Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивачка 01.11.2021 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі по 3000 грн щомісячно, на кожну дитину, до досягнення повноліття, та стягнення судових витрат. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок різності характерів та поглядів на життя, на даний час сімейні відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив сім`ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дітям, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, інших утриманців немає. Просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у заявленому розмірі та стягнути в її користь судовий збір. Позивачка у судове засідання не з`явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала, зменшивши його розмір, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну дитину, просила позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов визнав, погодився сплачувати на кожну дитину по 2000 грн щомісячно, оскільки він не має постійного місця праці. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов у зменшеному розмірі підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 24 квітня 2004 року, у шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, інтересам дітей сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати. Судом встановлено, що відповідач не надає належного матеріального утримання дітям. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні прав неповнолітніх дітей сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї. Відповідачем, який не виконує батьківського обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, порушено права дітей на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що син [PERSON] , [INFO] хворіє цукровим діабетом 2 типу, потребує постійного лікування та медичних обстежень, син [PERSON] , [INFO] здоровий, перебувають на утриманні матері, яка працює в КНП МКЛ №1 ІФ МР та отримує мінімальну заробітну плату; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який на даний час не працює, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей і непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З відповідача слід стягнути 908 грн. витрат по сплаті судового збору на користь позивачки за задоволення вимоги про розірвання шлюбу та 908 грн. судового збору в дохід державного бюджету за задоволення вимоги про стягнення аліментів.. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 110, 112, 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved