Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на підставі договору дарування квартири від 28.10.2013 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.10.2021 № 04-07/3/21302 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, мати позивачки [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено Акт про не проживання осіб в житловому приміщенні від 11.10.2021 року. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості продати квартиру. Так, станом на теперішній час позивач має намір продати квартиру, але потенційні покупці не хочуть купляти квартиру, в якій прописана людина, яка самостійно не може виписатись через відсутність її в Україні. Приблизно в вересні 2020 року мати позивачки [PERSON] виїхали з вказаної квартири до Польші, де мешкає по теперішній час. За останній рік жодного разу до України не приїзжала та квартирою не цікавилась. Позивач у судове засідання не з`явилась, подав клопотання, щодо слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, подав клопотання, щодо слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 28.10.2013 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] .( а.с.6,7). Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.10.2021 № 04-07/3/21302 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.9). Однак, мати позивачки [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено Акт про не проживання осіб в житловому приміщенні від 11.10.2021 року.( а.с.10) Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості продати квартиру. Так, станом на теперішній час позивач має намір продати квартиру, але потенційні покупці не хочуть купляти квартиру, в якій прописана людина, яка самостійно не може виписатись через відсутність її в Україні. Приблизно в вересні 2020 року мати позивачки [PERSON] виїхали з вказаної квартири до Польші, де мешкає по теперішній час. За останній рік жодного разу до України не приїзжала та квартирою не цікавилась. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України уразі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.85 року у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважні причини відсутності відповідачів у вищезазначеному приміщенні відсутні. Таким чином, оскільки відповідач понад шість місяців без поважних причин відсутній і не проживає в приміщенні, він є таким, що втратив право користування даним житлом. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] на підставі ст. 71,72 ЖК України не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved