Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, здійснити поділ поділ спільного майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 19 вересня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у виконкомі Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 67. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] . У шлюбі дітей немає. Після 16 років спільного проживання, відповідач поїхав за кордон, вони перестали спілкуватися. На даний момент спільно не проживають, спільне господарство не ведеться. Фактично шлюбні відносини припинені, шлюб носить формальний характер, тому просила шлюб розірвати. Крім того за період шлюбу ними було придбано наступне майно, а саме: -будинок садибного\~типу, загальною площею 179,3 м2, житловою площею 74,9 м2, позначений за планом літерою «А», з господарськими будівлями, гаражем літера «Б», літною кухнею літера «В», стайнею літера «Г», стайнею літера «Д», вбиральнею літера «Е», спорудами, воротами №1, огорожею №2, огорожею №3, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; -земельна ділянка, на якій розташоване домогосподарство, площею 0.0825 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 2621210300:01:0030418. Вважає, що майно слід віднести до спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину згаданого майна. В судове засідання позивачка не з`явилася. Представницею адвокаткою Шевчук-Філімон Н.М. подано заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності позивачки, зазначила про підтримання позовних вимог не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в\~силу пункту\~1\~частини 8\~статті 128\~ЦПК України\~належно повідомлений\~про час\~та місце\~розгляду справи\~в судове\~засідання,\~призначене 04\~квітня 2022\~року не\~з`явився. Відзиву на позов не подав, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 19 вересня 2000 року у виконкомі\~Бурштинської міської\~ради Галицького\~району Івано-Франківської\~області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №67. Позивачці присвоєно прізвище [PERSON] , що стверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження (а.с. 11). Сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, шлюб розпався. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06 серпня 2002 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дирдою Н.А., реєстровий № 1515 [PERSON] набув право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, розміром 825 м2., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до даних наявної у справі копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , від 15 травня 2019 року, виготовленого на замовлення [PERSON] , загальна площа житлового будинку становить 179.3 м2, розмір житлової площі 74,9 м2(а.с.13-17). За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, встановлено можливість реконструкції житлового будинку літера «А» з надбудовою літера «А1» за адресою: [ADDRESS] , що стверджується відміткою про проведене технічне обстеження, проставлене в технічному пасторті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.13). 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 04 квітня 2022 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259\~ЦПК України та частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України, підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про остаточний розпад сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки сім`я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог частини 3 статті 368ЦКУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 2\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною1\~статті 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту пунктів 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11\~"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. В наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірний жилий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~земельна ділянка\~для обслуговування\~житлового будинку були набуті сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частини. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги в частині розподілу спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved