Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

26 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви до закінчення терміну навчання 30 червня 2024 року. В обґрунтування позову вказує на те, що 18 січня 2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/501/13-ц від 13 березня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина не зверталась, відповідач частково приймав участь в утриманні сина. На теперішній час вихованням та забезпеченням належного рівня життя сина позивач займається самостійно, а відповідач життям сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. [INFO] сину виповнилось 18 років. 15 вересня 2020 року син позивача та відповідача вступив на навчання до вищого навчального закладу для здобуття вищої освіти, а саме до Київського університету культури (відокремлений підрозділ «Дніпровський факультет менеджменту і бізнесу КУК»), навчається на денній формі навчання та здобуває повну вищу освіту за спеціальністю «Дизайн». Навчається на контракті, щорічна вартість навчання становить 16 500,00 грн., половину вказаної суми 20 серпня 2021 року було внесено в рахунок оплати за навчання на 2021-2022 навчальний рік. Оскільки син сторін на теперішній час продовжує навчання на денній формі навчання, у зв`язку з чим позбавлений можливості самостійно працювати і самостійного доходу не має, та проживає разом з позивачем, виникла необхідність у зверненні позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Син сторін на теперішній час потребує матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, канцелярські товари, підручники, харчування, одяг та взуття, оплату навчання тощо. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, на його утриманні відсутні непрацездатні особи, у зв`язку з чим вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання. Вважає, що необхідним та достатнім розміром аліментів на утримання сина буде стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з даним позовом. 20 січня 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Викладені у позовній заяві обставини в частині того, що позивач самостійно займається забезпеченням належного рівня життя сина та відповідач життям сина не цікавиться, не відповідають дійсності. Відповідач постійно спілкується з сином, у них добрі відносини. Крім того, син майже половину часу проводить вдома у відповідача, нерідко залишається ночувати, у сина є своя кімната. У 2016 та 2018 році вони з сином разом влітку їздили на море. Все літо минулого року син провів за адресою свого зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Розуміючи, що у сина відсутній власний заробіток, він регулярно надає сину грошові кошти, продукти. Частину грошових коштів, коли не було можливості бачитись особисто, він переказував на картковий рахунок сина. За період з 01 січня 2015 року по 10 січня 2022 року лише за банківськими переказами ним було перераховано сину 51 625,00 грн. У 2017, 2018 та 2019 р.р. були сплачені рахунки за навчання в Дніпровському коледжі будівельно-монтажних технологій та архітектури на загальну суму 14 136,17 грн. Ще, досить значні суми ним були передані особисто сину або наданням речей, продуктів, послуг тощо. На теперішній час він ніде не працює, має мінливий нерегулярний дохід. Син мешкає як з позивачем, так і з відповідачем, а тому вони обидва приймають участь в утриманні сина. Таким чином, у позивача відсутнє порушене право, захисту якого він вимагає, а відтак відсутні підстави для звернення до суду за захистом цього права. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, було залучено [PERSON] (а.с. 71). 23 березня 2022 року від третьої особи - [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги [PERSON] він підтримує в повному обсязі з огляду на наступне. Дійсно, вже більше 10 років він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , вказане домоволодіння належить рідній тітці його батька, яку все своє життя він вважає бабусею. За цією ж адресою зареєстрований і його батько - відповідач по справі. Проте, вже тривалий час відповідач за вищезазначеною адресою не проживає, працює неофіційно таксистом на власному автомобілі. Він дійсно, відвідуючи бабусю, перебуває за вищевказаною адресою як гість, іноді залишається на ночівлю, іноді просто відвідує вдень. Проте, незважаючи на відмінні відносини з бабусею, він не проживає у неї постійно. На період до досягнення ним повноліття відповідач офіційно аліменти не виплачував, надавав матеріальну допомогу на навчання, що частково знімало фінансове навантаження з матері. Регулярної матеріальної допомоги відповідач не надавав. Після досягнення ним повноліття та продовження навчання відповідач фактично відмовився від участі в оплаті навчання, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. З 10 років він фактично проживає разом з матір`ю та її чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Забезпеченням належного рівня його життя на час продовження навчання займається виключно мати - позивач по справі. Сімейним кодексом України передбачається обов`язок обох батьків щодо утримання своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Нічого зайвого, більше, ніж витрати на навчання, позивач у позові не вимагає. Разом з тим, він має намір отримати вищу освіти, це його найближча мета, реалізація якої фактично залежить від можливості батьків сплачувати навчання. У зв`язку з викладеним позовну заяву [PERSON] просить задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях просив суд розглянути справу без його участі, з урахуванням його письмових пояснень. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 січня 2002 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2013 року по справі № 199/501/13-ц (а.с. 9). Вказане рішення набрало законної сили 26 березня 2013 року. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 липня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 433 (а.с. 14). Син сторін - [PERSON] проживає разом з матір`ю - позивачем по справі, що підтверджується Актом про засвідчення факту проживання від 11 жовтня 2021 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с. 18). При цьому, твердження відповідача про те, що син сторін - [PERSON] проживає як з позивачем, так і з відповідачем суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та спростовані самим [PERSON] , який у своїх письмових поясненнях, що надійшли до суду 23 березня 2022 року, наполягав на тому, що він хоча і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , з батьком - відповідачем по справі не проживає. 11 червня 2020 року [PERSON] , [INFO] , виповнилось 18 років. При цьому, згідно Довідки № 1862 від 14 вересня 2021 року, виданої Відокремленим підрозділом «Дніпровський факультет менеджменту і бізнесу КУК» Київського університету культури, вбачається, що [PERSON] навчається на 2 курсі спеціальності «Дизайн» денної форми навчання, контрактної форми фінансування, термін навчання - з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року народження (а.с. 7). У зв`язку з цим, 26 жовтня 2021 року позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки він продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку. Судом встановлено, що повнолітній [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Син сторін - [PERSON] навчається у Відокремленому підрозділі «Дніпровський факультет менеджменту і бізнесу КУК» Київського університету культури на денній формі навчання на контрактній формі фінансування, а тому не працює. При цьому, з Договору про підготовку фахівця з вищою освітою, укладеного між [PERSON] та Київським університетом культури, вбачається, що вартість оплати освітньої послуги щодо навчання студента [PERSON] за спеціальністю «дизайн» становить 8 250,00 грн. за семестр (а.с. 20-22). Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати аліменти на утримання повнолітнього сина. При цьому, суд враховує, що відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання сина, що підтверджується Випискою про картці [PERSON] , виданою Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 41-54), а також сплачував за навчання сина в Дніпровському державному коледжі будівельно-монтажних технологій та архітектури (а.с. 55). Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що він регулярно надає сину матеріальну допомогу, жодним чином не свідчать про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів є беззаперечним доказом того, що домовленості між батьками дитини щодо розміру аліментів досягнуто не було. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. При цьому, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, позивачем не доведено, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі заявленому позивачем до стягнення - 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. При цьому, сам відповідач заперечував, що має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в заявленому позивачем до стягнення розмірі, оскільки офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач дійсно має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі заявленому позивачем до стягнення - 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Отже, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, враховуючи, що для навчання повнолітнього [PERSON] необхідно нести витрати на оплату вартості навчання, проїзд до навчального закладу, канцелярські товари, харчування та інше, а також враховуючи, що навчання [PERSON] відбувається за денною формою навчання та на контрактній основі за рахунок коштів замовника, суд вважає, що об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів буде 1/5 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підсумовуючи наведене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 26 жовтня 2021 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто до [INFO] , що на думку суду буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених обставин у справі, а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі ст.ст. 81, 181, 182, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: partial