Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

05 березня 2020 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - Страховик) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Велет Авто" (надалі - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №5269487-02-14-01 від 04.05.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 11.12.2018 року в м Львові сталася дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля Ford Focus, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля Chevrolet Lacetti, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби (далі - ТЗ) отримали механічні ушкодження. Згідно з Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 26.02.2019 року особою, винною у скоєнні ДТП, є [PERSON] , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника (п.4 Договору страхування). Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої Страховиком (п. 16.3.1 Договору страхування). Відповідно до рахунку СТО вартість відновлювального ремонту складає 80701,31 грн. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування), умов Договору, на підставі заяви Страхувальника про узгодження розміру страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено перерахування грошових коштів наступним чином: 2 690,40 грн, було зараховано в якості неоплаченого страхового платежу відповідно до умов Договору; 78 010,91 грн сплачено на рахунок СТО. Всього розмір страхового відшкодування склав 80 701,31 грн. Факт проведення зазначеної виплати підтверджується страховим актом №00771-02 від 23.01.2019 року, платіжним дорученнями та довідкою про проведення заліку. Після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до винної особи щодо відшкодування завданої шкоди у розмірі 80 701,31 грн. Статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не виникає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. З ЦБД МТСБУ ПрАТ «СК «ВУСО» стало відомо, що цивільна відповідальність винної особи на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ «СК ПЕРША» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 8391770 (надалі - Поліс): ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ «СК ПЕРША» з заявою на виплату страхового відшкодування. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, оскільки сума понесених збитків (з урахуванням особливостей здійснення страхового відшкодування за Полісом, визначених ст. 29 Закону) в повному обсязі не була сплачена ПрАТ «СК ПЕРША», то з огляду на приписи ст.1194 ЦК України різниця між сумою страхового відшкодування за Полісом та фактично завданих збитків, а саме 35 036,91 грн. підлягає стягненню з винної особи - [PERSON] . У зв`язку з вищенаведеним, просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВУСО» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 35 036,91 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн (а.с.1-6). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.74). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи без його участі суду не подав (а.с.103). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи. Із врахуванням наведеного, на підставі ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та без застосування фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Суд встановив, що 11 грудня 2018 року о 16 годині 50 хвилин в м. Львові по вул.Липинського,50В, з вини громадянина [PERSON] , який керував ТЗ CHEVROLET LACETTI д.н.з. [NUMBER] та який не виконав вимоги світлофора, а саме здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення із автомобілем FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який проїжджав перехрестя на зелений сигнал світлофора, була вчинена дорожньо-транспортна пригода (ДТП). Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина у вчиненні [PERSON] зазначеного ДТП встановлена Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 26.02.2019 року, яка набрала законної сили (а.с.43-44). Даною постановою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу 340 (триста сорок) гривень. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Радехівського районного суду Львівської області від 26.02.2019 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Велет Авто» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №5269487-02-14-01 від 04.05.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.18-25). В результаті даного ДТП був пошкоджений автомобіль Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що на момент ДТП був під керуванням [PERSON] , який був застрахований (а.с.34-42). На час вчинення ДТП, автомобіль Chevrolet Lacetti, д.р.н. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК ПЕРША» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 008391770 - Поліс, згідно якого ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн (а.с.57). Згідно акту виконаних робіт 63959, рахунку №7883 від 13.12.2018 року та розрахунку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 80701,31 грн (а.с.50-53). Відповідно до платіжного доручення № 1804 від 23.01.2019 року, страхового акту №00771-02 від 23.01.2019 року, довідки - підтвердження заліку страхового відшкодування, підтверджується факт виплати в розмірі 80701,31 грн (а.с.54-56). ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ «СК ПЕРША» з заявою на виплату страхового відшкодування, в результаті якої ПрАТ «СК ПЕРША» було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 45749,40 грн (58-61). 04.09.2019 року позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, з проханням сплатити суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 35036,91 грн, яку відповідач одержав, однак дана вимога залишилась без реагування (а.с.62-65). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Статті 979 ЦК України та 16 Закону України "Про страхування" визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 липня 2018 року у справі №922/1436/17, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №755/180006/18-ц, які суд враховує відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Виходячи з наведеного, у ПрАТ «СК «Перша»», у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування. Позивач визнає та іншими учасниками не заперечується, що ПрАТ «СК «Перша» сплатило на рахунок позивача 45749,40 грн. Призначення платежу - страхове відшкодування. За таких обставин, саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ПАТ «СК «ВУСО», різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини між [PERSON] та ПАТ «СК «ВУСО», яким було застраховано автомобіль марки Ford Focus, д.н.з. [NUMBER] , регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та, якими, зокрема, передбачено, що одним із страхових випадків, визначається подія, у разі дорожньо - транспортної пригоди (п.4 Договору). Суд приймає до уваги розрахунок сплаченого страхового відшкодування, наданий представником позивача. Оцінюючи розрахунок страхового відшкодування, заявленого позивачем, суд вважає його належним та допустимим доказом у справі. Так, як позовні вимоги заявлено про стягнення з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 35 036,91 грн, то з урахуванням вимог ст.13 ЦПК України, а саме принципу диспозитивності в цивільному судочинстві, про те, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, саме заявлена позивачем сума підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач не скористався своїми правами та не з`явився в судові засідання, хоча й був повідомлений належним чином, не надав письмовий відзив проти позову, не долучив жодних доказів у вказаній справі на спростування тверджень позивача. Враховуючи наведене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВУСО» суму страхового відшкодування в розмірі 35 036,91 грн, таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно також стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved