Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позов обгрунтовує тим, що 25.07.2018 в м. Черкаси мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Мітсубіші» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси [PERSON] було визнано винною в настанні ДТП. У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» у ПрАТ СК «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3003/290/000100 від 31.01.2018 транспортний засіб «Мітсубіші» д.н.з. [NUMBER] . Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунків СТО та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 126 474,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 151337 від 17.08.2018 та №155317 від 19.10.2018 Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була задіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою яка відшкодувалася страховою компанією відповідача становить: 27 290,12 грн. = (126 290,12 (розмір завданої шкоди) - 99 000 грн. (сума відшкодування ПрАТ «СК «Універсальна»). На підставі наведеного просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 27 290,12 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.08.2021 позовну заяву ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди залишено без руху. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.09.2021 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав, справу просив розглянути в його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер [NUMBER] є ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» (а.31). 16.03.2017 між ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» був укладений договір №3003/390/000001 добровільного страхування наземного транспорту програма «Каско обережний» (а.17-25). Пунктом 1.1. договору передбачено, що предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим ТЗ, зазначеним в окремих Сертифікатах, що видаються на кожний окремий ТЗ. Пунктом 2.1. договору передбачено, що вигодонабувач - призначена страхувальником при укладені Сертифікату фізична чи юридична особа, яка може зазнати збитків в наслідок настання страхового випадку Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено, що договір діє з моменту підписання і до закінчення дії кожного Сертифікату. Строк дії Договору по відношенню до кожного окремого застрахованого ТЗ зазначається в окремому сертифікаті. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.08.2018 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Згідно вказаної постанови, 25.07.2018 о 15 год 40 хв, [PERSON] , керуючи автомобілем OPEL OMEGA д.н.з. [NUMBER] , в м. Черкаси по вул. Н.Сотні, виїхав на регульоване перехрестя з вул.. Благовісна на заборонений (жовтий) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] , який рухався по вул. Благовісна на зелений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Як вбачається з платіжного доручення №151337 від 17.08.2018 ПАТ «СК «Універсальна» сплатила ПСП «Ньютон» 121290,12 грн. страхового відшкодування (а.42). Як вбачається з платіжного доручення №15217 від 19.10. 2018 ПАТ «СК «Універсальна» сплатила ПСП «Ньютон» 5184 грн. страхового відшкодування (а.43). При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно п.2.1. договору №3003/390/000001 від 16.03.2017, вигодонабувач - призначена страхувальником при укладені Сертифікату фізична чи юридична особа, яка може зазнати збитків в наслідок настання страхового випадку. Доказів про те, що ПСП «Ньютон» є вигодонабувачем за договором №3003/390/000001 від 16.03.2017 представником позивача не надано. Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 981 ЦК України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). За визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Посилаючись на ст. 1194 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача різницю між сумою завданої шкоди - 126290,12 грн. сумою шкоди, яка була відшкодована позивачем - 99000 грн., що становить 27290,12 грн. Разом з тим, позивач не є тією особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальності та не є потерпілим, а тому в задоволені позову з цих підстав слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Як встановлено в судовому засіданні, предметом договору №3003/390/000001 добровільного страхування наземного транспорту програма «Каско обережний», який укладений 16.03.2017 між ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим ТЗ, зазначеним в окремих Сертифікатах, що видаються на кожний окремий ТЗ Разом з тим, в судовому засіданні представником позивача не надано доказів, які б свідчили про те, що майнові інтереси ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» були застраховані у ПАТ «СК «Універсальна». За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст. 981, 1194 ЦК, Законів України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed