Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Адвокат Поковба В.Ю., звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, про визнання особи такою, що втратила право проживання та користування житловим приміщенням, В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно укладеного 6.08.2021 р. за № 757 договору дарування, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинкок, що розташований в [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який позивачці приходиться братом. Відповідач [PERSON] не проживає у будинку більше шести років у зв`язку з цим житловим приміщенням не користується, що стверджується актом обстеження матеріально побутових умов та письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що своїми діями відповідач порушує права позивачки, оскільки при отриманні кредиту він має можливість зазначити адресу реєстрації, чим об`єктивно можуть порушуватися особисто її та права її сім`ї в цілому. Враховуючи наведене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право проживання та користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . Ухвалою судді від 30.11.2021 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Витребувано від Буштинської селищної ради інформацію щодо зареєстрованих за адресою [ADDRESS] , осіб. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 25.02.2022 р. та 6.04.2022 р. подали до суду заяви в яких просили справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за штрих кодовими ідентифікаторами за №№9050001155644, 9050001155687, 9050001219464, 905000111136 повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подавав. Представник третьої особи Буштинської селищної ради, в судове засідання не з`явився. Селищний голова Буштинської селищної ради 17.02.2022 р. подав до суду клопотання, в якому просив справу розглядати у відсутності представника селищної ради. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що представник позивача надіслав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер витягу 269414132, на підставі договору дарування, серія та номер 757, виданого 6.08.2021, видавник: приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Бенчак М.Т., відомостей з ДЗК, серії та номер: 48390365, виданих 6.08.2021, Державним земельним кадастром, позивачу на праві власності належить житловий будинок, що розташоdаний за адресою в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1254 га, за кадастровим номером 2124455300:04:009:0180 (а.с. 10). Відповідно інформації наданої Буштинською селищною радою 22.11.2021 р. за №951/02-10, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов складеного депутатом та затвердженим головою Буштинської селищної ради від 21.10.2021 року, [PERSON] , не проживає в будинку, що в [ADDRESS] , більше шести років. Місце його проживання на час обстеження дворогосподарства не відоме (а.с.11). Викладені в наведеному акті обставини, підтвержуються долученими до матеріалів справи письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12. 13). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Із статті ст. 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені стст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено стст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту постанови Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16.01.2012 року вбачається, що аналіз норм цивільного законодавства України - ст.ст. 16 ч. 1, 321 ч. 1, 391 ЦК України -, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше 6 років не проживає у будинку розташованому за адресою [ADDRESS] , будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не наведено, вказана реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачу є перешкодою їй для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача. Беручи до уваги вищенаведені обставин, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача та співвласником будинку, а також правових підстав для користування даним будинком не має, суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком розташованим за адресою в [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачено 908,00 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного, понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Тому

Outcome: approved