Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Звернувшись з цим позовом до суду, представник позивача адвокат Лобовкін О.О. зазначив, що 22.05.2007 року між позивачем і Акціонерним товариством КБ «Приват Банк» був укладений кредитний договір №DNI0GK06150096, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 85 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними у розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення 24.05.2037 року. З метою виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором на підставі договору іпотеки від 25.05.2007 року житловий будинок [ADDRESS] переданий в іпотеку Банку. Відповідно до виконавчого напису від 23.01.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрованого в реєстрі за номером 232, пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 22.05.2007 року по 29.11.2018 року в загальному розмірі 16 162 895,21 грн. Представник позивача зазначає, що Банк не мав права звертатися до нотаріуса у 2019 році для вчинення виконавчого напису, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2016 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 117 416,83 доларів США, включаючи заборгованість за тілом кредиту і заборгованість по процентам за користування кредитом. При визначені заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, Банк не мав права нараховувати проценти відповідно до умов договору, а тому заборгованість є спірною. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово звернено стягнення на майно, що віднесено до об`єктів житлового фонду, якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя за умови, що у власника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири і 250 кв.м. для житлових будинків. Представник позивача зазначив, що будинок [ADDRESS] придбаний за кредитні кошти, є єдиним житлом [PERSON] , його загальна площа становить 65,9 кв.м., іншого житла у позивача немає. Представником позивача також зазначено, що Банком, як іпотекодержателем, порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про виконання порушеного зобов`язання позивачем отримана не була, у нотаріуса при вчинені виконавчого напису були відсутні дані про те, що іпотекодавець [PERSON] отримала від Банку повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобов`язання. З огляду на зазначене, представник позивача просив задовольнити позов, відшкодувати судові витрати . В судове засідання позивач і його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі . Представник відповідача АТ КБ «Приват Банк»у судове засідання не з`явився. 17.02.2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника АТ КБ «Приват Банк», зі змісту котрого вбачається, що відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису була іншою ніж та, яка запропонована в нього до стягнення; не надав доказів часткового або повного погашення заборгованості за кредитним договором. Тому просив відмовити позивачеві у задоволені позову, справу розглянути без участі представника відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялися. Суд, з`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.05.2007 року між позивачем і Банком був укладений кредитний договір №DNI0GK06150096, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 85 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними у розмірі 12% на строк до 24.04.2037 року. Відповідно до договору іпотеки від 25.05.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNI0GK06150096від 22.05.2007 року житловий будинок [ADDRESS] переданий в іпотеку Банку. Встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2016 року з [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за цим кредитним договором станом на 01.02.2016 року у розмірі 117 416,83 доларів США, включаючи заборгованість за тілом кредиту і заборгованість по процентам за користування кредитом. 23.01.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., за заявою АТ КБ «Приват Банк» вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 232, відповідно до котрого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 22.05.2007 року по 29.11.2018 року в загальному розмірі 16 162 895,21 грн. Як вбачається з виконавчого напису, заборгованість включає: заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією і пенею. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.1 п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги не минуло більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до Переліку для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктом 1 вказаного Переліку в редакції від 29.11.2001 року, яка є чинною, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право на звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Відповідно до письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки ураховує суму заборгованості за кредитним договором від 22.05.2007 року за період з 22.05.2007 року по 29.11.2018 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2016 року з [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за цим кредитним договором станом на 01.02.2016 року. Зазначене свідчить, що сума заборгованості за кредитним договором, що ураховується за певний період за виконавчим написом, частково охоплює період, за котрим ураховується сума заборгованості за рішенням суду, що свідчить про те, що сума заборгованості за кредитним договором від 22.05.2007 року, зазначена у виконавчому написі, вчиненому приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки від 23.01.2019 року, є спірною. Тому суд вважає наявними правові підстави для визнання даного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 23.01.2019 року, зареєстрованого за реєстровим номером 232 таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з АТ «ПриватБанк» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362,00 грн. (а.с.1,42).

Outcome: approved