Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

До Верховинського районного суду Івано-Франківської області звернулися з позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів, [PERSON] про визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на Ѕ частину будинковолодіння [ADDRESS] , зареєстрованого за №1429924126208 від 24.09.2019 року за [PERSON] ; визнання права власності на будинковолодіння в частках за позивачами [PERSON] на 2/5 частини майна цього двору, [PERSON] на 1/5 частину майна цього двору, [PERSON] на 1/5 частину майна цього двору та визнання права власності на будинковолодіння за відповідачем [PERSON] на 1/5 частину майна цього двору. Свої вимоги мотивують тим, що вони, а також відповідач [PERSON] є дітьми [PERSON] ,\~яка за\~життя все\~своє майно\~заповіла своїй\~внучці [PERSON] .\~Всі вони\~не оспорювали\~даний заповіт,\~крім відповідача\~ [PERSON] ,\~який звернувся\~з позовом\~до суду\~про визнання\~господарства [ADDRESS] ,\~в якому\~проживала спадкодавець\~ [PERSON] ,до майна колгоспного двору та визнання за ним права власності на частку у такому майні. Рішенням Верховинського районного суду від 21.03.2019 року в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Однак, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року скасовано рішення Верховинського районного суду та постановлено нове, яким позов задоволено, визнано двір, в якому проживала [PERSON] як колгоспний, а також визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину цього двору. Позивачі вважають дане судове рішення незаконним, оскільки воно обґрунтоване на припущеннях та суперечить ЦК УРСР. Крім того, на час винесення даного рішення не було будинкової книги на спірний житловий будинок [ADDRESS] , яку ними випадково було виявлено 28.10.2020 року в житловому будинку. Записами про їх реєстрацію в спірному житловому будинку, що наявні в даній будинковій книзі, підтверджується факт їхнього, крім відповідача, проживання в житловому будинку разом з [PERSON] та ведення разом з нею сільського господарства станом на 15.04.1991 року. Також зазначають, що даною будинковою книгою підтверджується, що відповідач [PERSON] в період з 06.06.1986 по 12.02.1991 роки не проживав в житловому будинку, участі у веденні господарства не брав ні своєю працею, ні коштами, а тому не може вважатися таким, що станом на 15.04.1991 року протягом останніх трьох років вів спільне господарство з покійною матір`ю [PERSON] . А тому всі докази, на які посилається Івано-Франківський апеляційний суд у своєму рішенні, не можуть братися до уваги при вирішенні питання про право на частку у майні колгоспного двору, так як вони є недопустимими та неналежними з врахуванням даних будинкової книги. Вважають, що Івано-Франківським апеляційним судом шляхом визнання за відповідачем [PERSON] права власності на Ѕ частку господарства №128 порушено їх права на частку у майні колгоспного двору і така частка є рівною для всіх членів двору, які станом на 15.04.1991 року були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство цього двору, будучи працездатними. В той же час [PERSON] станом на 15.04.1991 року була неповнолітньою, а тому її частка у майні є рівною з усіма. Також зазначають про те, що оскільки [PERSON] надала дозвіл на виділення [PERSON] 0,07 га землі під будівництво житла, то відповідно до вимог ст.124 ЦК УРСР відбувся фактичний виділ майна двору №128, утворивши два двори та припинення спільної часткової власності. А тому з урахуванням всіх обставин вважають свідоцтво право власності на Ѕ частку будинковолодіння, що в присілку Флесівка с. Ільці Верховинського району незаконним. У той же час, оскільки рішенням Івано-Франківського апеляційного суду визнано [PERSON] членом колгоспного двору, у зв`язку з чим його частка у майні є обов`язковою, просять визнати право власності на будинковолодіння в частках за позивачем [PERSON] на 2/5 частини майна цього двору з урахуванням частки [PERSON] ,позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] на 1/5 частину майна цього двору. При цьому, позивач [PERSON] зазначає, що Верховним Судом відмовлено їй у порушенні питання про приєднання до касаційної скарги, яку подала [PERSON] на рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року, усунувши таким чином її від частки у спірному майні. Також позивачі вважають, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки про порушення своїх прав вони дізналися 10.07.2019 року після винесення Івано-Франківським апеляційним судом рішення про задоволення позову [PERSON] та визнання за ним права власності на Ѕ частку у спірному майні. Просять позов задовольнити. Ухвалою від 11.06.2021 року дана позовна заява залишена без руху у зв`язку з несплатою судового збору в повному розмірі, який у подальшому 15.06.2021 року сплачено позивачами добровільно. Ухвалою суду від 17.06.2021 року дана позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, зі стадії підготовчого засідання. 