Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 29 лютого 2020 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 59. Від шлюбу в них є син [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне проживання стало неможливим, оскільки вони не знаходять взаєморозуміння. Відповідачка не розуміє сутності проблем, які виникають у сім`ї, не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, миритись з відповідачкою не бажає, тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] позов визнає, про що надала письмову заяву, просила розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 29 лютого 2020 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 59. Від шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне проживання стало неможливим, оскільки вони не знаходять взаєморозуміння. Відповідачка не розуміє сутності проблем, які виникають у сім`ї, не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 992,40 гривень згідно квитанції АТ КБ "Приватбанк" № 0.0.2458765206.1 від 15 лютого 2022 року, що становить 496,20 гривень.

Outcome: approved