Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Сутність заявленої вимоги до суду У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивував тим, що рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 червня 2019 року з нього ухвалено стягувати щомісячно на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 вісотків прожиткового мінімуму для дитини віповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10 травня 2019 року. Позивач зазначає, що він вчасно і в повному обсязі сплачував аліменти у період його працевлаштованості до вересня 2019 року. Проте, починаючи з 10 жовтня 2019 року, розмір його доходів кардинально змінився, він втратив роботу і став безробітнім, інших доходів він не має. Позивач також 12 серпня 2021 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , у якому [INFO] народилася дочка [PERSON] , останню він також має утримувати, а стягнення аліментів у раніше визначеному судом розмірі ставить його у скрутне матеріальне сановище. Просив суд змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з нього аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позиція позивача, відповідача у даній справі Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та додатково суду пояснив про те, що на даний час він є непрацевлаштованим і таким, що самостійно шукає підходящу роботу, інших достатніх доходів для щомісячної сплати на даний час 2500-2700 грн. в якості аліментів він не має (на даний час доходів від продажу домашнього молока він не отримує через припинення отримання цього продукту від населення відповідними замовниками), після розлучення з відповідачкою він створив іншу сім`ю, яку теж потрібно утримувати, а подальша сплата аліментів на підставі рішення суду у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) становить його у скрутне матеріальне становище. Уточнював, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, останній раз він спілкувався із сином у вересні 2021 року, відповідачка також створила іншу сім`ю, народила іншу дитину та на даний час виїхала за кордон зі своїм чоловіком, цільове використання сплачених ним аліментів він проконтролювати не може, сплата ним аліментів на утримання дитини відбувається шляхом перерахування грошових коштів з банківської картки його матері, яка раніше працювала в м. Києві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. На адресу суду 14 лютого 2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі та зазначила про необґрунтованість вимог позивача, зокрема, не підтверджено дійсний рівень його доходів, відсутнє підтвердження істотного погіршення його матеріального стану, а укладення шлюбу та народження дитини не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, тим більше зміни способу їх стягнення, який і так є мінімальним. Крім того зазначила, що позивач аліментні зобов`язання не виконує належним чином, станом на січень місяць 2022 року заборгованість по сплаті аліментів становить 19021 грн. 04 коп., у додаткових витратах на дитину він участі не приймає, не цікавиться ні її розвитком, ні здоров`ям.. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 04 лютого 2022 року у даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 24 лютого 2022 року о 13 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 10 березня 2022 року в зв`язку з заявою відповідача. 10 березня 2022 року спір вирішено по суті. Установлені судом фактичні обставини даної справи Сторони з 30 липня 2016 року і по вересень 2019 року перебували у шлюбі. У шлюбі від позивача відповідачка народила сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 червня 2019 року ухвалено стягувати щомісячно з позивача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10 травня 2019 року. Рішення суду набрало законної сили 09 липня 2019 року (а.с.10-12). Позивач з 10 жовтня 2019 року є звільненим з роботи за згодою сторін з Липоводолинського дочірного агролісогосподарського підприємства «Липоводолинський агролісгосп», є на даний час є особою працездатного віку, є непрацевлаштованим, не є особою з інвалідністю, 12 серпня 2021 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , має на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані в с. Беєве Роменського району Сумської області; із позивача періодично з 29 листопада 2019 року і по січень 2022 року стягувалися аліменти на утримання сина у розмірі від 930 грн. 43 коп. і 1657 грн. до 2500 і 4000 грн. (а.с.4-5,6,8,9,13,14-16,17,18). Відповідачка також є працездатною особою, 04 вересня 2020 року одружена з [PERSON] , має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області, за позивачем [PERSON] станом на 31 січня 2022 року обраховується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 19021 грн. 04 коп. (а.с.34,35,36). Спільний син сторін [PERSON] проживає окремо він позивача у даній справі, що особисто останній визнав під час розгляду даної справи. Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі Частина 3 ст.12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Положеннями частини 3 статті 181 СК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилання захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року за № 2037-VIII) встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. До цього, суд ураховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач не забезпечує нормального життєвого рівня дитини. Згідно з нормами ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст.181,192 СК України вбачається, що, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тому, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Висновки суду по суті заявленої вимоги Аналіз змісту статті 192 ч.1 СК України підтверджує висновок про те, що підставами для зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану платника аліментів, як дві самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану учасників цих правовідносин. За змістом заявлених вимог вбачається, що позивач пред`явив позов по двом самостійним підставам, а саме: як через втрату роботи та набуття статусу безробітнього, відсутність у нього інших доходів, тобто через погіршення майнового стану на час виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, так і через створення нової сім`ї, народження у шлюбі від нього іншої дитини, яку він утримує, тобто через зміну сімейного стану платника аліментів. Із приводу першої підстави заявленого позову, суд уважає, що позивач усупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами фактів погіршення свого майнового стану після звільнення з останньої роботи у жовтні 2019 року і станом на день подання заявленого позову, а також набуття ним протягом певного періоду статусу безробітнього з отриманням допомоги по безробіттю у відповідному розмірі, також позивач не надав документальних підтверджень відсутності у нього офіційних й неофіційних джерел доходів, які б надавали йому можливість утримувати новостворену сім`ю протягом 2020-2021 років та одночасно сплачувати аліменти на утримання сина, народженого відповідачем від позивача у попередньому шлюбі. Навпаки, із наданої відповідачем довідки Недригайлівського ВДВС про сплату позивачем аліментів за 2019-2021 роки і по січень 2022 року вбачаються щомісячні сплати [PERSON] протягом вищевказаного періоду аліментів у щорічнозростаючому розмірі від 930 грн. 43 коп. і 1776 грн. 75 коп. у 2019 році, до 2000 грн. у 2020 році і від 2000-2500 грн і до 3000 і 4000 грн. у 2021 році, і в розмірі 2500 грн. у січні 2022 року, що є фактичним спростуванням доводу позивача про те, що сплата аліментів у раніше стягнутому розмірі судом призводить до його складного матеріального становища при відсутності у нього інших джерел доходів та при його непрацевлаштованості (а.с.14-16, 36). Із приводу другої підстави позову, то суду уважає, що сама по собі зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншої жінки в новому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, так як позивачем не доведено як такі зміни призвели до неможливості виплати стягнутого судом розміру аліментів. Також позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу та витрачення певних коштів на її утримання, а навпаки судом установлена фактична здатність позивача щорічно сплачувати розмір аліментів у збільшеному розмірі при його непрацевлаштованості та непідтверджені його дійсного рівня доходів. За таких обставин, суд уважає, що стягнутий з позивача на підставі рішення суду від 07 червня 2019 року розмір аліментів не є надмірним для нього, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та найголовніше - інтересам малолітнього сина, який має право на достойний рівень матеріального забезпечення до досягнення ним повноліття, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю. Вищенаведені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Крім цього, суд уважає, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються ст.181 СК України. Частина 3 ст.181 СК України зазначає про те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, за змістом вищевказаної норми закону спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом саме одержувача аліментів. Отже, лише стягувачу аліментів за законом надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника чи у твердій грошовій сумі), що також підтверджує безпідставність вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів, стягнутих на підставі рішення суду у частці від заробітку позивача, шляхом зміни способу стягнення аліментів на тверду грошову суму. Вирішення питання про судові витрати у даній справі Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з повною відмовою у задоволенні заявленого позову понесені позивачем судові витрати у виді судового збору слід покласти на сторону позивача та їх не повертати.

Outcome: dismissed