Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 27.05.2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Спільних дітей у даному шлюбі немає. Подружнє життя у них не склалося, в сім`ї стали виникати часті конфлікти та сварки, в результаті яких вони перестали проживати як подружжя. Спільного господарства не ведуть. Вже два роки проживають окремо. Подальше проживання у шлюбі з відповідачкою є неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Від розірвання шлюбу в досудовому порядку відповідачка відмовляється. А тому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У позовній заяві позивач просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву у якій зазначає, що позовні вимоги визнає повністю, просить провести розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення наступних підстав. Як встановлено по справі, 27.05.2010 року у виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим повторно 06.08.2021 року Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Спільних дітей у сторін немає. Як встановлено згідно пояснень позивача у позовній заяві подружнє життя у сторін не склалося, між подружжям почали виникати часті конфлікти та сварки в результаті чого шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сторони два роки проживають окремо. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідачка проти позову не заперечує. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене вище, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд уважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved