Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

06 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 4 600 доларів США, 346,94 долари США 3 % річних, 1\~418 грн. 67 коп. інфляційних втрат та понесені судові витрати в сумі 1 329 грн. 10 коп. Позов обґрунтовано тим, що 01 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в усній формі на суму 4 600 доларів США, на підтвердження чого позичальником власноручно написано розписку про те, що позичальник отримав від позикодавця суму в розмірі 4\~600 доларів США та зобов`язався повернути позику в повному обсязі до 01.04.2019 року включно. Проте, станом на день звернення з позовом до суду [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем не виконав, кошти не повернув. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, позивач просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних від суми боргу, починаючи з дня виконання зобов`язання та суму інфляційних втрат, всього в сумі 4 946,94 долари США та 1\~418 грн. 67 коп. Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подав, як і не подав відзиву на позов. Тому суд за згодою представника позивача та на підставі ст. 223 ч. 4 ЦПК України вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки від 01.03.2019 року [PERSON] одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 4\~600 долари США та зобов`язався повернути гроші в повному обсязі до 01.04.2019 року включно, проте свого зобов`язання не виконав, кошти не повернув. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу\~(ЦК) України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК). За змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини третьої\~статті 545 ЦК України\~наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 393/104/18, провадження № 61-10907св19. Згідно наявної в матеріалах справи копії розписки відповідач [PERSON] підтвердив, що грошові кошти ним отримані, а також, міститься зобов`язання останнього про їх повернення у визначені в розписці строки (до 01.04.2019 року включно). Таким чином, зазначена розписка підтверджує існування між сторонами зобов`язань, які виникають із договору позики. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказів відсутності заборгованості відповідача перед позивачем або недійсності розписки матеріали справи не містять. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача [PERSON] на його користь суми боргу за договором позики в розмірі 4\~600 доларів США. Вирішуючи питання з приводу стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та суми інфляційних втрат за весь час прострочення, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-601,604-609 ЦК України. Згідно частини другої\~статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). В позовній заяві позивач просить стягнути 346,94 долари США трьох відсотків річних від простроченої суми та 1 418 грн. 67 коп. інфляційних втрат від простроченої суми позики. Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат, суд вважає наведені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 01.03.2019 року: заборгованість за договором позики в сумі 4 600 доларів США, 346,94 долари США 3 % річних, 1\~418 грн. 67 коп. інфляційних втрат, а всього - 4 946,94 долари США та 1\~418 грн. 67 коп. Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1 329 грн. 10 коп.

Outcome: approved