Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2020 року він, [PERSON] на електронну адресу Львівської дирекції ВПЗ Львів-поштамп надіслав запит про надання йому інформації про причину невчасного надіслання грошового переказу на суму 2000,00 грн. БД 0245781359 від 28.05.2020 р. на його ім`я у поштове відділення №79052. Позивач зазначає, що 10.11.2020 року він отримав відповідь від Львівської дирекції ВПЗ Львів-поштамт датований 23.10.2020 pоку, яка містила в собі інформацію не по суті його запиту. 13.03.2021 року [PERSON] надіслав на електронну адресу АТ «Укрпошта» запит про надання інформації про причину невчасного надіслання грошового переказу на суму в розмірі 2000,00 грн. БД 0245781359 від 28.05.2020 р. на його ім`я у поштове відділення №79052. Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви (09.06.2021 року) не отримав жодної відповіді від АТ «Укрпошта». [PERSON] вважає, що такі дії відповідача є протиправними, оскільки він не отримав жодної інформації про причину невчасного надіслання грошового переказу на суму 2000,00 грн. БД 0245781359 від 28.05.2020 р. на його ім`я у поштове відділення №79052. Позивач стверджує, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян», оскільки його запити від 30.09.2020 року та від 13.03.2021 року відповідають вимогам передбаченим даними законами. Також, [PERSON] зазначає, що відповідачем грубо порушено строки надання відповіді на запити. Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.06.2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 16.08.2021 року до суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11.06.2021 року. Постановою Львівського апеляційного суду від 14.12.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] - залишено буз задоволення. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11.06.2021 року - залишено без змін. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та звільнено позивача від сплати судового збору. 18.01.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Акціонерного товариства «Укрпошта», а також клопотання про закриття провадження у справі в частині визнання протиправними дій відповідача щодо надання відповіді на запит від 30.09.2020 року, порушення строків надання відповіді та зобов`язання надати відповідь. 01.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Акціонерне товариство «Укрпошта», яке не є суб`єктом владних повноважень і діяльність якого регулюється Законом України «Про поштовий зв`язок», не є розпорядником публічної інформації в аспекті предмету позову - щодо строків розгляду звернення про пересилання конкретного поштового переказу, а відповідь про результати розгляду з питання, зазначеного в запиті позивача повинна надаватись у порядку, визначеному Законами України «Про звернення громадян», «Про поштовий зв`язок» та Правилами надання послуг поштового зв`язку затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05 березня 2009 року. Запитувана [PERSON] інформація стосується надходження на його адресу грошового переказу та відноситься до конфіденційної інформації про особу, тобто не може становити суспільного інтересу і не відноситься до публічної. Таким чином, представник відповідача стверджує, що відсутні правові підстави зобов`язувати AT «Укрпошта» надавати заявнику інформацію в порядку, передбаченому Законом України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації». Інформація про кореспонденцію, включаючи поштові перекази не надається третім особам, які не є відправниками або одержувачами. Звертаючись із запитом про надходження грошового переказу, [PERSON] не надав всієї необхідної інформації та направив такий запит електронною поштою, без підписання запиту електронним цифровим підписом, що не дозволило ідентифікувати особу заявника для розкриття конфіденційної інформації. Вказані обставини, в силу прямої заборони, встановленої законом на розкриття інформації про особу, унеможливили надання повної відповіді на електронний запит. Представник відповідача зазначає, що при розгляді електронного звернення, оформленого від імен [PERSON] , AT «Укрпошта» діяла в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством, а відтак не порушувала прав та інтересів позивача. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.09.2020 року [PERSON] на електронну адресу Львівської дирекції ВПЗ Львів-поштамп надіслав запит про надання йому інформації про причину невчасного надіслання грошового переказу на суму в розмірі 2000,00 грн. БД 0245781359 від 28.05.2020 р. на його ім`я у поштове відділення №79052. 10.11.2020 року позивач отримав лист-відповідь за підписом заступника директора з розвитку мережі Данилів А.М. від 23.10.2020 року №12.2.1-04-1171 на № 1714 від 01.10.2020 року, зі змісту якої вбачається, що згідно з п.21 Правил адресат внутрішнього поштового відправлення (посилки, листа чи бандеролі з оголошеною цінністю), поштового переказу повідомляється про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу за телефоном, номер якого зазначається відправником на поштовому відправленні, бланку поштового переказу, або за відповідним повідомленням. Оскільки номер телефону не було зазначено, то смс-інформування щодо надходження поштового переказу не здійснювалось. 13.03.2021 року [PERSON] надіслав на електронну адресу АТ «Укрпошта» запит про надання інформації про причину невчасного надіслання грошового переказу на суму в розмірі 2000,00 грн. БД 0245781359 від 28.05.2020 р. на його ім`я у поштове відділення №79052. Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви (09.06.2021 року) не отримав відповіді від АТ «Укрпошта». Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з статтею 40 Конституції України кожна особа має право направляти письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Законом України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII врегульовано відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації. Згідно з ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень. Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Згідно з ч. 1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані:1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;3) вести облік запитів на інформацію;4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. З ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.Письмовий запит подається в довільній формі.Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до визначення передбаченого в Законі України «Про доступ до публічної інформації» ознаками публічної інформації є: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної. Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 813/3931/17. Згідно з приписами ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно з ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Згідно з ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Відповідно до ст.5, 11 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров&apos;я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Для унеможливлення розголошення конфіденційної інформації про особу, розголошення таємниці кореспонденції, п.121, 122 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05 березня 2009 року передбачають необхідність ідентифікації особи відправника чи одержувача під час отримання інформації. У заяві про випадки, передбачені пунктом 121 цих Правил, зазначається: вид, категорія та номер поштового відправлення або категорія та номер поштового переказу, місце та дата прийняття, прізвище, ім`я та по батькові (для юридичних осіб - найменування) і поштова адреса відправника та адресата, а у відповідних випадках - сума поштового переказу, сума оголошеної цінності поштового відправлення, сума післяплати, дані пред`явленого документа, що посвідчує особу заявника. Під час подання заяви відправник повинен пред`явити документ, що посвідчує особу, а також розрахунковий документ. Інформація про кореспонденцію, включаючи поштові перекази не надається третім особам, які не є відправниками або одержувачами. Згідно положень Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Таким чином судом встановлено, що Акціонерне товариство «Укрпошта», не є суб`єктом владних повноважень, не є розпорядником публічної інформації в аспекті предмету позову, його діяльність регулюється Законом України «Про поштовий зв`язок». Зі змісту запиту [PERSON] вбачається, що в такому порушувалось питання надходження на його адресу грошового переказу, що відноситься до конфіденційної інформації про особу, тобто не може становити суспільного інтересу і не відноситься до публічної. Згідно з приписами ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Враховуючи наведене, запитувана [PERSON] інформація відноситься до конфіденційної, та не є такою, що становить суспільний інтерес і не відноситься до публічної. Таким чином, відсутні правові підстави зобов`язувати АТ «Укрпошта» надавати заявнику інформацію в порядку, передбаченому Законом України «Про інформацію» та Законом України «Про доступ до публічної інформації». У своєму запиті від 13.03.2021 року про надходження грошового переказу, [PERSON] не надав всієї необхідної інформації та направив такий запит електронною поштою, без підписання запиту електронним цифровим підписом, що не дозволило ідентифікувати особу заявника для розкриття конфіденційної інформації, таким чином представники АТ «Укрпошта» не могли надати інформацію на такого роду запит. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуюч наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не представлено доказів на підтвердження непровамірності у діях відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Outcome: dismissed