Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

25.08.2021р. (згідно штампу на поштовому конверті а.с. 25) [PERSON] через свого представника адвоката Постольник О.С. (діє на підставі договору від 17.10.2020р. і ордеру від 15.08.2021р. - а.с. 16 24) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів (а.с. 1-6). Ухвалою судді від 18.10.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відповідно до положень ст.ст. 274, 279 ЦПК України (а.с. 30). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачкою [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 12060,30 грн. Щодо обставин їх отримання, пояснив, що у жовтні 2019 року у позивача виникла потреба в установці пелетного котла. Позивач звернувся до [PERSON] як до спеціаліста з установки пелетних котлів. Після досягнення згоди [PERSON] забажав аванс у розмірі 50 000 грн. (70% від загальної вартості). 07.11.2019р. [PERSON] зателефонував позивачеві і повідомив, що для виготовлення котла необхідно ще кошти. Цього ж дня [PERSON] надіслав позивачеві повідомлення з номером банківського рахунку, на який слід було перерахувати кошти « [NUMBER] Коринь». 15.11.2019р. і 16.11.2019р. зі своєї банківської карти позивач перерахував на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти двома платежами по 6030,15 грн., всього 12060,30 грн. Однак [PERSON] котел не встановив, грошові кошти в сумі 62 060,30 грн. не повернув, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2021р. по справі №201/10278/20 позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, передані за розпискою від 17.10.2019р. в розмірі 52 687, 51 грн., з яких: 50000 грн. кошти передані за розпискою; 1430 грн. три відсотки річних; 1257, 51 грн. індекс інфляції. У задоволенні позовних вимог про стягнення перерахованих коштів в розмірі 12060,30 грн. на банківський рахунок [PERSON] відмовлено, оскільки позивачем не було доведено, що грошові кошти на загальну суму 12060,30 грн. були перераховані відповідачеві. На підставі викладеного, просив стягнути із відповідачки безпідставно отримані кошти в розмірі 12060,30 грн., а також проценти за користування ними за період з 17.11.2019р. по 20.08.2021р. у розмірі 1707,96 грн., всього 13768,11 грн., а також компенсувати витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідачка позовні вимоги не визнала. 15.02.2022р. надала відзив на позовну заяву (а.с.\~48\~ 51),\~у якому\~зазначила,\~що позивач\~не надав\~доказів того,\~що кошти\~перераховані за\~вказівкою саме\~ [PERSON] \~на банківську\~картку \~ [PERSON] .\~Відповідачці нічого\~не відомо\~про взаємовідносини\~між позивачем\~і [PERSON] . Позивач не звертався до відповідачки з вимогою про повернення коштів. Між сторонами справи існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів, а позивач не довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач і\~його представник\~ адвокат\~Постольник О.С. в судове засідання не з`явилися, про дату місце та час розгляду справи повідомлялися неодноразово належними чином (а.с. 45, 46). Відповідачка і її представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 18.01.2022р. а.с. 53) в судове засідання не з`явилися, про дату місце та час розгляду справи представник відповідачки повідомлявся належними чином (а.с. 52). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2021р. по справі №201/10278/20, яке набрало законної сили 21.05.2021р., частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, передані за розпискою від 17.10.2019р. в розмірі 52 687, 51 грн., з яких: 50 000 грн. кошти передані за розпискою; 1 430 грн. три відсотки річних; 1257, 51 грн. індекс інфляції. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 12 15). Під час розгляду даної справи судом встановлено, що 17.10.2019р. [PERSON] складено розписку про отримання від [PERSON] 50 000 грн. в якості передоплати 70% за пелетний котел, при цьому зобов`язався протягом 30 днів встановити котел або повернути грошові кошти в повному обсязі. Однак [PERSON] не передав позивачу [PERSON] в обумовлені 30 днів пелетний котел та не встановив його, таким чином не виконав взяті на себе зобов`язання. Позивач також посилався на те, що на указаний відповідачем банківський рахунок ним переведено грошові кошти у розмірі 6030, 15 грн. та 6030,15 грн. Оскільки відповідачем [PERSON] в обумовлений строк не виконано свої зобов`язання щодо установки пелетного котла, суд дійшов до висновку про те, що сума коштів, переданих [PERSON] [PERSON] за розпискою підлягає поверненню позивачу у розмірі 50 000 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 12060,30 грн., то на підтвердження отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 12060, 30 грн., позивачем надано роздруківку скріншотів з мобільного додатку «Приват 24» про перерахунок 15.11.2019р. та 16.11.2019р. по 6030,15 грн., одержувач [PERSON] , а також скріншот смс-листування із зазначенням номеру карткового рахунку. Однак, позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами, що грошові кошти на загальну суму 12 060, 30 грн. були перераховані позивачем саме відповідачу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи також встановлено, що 15.11.2019р. і 16.11.2019р. позивач [PERSON] зі своєї банківської карти [NUMBER] здійснив переказ на карту ПриватБанку через додаток «Приват24» на користь [PERSON] грошові кошти двома платежами по 6030,15 грн., всього 12060,30 грн. (а.с. 11). У відзиві сам факт отримання коштів на суму 12060,30 грн. відповідачкою не заперечувався. Повернення коштів відповідачем проведено не було. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частинами 2, 3 вказаної статті визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом вказаної норми зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. У постанові Великої Палати\~Верховного Суду\~від 20.11.2018р.\~у справі\~№ 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що він перерахував кошти на користь [PERSON] , з якою не був знайомий та не укладав жодних правочинів, а перерахував кошти за вказівкою іншої особи - [PERSON] , як за надання послуг і виконання робіт саме останнім. Однак потім, з`ясувалося, що [PERSON] не має жодного відношення стосовно домовленості між [PERSON] і [PERSON] [PERSON] \~жодних послуг\~ [PERSON] \~не надавала,\~жодних робіт\~не виконувла\~і товарів\~не поставляла.\~Жодних правочинів\~між ними\~не укладалося. Відповідачка у відзиві також вказує, що їй нічого не відомо про взаємовідносини між позивачем і [PERSON] і жодним чином не пояснює природу отриманих нею коштів. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кошти були перераховані на безповоротній основі, на підтвердження укладення сторонами договору дарування або договору про благодійне пожертвування, або будь-якого іншого договору. Отже, відповідні платіжі вчинено [PERSON] без будь-якої домовленості із [PERSON] . На користь чого свідчить також й обставини, установлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2021р. у справі № 201/10278/20, які не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, де судом встановлено, що договірні відносини у позивача існували саме із [PERSON] , який 17.10.2019р. склав розписку про отримання від [PERSON] 50 000 грн. в якості передоплати 70% за пелетний котел, при цьому зобов`язався протягом 30 днів встановити котел або повернути грошові кошти в повному обсязі. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачкою не спростований факт отримання спірних коштів, а також вказаний факт підтверджується випискою із банківського рахунку позивача. Правовідносини, що склалися між сторонами, не врегульовані на рівні правочину (довіреності), що не виключає застосування положень статті 1212 ЦК України. Таким чином, наявні ознаки безпідставного набуття відповідачем майна за рахунок позивача. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про задоволення позову за наявності правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у порядку ст. 1212 ЦК України у розмірі 12060,30 грн. Стосовно вимог про відшкодування процентів за користування чужими коштами. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Проценти, зазначені у статті 536 ЦК України - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Право на нарахування та отримання процентів за користування коштами у разі їх безпідставного одержання передбачено законом. Проте, вказана стаття не встановлює розміру процентів за користування грошовими коштами відсилаючи кредитора та боржника з метою вирішення цього питання до договору або закону. Крім того, проценти у розумінні зазначених правових норм застосовуються тільки у випадках користування чужими, тобто залученими на певний строк, коштами за відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання або при умові про відстрочення чи розстрочення оплати за отриманий товар, виконані роботи чи надані послуги. Кошти, які були перераховані позивачем [PERSON] не є такими, що були залучені боржником на певний строк, є простроченим грошовим зобов`язанням за отриманий товар, виконані роботи чи надані послуги, а тому у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1707,96 грн. слід відмовити. З урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно отримані кошти в розмірі 12060,30 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином. При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на те, що загальний розмір вимог позивача становить 13768,11 грн., а задоволені вимоги в загальному розмірі на суму 12060,30 грн. (тобто, на 87,39%), то загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 908,00\~грн., з урахуванням того такий розмір є мінімальною ставкою судового збору, менше якої не сплачується. Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до\~прибуткового касового\~ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). На підтвердження надання правової допомоги представником позивача адвокатом Постольник О.С. надано суду свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 04.10.2019р. (а.с. 16), договір про надання правової допомоги від 17.10.2020р. № 5/10-2020 з протоколом узгодження вартості та обсягу правової допомоги від 18.08.202р. , (додаток № 1 до договору), згідно із яким гонорар адвоката узгоджений в сумі 5000,00 грн. (а.с. 17 - 20), акт приймання-передачі наданих послуг від 20.08.2021р. на суму 5000,00 грн. (а.с. 21) і детальний опис робіт від 20.08.2021р. (а.с. 22), а також квитанцію від 20.08.2021р., якою підтверджено перерахування коштів позивачем на користь адвоката в сумі 5000,00 грн. (а.с. 23). попередній (орієнтований) розрахунок витрат на правову допомогу з детальним описом і вартістю кожної послуги (а.с. 15). Суд вважає, що сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором про надання юридичних послуг. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмір 4369,50\~грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 87,39% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (5000,00 грн.* 87,39% /100%). Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути [PERSON] на користь [PERSON] становить 5277,50\~грн. (908,00 грн. (судовий збір) + 4369,50 грн. (витрати на правову допомогу). На підставі викладеного,

Outcome: partial