Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 12 серпня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №3328, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.107) надала суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с.146). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за довіреністю Хмарук Я.І. надав суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача(а.с.129); надано відзив на позовну заяву (а.с.49-75). Третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилися причини неявки суду не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим поверненням за відсутністю адресата за вказаною адресою(а.с.117, 128), однак в судове засідання не з`явився та причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Встановлено, що 01 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «АКТАБАНК», було укладено Кредитний договір №0861473901/Т/972127, згідно якого [PERSON] отримала грошові кошти(кредит) у розмірі 31 900 грн. з кінцевою датою погашення заборгованості 31 березня 2016 року та сплатою щомісячної комісії за супроводження кредиту що розраховується як 3,5% від суми кредиту, процентною ставкою 0,01% річних та сплатою 2,5% комісії за видачу кредиту(а.с.55-56). Відповідно до Договору №2 від 23 березня 2018 року про відступлення прав вимоги ПАТ «АКТАБАНК» відступило шляхом продажу право вимоги згідно Додатку №1 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», зокрема, але не виключно до [PERSON] (а.с.62-64). 05 серпня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. з заявою про вчинення виконавчого напису(а.с.71). 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено оскаржуваний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» грошових коштів за Кредитним договором №0861473901/Т/972127 від 01 квітня 2013 року. 29 жовтня 2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гаврилякою О.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в виконавчому провадженні ВП №60216927 на підставі виконавчого напису №3328(а.с.9). Дізнавшись про виконавчий напис, [PERSON] звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св 18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові №569/8884/17 від 14.08.2019 вказав, що для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц. Суду не надано доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника(заява про вчинення виконавчого напису не містить переліку додатків, згідно яких нотаріус міг би встановити безспірність заборгованості), а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та [PERSON] ([PERSON]) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. При розгляді даного спору, суд також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , в частині, зокрема, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . Таким чином, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у виконавчому написі від 12 серпня 2019 року № 3328 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 , який був не чинним на момент вчинення виконавчого напису. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність, визначених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому враховуючи встановлені судом обставини, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису №3328 від 12 серпня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №0861473901/Т/972127 від 01 квітня 2013 року таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] повинно бути стягнуто судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 768 грн. 40 коп. та 384 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а всього стягнути 1152 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved