то позивач, для захисту своїх прав, звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив суд стягнути із відповідача кошти у розмірі 18159.8 грн., а також витрати на оплату судового збору. Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 28.12.2021 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив, хоча копію позовної заяви та відповідної ухвали суду про відкриття провадження по справі отримав, що стверджується відповідним поштовим повідомленням. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 18.10.2019 року звернувся до ТОВ «Авентус Україна» із метою отримання кредиту. Як вбачається із п. 1.1 договору №1396230 від 18.10.2019р. товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 5050 грн.. Згідно п. 1.2 позика надається строком на 30 днів. Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок , наданий клієнтом (п. 1.5). Відповідно п.,п. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 1.4. сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування позикою. Так, знижена процентна ставка становить 0.01% від суми позики за кожен день користування позикою. Стандартна процентна ставка становить 1.80% від суми позики за кожен день користування позикою. При цьому в п. 1.3.3 сторони визначили коли саме застосовується стандартна ставка, зокрема у випадках встановлених п. 1.7, 3.4, 3.6.2 цього договору. Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 вказаного договору визначено, що сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно. Умовою застосування зниженої процентної ставки є дотримання клієнтом терміну повного повернення позики, зазначеного у графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 (трьох) календарних днів. У разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п. 3.2, але за стандартною процентною ставкою. Розділом 4 вказаного договору про надання коштів у позику визначена відповідальність сторін за порушення його умов. Так п. 4.4 та п. 4.5 передбачено, що у випадках прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 60.60 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язань за договором. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором і становить 2525 грн. Із матеріалів справи вбачається, що вказаний договір відповідачем підписаний електронним цифровим підписом 18.10.2019р.. Згідно із ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких є волевиявлення учасника правочину, яке - має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено поняття електронний договір, що являє собою домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, вказане положення законодавства передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання (одноразовим ідентифікатором). Укладений між сторонами договір про надання фінансового кредиту, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний Відповідачем (Боржником) шляхом застосування електронного підпису, в порядку визначеному ст. 12 Закону. На підтвердження факту укладення даного договору позивачем та відповідачем свідчить зазначення в договорі їх особистих даних, копія паспорту, копія ідентифікаційного номеру відповідача, а також існуванням самого тексту договору у позивача (з одноразовим ідентифікатором), який згідно зі ст.. 11 вказаного вище Закону є оригіналом такого договору. Також із матеріалів справи вбачається, що відповідачем електронним підписом були підписані додатки до договору позики, зокрема графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Таким чином, із змісту вказаного договору та додатку до нього, які складають договір судом вбачається, що сторони визначили усі істотні умови вказаного договору, зокрема порядок надання, погашення коштів та нарахування і сплати відсотків за його користуванням, строк дії вказаного договору та відповідальність сторін. Також судом вбачається, що сторони даною угодою визначили графік погашення платежів та детальний розпис загальної вартості кредиту. Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що відповідач належним чином був ознайомлений із умовами отримання вказаного кредиту, порядком його користування та термінами сплати як тіла кредиту так і процентів за його користування. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Статтями 12 та 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач по справі був належним чином повідомлений про суть позову, а також доводи, якими позивач мотивує свої вимоги, однак жодних заперечень до суду не надав, вказаних вище обставин не спростовував. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" 23.04.2020 року був укладений договір факторингу за № 23042020, у відповідності до умов якого, TOB «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Авентус Україна" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ "Авентус Україна" і боржниками згідно додатку 1 до договору. Відповідно до Витягу з Реєтру боржників до Договору відступлення прав вимоги, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 18159.8 грн. Згідно з п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому- передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 23.04.2020 р. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №23042020 від 23.04.2020р. Як вбачається із ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. Судом, із розрахунку заборгованості здійсненої позивачем, встановлено, що відповідач отримавши кошти належним чином умови договору не виконує та сплату їх у порядку визначеному чинним законодавством та умовами вказаного договору не здійснює. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконує умови договору зміст якого, а також сукупну вартість кредиту, та умови кредитування достеменно знав. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на те, що у відповідача існує заборгованість по поверненню кредиту, яка виникла із винних дій останнього, можна дійти до висновку, що відповідач порушив умови останнього, тобто порушив свої зобов`язання, а тому кредитодавець має право нараховувати пеню, яка як встановлено вище судом, обумовлена сторонами. Разом з тим, суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком кредитної заборгованості в частині нарахування пені в сумі 10382,8 грн, так як згідно п.4.5 договору №1396230, граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 2525 грн. Аналогічні сума розрахунку пені наведена і в доданому до матеріалів справи розрахунку суми заборгованості, що здійснений ТОВ «Авентус Україна» за договором №1396230 від 18.10.2019р. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно до норм ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Про те, належних доказів правомірності нарахування вказаної суми пені в розмірі понад граничного розміру встановленого п.4.5 договору №1396230 матеріали справи не містять, як і не містять належного обгрунтування такого нарахування. Отже, враховуючи вищевказане, позовні вимоги ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення,боргів» підлягають частковому задоволенню. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є часткового обґрунтованими та стверджені відповідними доказами, які досліджені судом в судовому засіданні, адже позивачем надані докази, які підтверджують порушення умов договору і відповідачем вони не спростовані. Таким чином судом встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість по кредитному договору у сумі 10302 грн., з яких: - 5050 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2727 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 2525 грн. - сума заборгованості за пенею. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, серед іншого, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Сплата судового збору позивачем у розмірі 2270.00 грн. стверджуються платіжним дорученням № 6543 від 27.04.2021року. Суд вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1287.80 грн., що буде відповідати нормам ст. 141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: partial