Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що з 27 березня 2018 року позивач перебуває в шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що 27.03.2018 року складено відповідний актовий запис №14. Від шлюбу з відповідачем у них є спільний син: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає із позивачем і перебуває на її утриманні. На жаль, з часом виявилось, що їх шлюб невдалий, проживають фактично окремо. Дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. У зв`язку з викладеним, нею подано позовну заяву до Маньківського районного суду Черкаської області про розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, яка потребує такої допомоги. Офіційне місце роботи відповідача позивачу невідоме, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, у зв`язку з чим позивач вимушена звертатись до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 02.03.2022 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка до суду не з`явилася, але згідно письмової заяви просила справу розглядати у її відсутність та підтримує позовні вимоги і просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та визнає позовні вимоги в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. З 27\~березня 2018 року позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №14 від 27.03.2018 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає змогу суду дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved