Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він звертався до відповідача із запитом про надання публічної інформації, а саме щодо наявності на території населеного пункту вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Однак відповідач відповіді на вказаний запит не надав. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2021, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2022 залишено без змін, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо ненадання публічної інформації на запит [PERSON] від 29.06.2021; визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію [PERSON] від 29.06.2021 та зобов`язано Виконавчий комітет Тернопільської міської ради повторно розглянути звернення [PERSON] від 29.06.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Позивач зазначає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому, як позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило його законні права, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, йому доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити, як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в нього загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з якими він змушений додатково пояснювати чому він став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та інше. Моральні страждання підсилювались також, тим, що він є особою з інвалідністю II групи та учасником бойових дій. Причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та завданням йому від цього моральної шкоди, моральних страждань можна простежити наступним чином: відповідач не надав доступ до публічної інформації; рішення визнано протиправною бездіяльність відповідача; тобто, судовими рішеннями підтверджено бездіяльність. Розрахунок моральної шкоди позивач здійснює наступним чином: за кожен місяць порушеного права, він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2021 року для працездатних осіб - 6000 грн. (ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Позивач вказує, що відповідач повинен був надати інформацію в липні 2021. Станом на січень 2022 (момент набрання законної сили рішення суду) минуло 6 місяців (6 місяців х 6 000 грн. = 36 000 грн.). Але враховуючи рівень страждань та те, що йому, як учаснику бойових дій, було відмовлено у доступі до публічної інформації, що стосувалась земельних ділянок, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 1000000,00 грн. На підтвердження своїх вимог позивач звертає увагу на норми ч.2 ст.34, ст.3, ст.56 Конституції України, ч.4, ст.18, ч.ч. 1,2 ст.24, ст.20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», ч.2 ст.200, ст. 15, 16, ст. 302 ЦК України, ст. 1, 2, 31 ЗУ «Про інформацію», ст. 1, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування», норми міжнародного права та практику Європейського суду з прав людини. Також посилається на аналогічну практику місцевих та апеляційних судів у подібних справах, у яких суди стягували моральну шкоду. З огляду на вище наведене позивач просить стягнути з Виконавчого комітету Тернопільської міської ради на його користь моральну шкоду у сумі 1 000 000 гривень. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. 21.01.2022 представник відповідача Виконавчого комітету Тернопільської міської ради - Ярош О.П. подав суду відзив на позов, з якого вбачається, що Виконавчий комітет Тернопільської міської ради позов не визнає з тих підстав, що позивачем не зазначено в чому полягає завдана йому моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами підтверджується, а також не надано доказів наявності такої школи, протиправності діяння її заподіювана, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні; підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; доказів відсутності у позивача переживання, стану психологічної напруги, нервозності, нестійкого настрою, дратівливості, порушення сну, гіпертонічного кризу, побоювання про майбутній стан здоров`я, його дисциплінованість, стійкою емоційною стану, зниження продуктивності праці до моменту коли він дізнався про бездіяльність відповідача. Окрім цього, у відзиві відповідач зауважує, що позивачем не надано суду доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача по наданню неповної відповіді на його запит про отримання публічної інформації, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду. Також, не надано жодного доказу на підтвердження його зв`язку з територіальною громадою м. Тернополя Тернопільської області, а надані ним відомості про адресу проживання в м. Черкасах свідчать про наявність тісного зв`язку його особистості з містом Черкаси, яке розташоване на значній відстані від м. Тернопіль. Представник також звертає увагу на недобросовісну поведінку позивача [PERSON] , яка є тим важелем, яким на думку відповідача маніпулює позивач для визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди. Так, це проявляється у тому, що певна категорія осіб до якої входить також позивач систематично, використовуючи норму закону направляють запити, спрямовані не стільки на отримання публічної інформації, скільки на створення перешкод у роботі розпорядника тощо. Крім того, даною групою осіб, в тому числі і позивачем ініційовано понад десятки судових справ із аналогічними позовними вимогами до органів місцевого самоврядування та органів державної влади України про відшкодування моральної шкоди. Такі обставини на думку відповідача свідчать про те, що метою позивача є лише збагачення. Відповідач вважає, що заподіяння позивачу моральної шкоди, також спростовується тим, що готуючи таку велику кількість процесуальних документів по всій території України, позивач фактично знаходиться у працездатному стані з стійкою психоемоційною напругою, сконцентрованістю, уважністю до деталей, постійним контролем строків виконання документів та вважає, що позивач зловживає своїми правами подаючи аналогічні позови. Безпідставним, та недоведеним є твердження про те, що позивач втратив свою продуктивність, і саме дії виконавчого комітету Тернопільської міської ради спричинили душевні страждання, приниження честі і гідності. Надуманим є твердження про наявність у позивача загостреного почуття справедливості, яке спростовується фактом самої поведінки позивача. Окрім цього відповідач просив врахувати, що відповідь на запит [PERSON] була надіслана на його поштову адресу, яку він вказав у запиті, і хоча позивач приховує обставини отримання ним відповіді, факт підготовки виконавчим комітетом відповіді встановлено судом. На підставі вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також вказав, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Тернопільської міської ради - Ярош О.П. в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказав, що з приводу задоволення позовних вимог заперечує, через недоведеність їх підстав. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено що позивач [PERSON] , є особою з інвалідністю II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 09.07.2019. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 500/5191/21 визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо ненадання публічної інформації на запит [PERSON] від 29.06.2021; визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію [PERSON] від 29.06.2021 та зобов`язано Виконавчий комітет Тернопільської міської ради повторно розглянути звернення [PERSON] від 29.06.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2022, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2021в адміністративній справі змінено в частині мотивів задоволення позову, в іншій частині залишено без змін. Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що вони прийняті за результатом розгляду позовної заяви [PERSON] , а не [PERSON] . Позивачем [PERSON] не подано суду доказів встановлення судом описки в зазначенні прізвища позивача в тексті судових рішень у адміністративній справі № 500/5191/21. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Частиною 4 тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України" (п. 64, заява № 40450/04, від 15.10.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007). Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з цим, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N 464/3789/17. Зокрема, адекватне відшкодування шкоди, у тому числі і моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. (ч. 1 ст. 1173 ЦК України) Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною 2 п. 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. Тому у даній категорії справ, а зокрема і у даній справі, слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачу шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів сім`ї чи близьких родичів, зокрема, і у приниженні честі та гідності фізичної особи (п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України); протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача; вину відповідача у заподіянні такої. При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач [PERSON] пред`являючи позов до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача щодо ненадання відповіді на запит про отримання публічної інформації. Однак, до матеріалів справи позивач не надав жодних доказів, які б встановлювали заподіяння йому моральної шкоди, що полягала б, зокрема, і у приниженні його честі чи гідності. Дійсно, як вбачається із судового рішення у адміністративній справі № 500/5191/21, що набрало законної сили, таким встановлено протиправність бездіяльності відповідача при наданні публічної інформації за запитом [PERSON] , а не [PERSON] . Разом з тим, навіть за умови, що вищевказані рішення стосуються [PERSON] , встановлені ними обставини не вказують на наявність факту заподіяння позивачу такою бездіяльністю органу моральної шкоди, зокрема, і у тому виразі, про який вказав позивач. Суд враховує, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні у справі обставини, суд вважає, що позивач не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди, а також і вини відповідача у її спричиненні. Відтак, позивачем не доведено як факту заподіяння моральної шкоди, так і відповідно інших складових, які підлягають доведенню у даному спорі. Окрім цього, позовна заява [PERSON] не містить будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діянням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради було завдано моральну шкоду та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення до вирішення справи. Позивачем не було додано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що йому дійсно заподіяна моральна шкода; моральна шкода заподіяна йому саме внаслідок дій чи бездіяльності Виконавчого комітету Тернопільської міської ради. Також, позивач не надав достатніх, достовірних та належних доказів заподіяння йому душевних страждань. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Звертаючись до суду, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння йому моральних страждань поведінкою посадових осіб відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності відповідача. Крім того, будь-яким чином позивач не довів розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених ним обґрунтувань та обставин її завдання. Посилання позивача на рішення місцевих та апеляційних судів, якими стягнуто із органу місцевого самоврядування моральну шкоду, не має для суду узагальнюючого значення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того такі стосуються різних обставин справи. Суд звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 29). Враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а тому у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладається на позивача. Позивач згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 6ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed