Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02.12.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис №29022, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за кредитним договором №005-02501-070214 від 07.02.2014 в розмірі 12919,51 грн. Вважає, що цей виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги, та не повідомив боржника про вчинення відповідної нотаріальної дії, стягувачем не дотримано строки стягнення виниклої заборгованості. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02.12.2020 зареєстрований в реєстрі за №29022, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Ухвалою суду від 24.12.2021 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У встановлений строк, від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. 24.01.2022 до суду надійшла заява ТзОВ «Фінпром Маркет» про визнання позовних вимог тат зменшення судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги. Від третіх осіб письмових пояснень по суті позовних вимог не надходило. 31.01.2022 до суду надійшла відповідь позивача на клопотання відповідача, відповідно до змісту якої остання вважає що позов підставний та підлягає до задоволення у повному обсязі. Учасники справи у в судове засідання не з`явилися, хоча їх було належним чином повідомлено судом про час, дату та місце розгляду справи. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Дослідивши та оцінивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.02.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис №8711, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за кредитним договором №1-202180917-53368 від 17.09.2018, укладеним між ТзОВ «ФК «Бізнес Капітал» та [PERSON] в розмірі 11414 грн. за період з 27.02.2019 по 18.02.2021 (а.с.7). 14.06.2021 головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження №65776143 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с.8). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: "11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу", п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 02.12.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання". Укладений між банком та позивачем кредитний договір (а.с.10), який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Отже, виходячи з наведеного вище, беручи до уваги, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» позов визнав до початку розгляду справи по суті, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків (454 грн.) судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанції від 22.12.2021 (а.с.1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 грн. підлягають стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог по стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат останнього на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. В матеріалах справи міститься квитанція до касового прибуткового ордера на суму 1 500 грн. на підтвердження оплати позивачем [PERSON] гонорару за підготовку і написання позовної заяви (а.с.13). При цьому будь-які інші докази на підтвердження факту надання вищевказаних послуг в матеріалах справи відсутні. Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги, акту приймання-передачі виконаних робіт, розрахунку наданих послуг тощо, а також беручи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд відхиляє вимогу позивача про стягнення з відповідача таких судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial