Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача знести за власний рахунок будівлі і споруди із вказаної земельної ділянки та призведення її у попередній стан придатний для житлової забудови. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за договором купівлі-продажу він набув право власності не вказану земельну ділянку. Користувачем суміжної земельної ділянки є відповідач, яка встановила паркани на межі їх земельних ділянок та, на думку позивача, самовільно забудувала частину його ділянки, що було виявлено під час розроблення технічної документації щодо відновлення меж його земельної ділянки. В судове засідання ніхто не прибув. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Треті особи Управління держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області і Акціонерне товариство «Правекс банк» надали заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Відповідач декілька разів прибувала в судові засідання, які було відкладено і розгляд справи не починався. Також, представником відповідача надано відзив на позов від 12 лютого 2020 року, у якому він просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що у Публічній кадастровій карті України відсутні відомості про земельну ділянку позивача та права останнього не порушено, оскільки межі його земельної ділянки не встановлено в натурі. Надалі судові виклики відповідача було повернуто до суду без вручення із відмітками листоноші «за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній за вказаною адресою». Судову повістку надіслану третій особі [PERSON] за адресою місця його проживання повернуто до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи, що відповідач і третя особа [PERSON] , які були належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи в порядку вручення судових повісток, передбаченому статтею 130 ЦПК України, не прибули в судове засідання і не повідомили суд про причини свого неприбуття, суд визнав причини їх неприбуття в судове засідання неповажними та розглянув справу у їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03 жовтня 2008 року, позивач набув право власності на земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер 3221483801:01:019:0159, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т.с. 1, а.с. 7). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 00531-63427 від 30 березня 2007 року відповідачці на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 3221483301:01:019:0104, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у [ADDRESS] (т.с. 1, а.с. 66). При цьому, суд враховує, що Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, у Київській області ліквідовано Васильківський район. Станом на дату постановлення цього рішення суду, належне сторонам нерухоме майно знаходиться в селі Іванковичі Феодосіївської сільської територіальної громади Обухівського району Київської області. За клопотанням представника позивача у справі було проведено судову земельно-технічну експертизу. Так, згідно із висновку експерта № 6176/17-41 від 07.03.2018 року судом встановлено, що: -фактичні межі земельної ділянки позивача не встановлені; -відповідно до каталогів координат поворотних точок меж земельних ділянок, які містяться в технічній документації сторін, частина огорожі, частина житлового будинку і частина замощена відповідачем знаходяться на земельній ділянці позивача; частина паркану відповідача з північної сторони зміщена в сторону земельної ділянки позивача на 11,82 метрі і з південної на 8,99 метри; -згідно каталогу координат поворотних точок меж земельних ділянок, які містяться в технічній документації позивача по фактичному розташуванню земельної ділянки відповідача площа накладання земельних ділянок складає 294 кв.м. (т.с. 1, а.с. 129 135). Отже, слід зробити висновок про існування невідповідності фактичного землекористування відповідачем стосовно документації із землеустрою на\~земельні ділянки сторін. Одночасно, суд не приймає до уваги і відхиляє заперечення представника відповідача щодо відсутності у Публічній кадастровій карті України відомостей про земельну ділянку позивача, оскільки, не зважаючи на не встановлення фактичних меж земельної ділянки позивача, що підтверджено висновком експерта, відомості відносно земельної ділянки позивача містяться в технічній документації на придбану ним за договором купівлі-продажу земельну ділянку, яку було досліджено експертним шляхом та оцінено судом як належний і допустимий доказ; зазначено технічна документація містить опис меж, схему розміщення, кадастровий план і акт про встановлення в натурі меж земельної ділянки позивача (т.с. 1, а.с. 4 12). При цьому, експертом встановлено, що частина огорожі, частина житлового будинку і частина замощена відповідачем знаходяться на земельній ділянці позивача; частина паркану відповідача з північної сторони зміщена в сторону земельної ділянки позивача на 11,82 метрі і з південної на 8,99 метри. Пунктами «г» і «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства. Частина друга статті 90 ЗК України передбачає, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних\~ділянок зобов`язані\~також не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також, дотримуватися правил добросусідства. Згідно із частиною першою статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (частина перша статті 107 ЗК України). Відповідно до\~частини першої\~статті 108\~ЗК України,\~у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Норма частини другої статті 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини третьої статті 152 ЗК України). Тобто, суд переконаний у тому, що розташування частини огорожі, частини житлового будинку і частини замощеної відповідачем на земельній ділянці позивача, безумовно впливає на права та інтереси останнього внаслідок дій відповідача, а тому права позивача по належному володінню і користуванні власною земельною ділянкою порушені та підлягають захисту. Таким чином, із встановлених судом обставин справи, вбачається, що для захисту порушених прав позивача на належну йому земельну ділянку необхідно зобов`язати відповідача знести за власний рахунок будівлі і споруди із земельної ділянки позивача. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). За подачу даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 487 гривень 00 копійок, що підтверджується відповідною квитанцією (т.с. 1, а.с. 1). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. Зокрема, суду надано копію Договору про надання правничої допомоги № 10/06/2019-28 від 10 червня 2019 року разом із додатками до нього, рахунками, актами виконаних робіт і меморіальними ордерами, з яких вбачається, що позивачем оплачено послуги з правової допомоги в сумі 22 000 гривень 00 копійок (т.с. 2, а.с. 21 36). Пунктом 2\~частини третьої\~статті 133\~ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до квитанції від 25.05.2017 року позивачем за проведення експертизи по справі було оплачено вартість послуг експерта в сумі 11 884 гривні 80 копійок (т.с. 1, а.с. 148). Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на загальну суму 34\~371 гривня 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved