Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 01 серпня 2019 року та зареєстрований у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №234. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Вказує на те, що спочатку сімейне життя у них складалося добре, вони будували плани, мріяли про народження дитини. Але під час її перебування у лікарні на стаціонарному лікуванні з 16.11.2020 року, відповідач залишив її та більше не повертався. Через розпач вона ледь не втратила дитину. Будь-яких пояснень чоловіка вона не отримала і по досі. Він не прийшов до дитини навіть тоді, коли вона народилася. Відповідач не надає дитині матеріальної допомоги, в зв`язку з чим вона звернулася до суду також із позовом про стягнення аліментів. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задоволити позов та розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з нього судові витрати. Відповідач в судове засідання також не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечив щодо розірвання шлюбу. Однак, просив відмовити у позовній вимозі щодо стягнення з нього судових витрат вказуючи на те, що такі є надто завищеними та не спів мірними з виконаною роботою адвоката. Разом з тим, вказав на те, що наведені позивачем факти не відповідають в повній мірі дійсності, оскільки вони перестали проживати разом уже після хрещення сина [PERSON] , а на час його хрещення у них були хороші стосунки. Відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З оглянутого свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.08.2019 року вбачається, що між сторонами 01 серпня 2019 року був зареєстрований шлюб у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №234. З оглянутої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.01.2021 року вбачається, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Більше того, проти розірвання шлюбу не заперечив і відповідач. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання позивача будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого припинилось між сторонами почуття взаємної любові, поваги та дружби, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин протягом двох років. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сім`я « [PERSON] » остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, протягом тривалого часу проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов в частині розірвання шлюбу є підставним та підлягає до задоволення. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зважає на те, що згідно тч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Наявна квитанція в матеріалах справи підтверджує сплату позивачем судового збору на суму 992,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Матеріали справи містять Договір про надання правової допомоги, акт №1 прийняття-передачі наданих послуг та квитанцію на сплату 1000 грн. Відтак, судові витрати на правничу допомогу належним чином підтверджено документально, є співмірними з виконаною адвокатом роботою, тому вони підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Подібна правова позиція щодо витрат на правову допомогу викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. Посилання відповідача щодо відмови позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, то такі його твердження не заслуговують на увагу, так як він не скористався своїм правом звернення до суду з даним позовом та такі витрати понесла позивач, на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина. Враховуючи наведене та

Outcome: approved