20.07.2021 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечив, просить в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року по цивільній справі №340/87/18, в якій він та [PERSON] були сторонами, скасовано рішення Верховинського районного суду від 21.03.2019 року та постановлено нове рішення, яким його позов задоволено, встановлено факт приналежності станом на 15.04.1991 року господарства №128 в с.Ільці присілок Флесівка Верховинського району, головою якого була [PERSON] ,до суспільної групи колгоспний двір. Також визнано за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року залишена в силі постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року. Крім того, [PERSON] через свого представника [PERSON] 05.11.2020 року звернулася до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови від 10.07.2019 року за нововиявленими обставинами, яку ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.12.2020 року визнано неподаною та їй повернуто. Дана ухвала суду залишена в силі постановою Верховного Суду від 24.06.2021 року. Оскільки обставини щодо права власності відповідача [PERSON] на Ѕ домоволодіння [ADDRESS] встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, то відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи за участю позивачів [PERSON] та [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] то відповідач вважає, що вона пропустила строк звернення з позовом до суду, оскільки про порушення своїх прав їй було відомо ще з 2016 року, після того як дізналася про те, що все своє майно мати заповіла [PERSON] . Однак, [PERSON] на відміну від нього, не оспорювала спадкові права [PERSON] , а спостерігала за розвитком судового спору, що був між ним та [PERSON] , [PERSON] , не заявляючи при цьому права на спадкове майно. А тому просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 22.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 02.12.2021 року відмовлено у об`єднанні цивільної справи №938/654/21,\~провадження №\~2/938/213/21\~за позовом\~ [PERSON] та\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ майна\~спільної часткової\~власності,\~з цивільною\~справою №938/335/21,\~провадження №2/938/146/21\~за позовом\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~без самостійних\~вимог на\~стороні позивачів\~ [PERSON] про\~визнання свідоцтва\~про право\~власності на\~1/2\~частину будинковолодіння\~незаконним та\~визнання права\~власності на\~частини будинковолодіння, та повернуто матеріали цивільної справи №938/654/21,\~провадження №\~2/938/213/21 судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джусу Р.В. для продовження її розгляду. Ухвалою судді Джуса Р.В. від 10.12.2021 року задоволено заявлений собі самовідвід у розгляді заяви про відвід судді Чекан Н.М. Заяву про відвід судді Чекан Н.М. у цивільній справі №938/335/21 передано для реєстрації та передачі складу суду, який розглядає цю справу, відповідно до вимог ст.40 ЦПК України. Ухвалою судді Чекан Н.М. від 10.12.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Лазоришина І.І. про відвід судді Чекан Н.М. Ухвалою суду від 16.12.2021 року судовий розгляд даної справи відкладено на 11.01.2022 року за клопотанням представника відповідача адвоката Бельмеги М.В. у зв`язку з перебуванням відповідача на стаціонарному лікуванні. Розгляд даної справи 11.01.2022 року не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Розгляд справи 02.02.2022 року відкладено на 01.03.2022 року за клопотання відповідача та неявкою інших учасників справи. Ухвалою суду від 01.03.2022 року судовий розгляд даної справи відкладено на 01.04.2022 року у зв`язку з неявкою сторін, за клопотанням представника позивача адвоката Лазоришина І.І. та врахуванням Указу Президента країн від 24.02.2022 року про введення воєнного стану на території України. У судове засідання 01.04.2022 року з`явилися представник позивача адвокат Лазоришин І.І., відповідач та його представник адвокат Бельмега М.В. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання 01.04.2022 року не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с.193,194,197,198). Попередньо, 22.07.2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] подали заяви, якими позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позові, просять позов задовольнити, а розгляд справи проводити без їх участі (а.с.73, 74), позивача [PERSON] представляє адвокат Лазоришин І.І. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо 22.07.2021 року подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.84), позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позові, не заперечила проти задоволення позову. Враховуючи наведене, врахувавши думку представника позивача адвоката Лазоришина І.І., відповідача та його представника адвоката Бельмеги М.В. про можливість продовження розгляду даної справи 01.04.2022 року, суд не вбачав підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України, та вважав за можливе завершувати розгляд справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися. Оглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд ухвалює відповідне судове рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , мати позивачів [PERSON] , [PERSON] та відповідача [PERSON] , бабуся позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно зі\~заповітом від\~11.11.2005\~року [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, частину земельної ділянки площею 0,2966 га, а також все інше належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла внучці [PERSON] ; частину земельної ділянки 0,07 га заповіла синові [PERSON] (а.с.22). У подалошому постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року, задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення Верховинського районного суду від 21.03.2019 року та постановлено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено. Встановлено факт приналежності станом на 15.04.1991 року господарства [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] до суспільної групи - колгоспний двір. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с.9-21). Також, як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.23), на підставі рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року, що набрало законної сили 10.07.2019 року, державним реєстратором Верховинської РДА Глузь І.К. 20.09.2019 року, номер запису про право власності 33361237, за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1429924126208 (а.с.23). Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із позовної заяви, позивачі звернулися до суду з позовом про скасування свідоцтва про право власності на Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] та визнання за ними та відповідачем права власності на частки у вказаному майні, посилаючись при цьому на неправомірність постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року та встановлені таким рішенням обставини справи, недопустимість доказів, на підставі яких були встановлені такі обставини та які бралися до уваги судом. При цьому позивачі на обгрунтування своїх позовних вимог посилаються на записи будинкової книги спірного житлового будинку, яка не була предметом дослідження Івано-Франківського апеляційного суду під час винесення постанови суду від 10.07.2019 року. Так, відповідно до ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тобто, наведені положення процесуального закону носять імперативний характер. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Згідно з преамбулою та ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002р. у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999р. у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відтак, з огляду на те, що постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року набрала законної сили, то за таких підстав, всі обставини, що встановлені даним рішенням, мають преюдиційне значення та не потребують повторного доказування. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт і таким, що не підлягає доказуванню в даному провадженні, щодо обставин приналежності станом на 15.04.1991 року господарства [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , до суспільної групи - колгоспний двір та права власності на Ѕ частини вказаного домоволодіння за відповідачем [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що сторони та учасники процесу, у разі незгоди з рішенням суду не позбавлені права на його оскарження з метою доведення своєї позицій у судовому порядку. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] скористалася правом на оскарження та подавала на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року касаційну скаргу, однак така скарга постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року залишена без задоволення (а.с.9-15). Крім того, безпідставними є посилання позивачів на обставини щодо виявлення у жовтні 2020 року будинкової книги, змістом якої підтверджується їх членство спірного двору, в тому числі і правове відношення до цього двору, оскільки встановлено, що дані обставини розглядалися Івано-Франківським апеляційним судом за заявою [PERSON] як нововиявлені обставини, і ухвалою суду від 13.09.2021 року у задоволенні заяви було відмовлено (а.с.122-126).При цьому Івано-Франківський апеляційний суд у своїй ухвалі встановив, що обставини, на які посилається заявник не спростовують факти, покладені в основу судового рішення про те, що спірне господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», що позивач [PERSON] як працездатний член колгоспного двору брав участь у веденні даного господарства та не втратив право на його частку станом на 15.04.1991 року, а відтак відсутні підстави для висновку про те, що якби відомості відображені у будинковій книзі були відомі особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Разом з тим, суд зазначає, що право власності відповідача [PERSON] на Ѕ частину будинковолодіння [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1429924126208, зареєстровано 20.09.2019 року на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року у справі №340/87/18, що набрало законної сили 10.07.2019 року, номер запису про право 33361237, підстава внесення запису: рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У той же час як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачі просять скасувати свідоцтво про право власності на Ѕ частини будинковолодіння [ADDRESS] , зареєстрованого за реєстром №1429924126208 від 24.09.2019 на прізвище [PERSON] . Однак такого свідоцтва про право власності до матеріалів справи ними не долучено. Вимог про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, ними не заявлено. За таких\~обставин,\~оскільки суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках,\~суд приходить\~до переконання\~про недоведеність\~та безпідставність\~заявлених позовних\~вимог щодо\~визнання незаконним\~і скасування\~свідоцтва про\~право власності\~на Ѕ\~частину будинковолодіння\~під [ADDRESS] ,\~зареєстрованого за\~№1429924126208\~від 24.09.2019\~року за\~ [PERSON] , у зв`язку із чим в позові в цій частині слід відмовити. Оскільки, суд відмовляє у задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS] , зареєстрованого на прізвище [PERSON] , то слід відмовити у задоволенні й позовних вимог про визнання права власності на вищевказане будинковолодіння за [PERSON] на 2/5 частини майна цього двору, за [PERSON] на 1/5 частину майна цього двору, за [PERSON] на 1/5 частину майна цього двору. З приводу позовної вимоги про визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 1/5 частини будинковолодіння [ADDRESS] слід вказати, що у ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом із тим, ч.1 ст.48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). У ст 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, з аналізу вищевказаним норм законодавства вбачається, що звернення позивача з позовом про визнання права власності за відповідачем є процесуально недопустимим, у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 1/5 частини будинковолодіння [ADDRESS] . У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, Так, згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат,\~пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то, керубючись ст. 141 ЦПК України, понесені позивачами судові витрати в частині сплати судового збору та пов`язаних з професійною правничою допомогою необхідно покласти на них. Крім того, суд звертає увагу, що в судових дебатах представник позивача - адвокат Лазоришин І.І. зазначив про повернення зайво сплаченого судового збору, при цьому не мотивувавши вказане та гн сказавши, який саме розмір судового збору є, як на його думку, зайво сплаченим. Суд звертає увагу, що ухвалою судді Верховинського районного суду від 11.06.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам термін для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення їм копії ухвали. \~ \~ \~ \~Вказана позовна заява була залишена без руху з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Згідно зі ч. 7\~ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом, а у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених\~ст. 4 цього Закону\~за подання позову немайнового характеру. Як вбачалося\~із доданих 07.06.2021\~року до позовної заяви квитанцій кожний із позивачів сплатив судовий збір за подання до суду даної позовної заяви в сумі 908 гривень, однак, зі змісту позовної заяви вбачалося, що в ній зазначено п`ять позовних вимог, одна з яких немайнового характеру\~про визнання свідоцтва про право власності незаконним, за яку судовий збір не сплачено, три з них майнового характеру\~про визнання права власності за трьома позивачами на частини будинковолодіння, за які сплачено судовий збір, та одна позовна вимога майнового характеру - про визнання права власності за відповідачем на 1/5 частину будинковолодіння, за яку не сплачено судовий збір. Таким чином, кожним із позивачів не було доплачено судового збору в сумі 908 грн. за позовну вимогу немайного характеру (908 *3 =2724 грн) та 908 грн за позовну вимогу про визнання права власності за відповідачем на 1/5 частину будинковолодіння, а всього не доплачено судового збору на загальну суму 3632 грн. За результатами розгляду ухвали судді Верховинського районного суду від 11.06.2021 року позивачі мали право: 1) доплатити недоплачений ними судовий збір в сумі 3632 грн., або 2) не доплатити вказаний судовий збір, що призвело б до повернення суддею цієї позовної заяви, та можливості оскаржити до апеляційного суду ухвали про її повернення, або 3) змінити позовні вимоги, виключивши, зокрема, вимогу про визнання права власності на 1/5 нерухомого майна за відповідачем. Позивачами доплачено судовий збір в сумі 3632 грн., у зв`язку з чим ухвалою судді Верховинського районного суду від 17.06.2021 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій справі за правила загального позовного провадження. Враховуючи вищевказане, суд не вбачає підстав для повернення позивачам судового збору, який нібито зайво сплачений.

Outcome: dismissed