Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] звернувся до суду з позовом до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області) та просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] є уродженцем та жителем с. Чернятин Коломийського (змінено з Городенківського) району . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . При житті, 2 березня 2009 року [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповіла в користь позивача. Даний заповіт посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 25. Бажаючи реалізувати своє право на спадщину за заповітом, позивач вступив в управління спадковим майном та звернувся до нотаріуса. 07.09.2021 на частину належного [PERSON] майна, а саме - земельну ділянку (пай) позивач отримав правовстановлюючий документ. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] щодо житлового будинку [ADDRESS] , нотаріусом відмолено через реєстрацію спадкового господарства як колгоспного двору. Спадкове господарство побудоване [PERSON] в 50-х роках на земельній ділянці, площею 0,15 га. Фактично, відповідно до свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння від 18 серпня 1988 року та записів по господарської книги Чернятинської сільської ради станом на 15.04.1991 жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (змінено з [ADDRESS] ) в цілому належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, вступив в управління спадковим майном, з часу народження й по сьогодні проживає у вказаному будинку, доглядає та обслуговує спадкове господарство, доглядав маму та здійснював її поховання. На даний час позивач виготовив технічну документацію та будинок за власні кошти та вчиняє всі інші дії щодо збереження майна, але не може належним чином реалізувати своє спадкове право на нього через обставини, вказані у постанові нотаріуса. Станом на 15 квітня 1991 року в спадковому господарстві проживала та була зареєстрована тільки спадкодавець [PERSON] , 1930 року народження, яка померла [INFO] . Спору щодо спадкового майна немає. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бундзяк У.М. надіслала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити без позивача і представника; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Городенківська міська рада до суду подала заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 18 серпня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 року, в цілому домоволодіння, що складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Даний жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] в цілому, та записаний в реєстрову книгу за № 823 від 18.08.1988. Згідно рішення виконкому Чернятинської сільської ради 1990 року вулицю Матросова було перейменовано на вулицю воїнів УПА номери будинків залишились незміненими, а саме житловий будинок, який належав померлій [PERSON] , 1930 р.н. знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 24/501 від 02 вересня 2021 року, виданою Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 297952153 від 04.02.2022 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За господарством, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] рахується земельна ділянка, розміром 0,15 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що стверджується довідкою № 24/499 від 02 вересня 2021 року, виданою Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1951 році, господарські будівлі та споруди - в 1951, 1963 та 1968 роках. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 559 від 27.10.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 26.10.2021 становить - 68400 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві в [ADDRESS] (суспільна група господарства - колгоспника) були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1930 року народження, голова господарства, що стверджується витягом з по господарської книги № 6 (ос.рах. 520), виданим Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що [PERSON] була власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. За заповітом, посвідченим 02.03.2009 секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 25, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, яким усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за Законом матиме право, в тому числі і житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , [INFO] , жителю с. Чернятин. Даний заповіт є чинний, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 46536275, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №66252099 від 02.09.2021. [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області померла [INFO] в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 12 лютого 2018 року, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 12 лютого 2018 року Виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На час смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , разом із нею по [ADDRESS] , проживали та були зареєстровані: син [PERSON] , 1958 року народження, внук [PERSON] , 1983 року народження, що стверджується довідкою № 24/500 від 02 вересня 2021 року, виданою Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] стверджується копією свідоцтва про народження (повторне) серія [NUMBER] , виданого 28 вересня 1982 року народження. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] є її син [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 171/2021, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшан Р.Р. вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] , так як він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Копією Витягу № 66252087 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 02.09.2021 підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 66252087 (номер у нотаріуса 171/2021), спадкодавець - [PERSON] . [PERSON] приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшан Р.Р. 07.09.2021 видано 2 (два) свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що зареєстровані в реєстрі за № 1658, № 1659 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7734 га, 0,0940 га, що належали спадкодавцю [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшан Р.Р. № 250/02-31 від 07.09.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Причиною відмови нотаріуса є те, що надані позивачем документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, видані на ім`я [PERSON] , як голові колгоспного двору, що позбавляє можливості нотаріуса визначити часткув житловому будинку та відповідно видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] , фактично став власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Однак, через його реєстрацію як колгоспного двору немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved