Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

22 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2013 року у справі №161/18412/13-ц вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вказує, що Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII мінімальний розмір аліментів збільшений до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на вищенаведені законодавчі зміни позивач просить суд змінити розмір аліментів, а саме стягувати їх в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не прибула, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у письмових запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову. Подав клопотання з проханням слухати справу за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2013 року у справі №161/18412/13-ц вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною другою статті 182 СК України (в редакції, чинній на час постановлення рішення про присудження аліментів) було визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Одночасно, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, частину другу статті 182 СК України викладено в новій редакції, яка вказує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний закон набрав чинності 08 липня 2017 року. У пункті\~43\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~04\~березня 2020\~року № 682/3112/18 зроблений правовий висновок, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. З огляду на вищевикладене, оскільки позивач просить змінити розмір аліментів лише з підстав зміни законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, адже державний виконавець в ході примусового виконання рішення у справі №161/18412/13-ц повинен враховувати відповідні законодавчі зміни щодо мінімального розміру аліментів під час їх стягнення з відповідача, без ухвалення судом окремого рішення про це. У разі, якщо позивач не погоджується з відповідними діями (бездіяльністю) державного виконавця, вона не позбавлена права оскаржити їх в порядку розділу VII ЦПК України, або звернутися до державного виконавця із заявою про проведення відповідного перерахунку.

Outcome: dismissed