Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

Позивач 13 грудня 2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 28 липня 2018 року. В серпня 2021 року з відповідачем припинили шлюбні відносини. Від сумісного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, тому позивач змушена звертатись до суду. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в сумі 2021.64 грн. щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття, та витрати на адвоката у розмірі 4000 грн. . Позивач письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає частково. Просив суд відмовити в задоволені витрат на адвоката. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] \~та \~ [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2018 року (а.с.5). Від сумісного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] ,(а.с.6). На теперішній час позивач проживає разом зі своїм неповнолітнім сином, займається його вихованням та утриманням. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги те, що дитина [PERSON] , малолітній, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2021.64 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову, тобто з 13 грудня 2021 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. За змістом ч. 1 п. 1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи , належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат, між сторонами визначений ст.. 141 ЦПК України , у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладаються 1) уразі задоволення позову на відповідача. 2) у разі відмови в позові - на позивача, 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг) , виконаний адвокатом , та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності )ь а також критерію розумності їхнього розміру , виходячи з конкретних обставин, та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі « Схід/Захід Альянс Лімітед проти України « (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено , що такі витрати були фактичними і неминучими а їхній розмір обґрунтованим ( п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року « Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗК « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг . який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору , за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домоволеністю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах , встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлено і не може бути визначена виходячи з його умов , вона визначається із звичайних цін , що склалися на аналогічні товари , роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст.. 30 ЗУ « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати , умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду , так і іншій стороні спору . можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» . Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 06.03.2019 року у справі № 92/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги , входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги. , договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.. документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги , оформленні у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу , а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Великої палати Верховного Суду України від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16ц. Згідно ч.4 ст. 262 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права , викладені в постановах Верховного суду. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано копію договору про надання професійної правничої допомоги , копію акту про надання професійної правничої допомоги з описом наданої професійної правничої допомоги із зазначенням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт., що підтверджується матеріалами справи. На підтвердження факту оплати гонорару адвоката у розмірі 4000 грн позивач надала лише копію квитанції від 22 листопада 2021 року у якій зазначено призначення платежу оплата за договором про надання правової професійної допомоги від 15.11.2021 року . Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене , суд приходить до висновку про відмову позивачу про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості. Позивач згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved