Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва надійшла заява комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія», про примусову госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до психіатричного закладу. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] госпіталізований до відділення №6 КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» у місті Києві 28.03.2022 року о 14:10 за рапортом поліції у супроводі спеціалізованої психічної бригади №1 з загостренням параноїчної симптоматики та агресивними діями. Тому, у зв`язку із наявністю тяжкого психічного розладу, категоричною відмовою пацієнта від добровільного стаціонарного лікування, а також того, що [PERSON] , [INFO] вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар. 30.03.2022 року до суду від зацікавленої особи - директора Київського пансіонату ветеранів праці Малеєва О.А. , надійшов відзив на заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, у якому останній заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що за період перебування [PERSON] у Київському пансіонаті ветеранів праці з 31.07.2014 року, останній зарекомендував себе з дуже негативної сторони, порушував правила проживання у пансіонаті, скоював адміністративні, кримінальні правопорушення, погрожував працівникам та мешканцям пансіонату ножем, що приводило у страх незахищених мешканців пансіонату, які постійно проживають і є особами, які потребують стороннього догляду та не можуть себе захистити. Після чергового нападу на працівника пансіонату було викликано поліцію та швидку допомогу. 28.03.2022 року [PERSON] госпіталізований до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» у місті Києві з діагнозом погіршення психічного стану, неадекватна поведінка, обумовлена емоційно-вольовим порушенням. Цього ж дня, комісією у складі голови ЛКК Лебєдєва Д.С., завідуючого відділенням №6 Федіна Ю.С., лікаря-психіатра [PERSON] було оглянуто [PERSON] , у зв`язку із відмовою від стаціонарного лікування та складено висновок, за яким [PERSON] страждає на психічний розлад у вигляді «Органічне ураження центральної нервової системи судинного ґенезу, психологічний синдром у вигляді емоційно-вольових змін по експлозитивному типу та легким інтелектуально-мнестичним зниженням F-07» (розлад особистості, пов`язаний з органічним ушкодженням головного мозку, який характеризується істотною зміною звичної схеми поведінки, яка була притаманна хворому раніше, у тому числі, зміною вираження емоцій, потреб та імпульсів, порушення когнітивної функції та функції мислення). У судовому засіданні представник заявника - завідуючий відділенням №6 Федін Ю.С. підтримав заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару з підстав, викладених у заяві. В судовому засіданні представники заінтересованої особи Київського пансіонату ветеранів лікар - психіатр Чупко Б.Б. та Костюк Л.О. заяву повністю підтримали, просили суд її задовольнити, при цьому, надали пояснення по-суті обставин які передували примусовій госпіталізації особи. Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» у місті Києві. [PERSON] усвідомленої згоди у судовому засіданні на госпіталізацію не надав, на не одноразові намагання суду з`ясувати відношення до поданої заяви про примусову чи можливу добровільну госпіталізацію до медичного закладу, не відреагував. Заслухавши думку, доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. З 31.07.2014 року [PERSON] , [INFO] , зарахований як новоприбулий на усі види забезпечення до Київського пансіонату ветеранів праці. [PERSON] , [INFO] госпіталізований до відділення №6 КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» у місті Києві 28.03.2022 року о 14:10 за рапортом поліції у супроводі спеціалізованої психічної бригади №1 з загостренням параноїчної симптоматики та агресивними діями. 28.03.2022 року комісією у складі голови ЛКК Лебєдєва Д.С., завідуючого відділенням №6 Федіна Ю.С., лікаря-психіатра Шкляревської Н.В. було оглянуто [PERSON] , [INFO] у зв`язку із відмовою від стаціонарного лікування та складено висновок, за яким [PERSON] страждає на психічний розлад у вигляді «Органічне ураження центральної нервової системи судинного ґенезу, психологічний синдром у вигляді емоційно-вольових змін по експлозитивному типу та легким інтелектуально-мнестичним зниженням F-07» (розлад особистості, пов`язаний з органічним ушкодженням головного мозку, який характеризується істотною зміною звичної схеми поведінки, яка була притаманна хворому раніше, у тому числі зміною вираження емоцій, потреб та імпульсів, порушення когнітивної функції та функції мислення). У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 2 ст. 28 Конституції України передбачено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно із ст. 4 Закону України "Про психіатричну допомогу" психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Нормою ст. 7 Закону України "Про психіатричну допомогу" встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово - психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи. Як встановлено судом, згідно висновку комісії від 28.03.2022 року [PERSON] страждає на психічний розлад у вигляді «Органічне ураження центральної нервової системи судинного ґенезу, психологічний синдром у вигляді емоційно-вольових змін по експлозитивному типу та легким інтелектуально-мнестичним зниженням F-07» (розлад особистості, пов`язаний з органічним ушкодженням головного мозку, який характеризується істотною зміною звичної схеми поведінки, яка була притаманна хворому раніше, у тому числі зміною вираження емоцій, потреб та імпульсів, порушення когнітивної функції та функції мислення). Суд вважає, що термін "Душевнохворий" не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятих норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по-перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по-третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. З наявних у справі матеріалів вбачається, що [PERSON] має документально закріплену історію психічної проблеми. Крім того, комісія лікарів-психіатрів, яка оглядала [PERSON] надала свою медичну оцінку психічного стану останнього. Відтак, суд доходить висновку, що в розумінні положень ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" такі дії комісії лікарів - психіатрів є правомірними, і засновані на законі. Висновок комісії лікарів-психіатрів містить певні посилання, які, у сукупності з іншими встановленими обставинами справи, дають суду підстави вважати, що у [PERSON] наявний психічний розлад, і у суду не має сумнівів в правильності висновків комісії лікарів - психіатрів, в зв`язку із чим, суд вважає, що стан здоров`я [PERSON] може вимагати невідкладної психіатричної допомоги. Таким чином, у суду не має сумнівів у подоланні презумпції психічного здоров`я, яка гарантована [PERSON] положеннями ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу", оскільки наявність розладу його психічного здоров`я повністю встановлена і доведена належними та допустимими доказами, які зібрані по справі. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст. 14 Законом України «Про психіатричну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Порядок примусової госпіталізації визначено ст.16 цього ж Закону, в якій зазначено, що особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. За приписами ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин. Справа за заявою про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Оцінюючи досліджені у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про госпіталізацію особи [PERSON] , [INFO] в заклад з надання психіатричної допомоги є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню судом. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: approved