Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

09.10.2008 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним 23-ьох років та доньки [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття, у розмірі третини його доходу /заробітку/ з дня звернення до суду із позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що від шлюбу сторін, який зареєстровано 17.02.1990 року, народилося двоє дітей, які перебувають на утриманні позивача. Вказала, що з 2007 року відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дітей, проживає та працює в Іспанії. Просить позов задовольнити. Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.01.2009 року позовну заяву [PERSON] було задоволено. 30.03.2018 року [PERSON] подав суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 22.01.2009 року. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року скасовано та призначено справу до розгляду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей залишено без розгляду. Постановою Львівського апеляційного суду від 18.11.2021 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2018 року скасовано. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.01.2022 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав суду відзив на позов, у якому вказав, що на даний час, діти досягли повноліття, тому стягнення є неможливим. Крім цього, вказав, що з 2007 по 2015 р. він разом з позивачкою проживали в Іспанії, діти проживали разом з ними з 2007 по 2008 р. З 2008 р. по 2015 р. діти проживали в Україні разом із батьками відповідача, який постійно надавав гроші на їх утримання. З 2015 року і по даний час діти проживають з відповідачем в Україні і перебувають на його утриманні. Просив відмовити у задоволенні позову. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.\~199\~Сімейного кодексу\~України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 ст.\~199\~Сімейного кодексу\~України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 17 лютого 1990 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції /а.с.4/ Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] /свідоцтво про народження серії [NUMBER] / та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) /а.с. 5, 6/. Згідно довідки №84 від 2008 року, виданою головою ЖБК-74 [PERSON] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрований у ній, але не проживає із 1999 року, [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, діти знаходяться на утриманні матері /а.с. 3, 14/. Довідки аналогічного змісту були видані головами ЖБК-74 [PERSON] та [PERSON] у різні періоди, зокрема, 25.06.2009 року, 17.05.2012 року /а.с. 173, 175/. Крім цього, до матеріалів справи також долучено довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 19.03.2009 року, видану за підписом директора ЖБК 74 [PERSON] , паспортиста та бухгалтера [PERSON] , згідно якої власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , прописаний у ній, однак не проживає з 1999 року, крім нього у даній квартирі також прописані [PERSON] /дружина/ та діти [PERSON] та [PERSON] /а.с. 174/. Факт того, що [PERSON] не проживав у квартирі [ADDRESS] з 1999 року і по 2010 рік також стверджується і актом комісії ЖБК-74 від 28.09.2010 р. за підписом голови ЖБК-74 Клим`юк І.В., бухгалтера [PERSON] та мешканців квартири [ADDRESS] [PERSON] та квартири [ADDRESS] [PERSON] /а.с. 176/. Згідно матеріалів справи, у 2008 році [PERSON] , 1990 р.н., вступив на юридичний факультет денної форми навчання Львівського державного університету внутрішніх справ, де навчався до 26.04.2012 року та з 09.01.2013 р. по 26.04.2013 р. /а.с. 8, 114, 115/. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що з 2007 року по 2015 рік позивач проживала разом із ним в Іспанії, оскільки таке спростовується матеріалами справи, а саме копією трудової книжки [PERSON] , із якої чітко вбачається, що з 27.11.2009 року до 2013 року перебувала у трудових відносинах із різними роботодавцями, а також і перебувала на обліку у Львівському МЦЗ, що підтверджує її постійне місце проживання в Україні /а.с. 177-179/. Також суд не приймає до уваги акт №82 від 16.03.2018 р. про те, що [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , підписаний головою правління ЖБК-74 Т.В. Слівінським та бухгалтером О.В. Бачинською, так як викладене у ньому не спростовує твердження позивача про проживання її в Україні разом із дітьми у спірний період. Відтак, судом встановлено, що на час звернення із даним позовом до суду і позивач, і діти постійно проживали в Україні, а тому позивач правомірно звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, як той із батьків, з ким вони проживають. Крім цього, суд звертає увагу відповідача, що батьки зобов`язані утримувати дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги, що є правом батька (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19), а тому доводи про те, що [PERSON] надавав матеріальну допомогу дітям, шляхом переказу коштів, не може бути підставою для відмови позивачу у стягненні аліментів на утримання дітей, оскільки таке є правом того з батьків, з яким проживають діти. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.\~200\~Сімейного кодексу\~України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Із відповідача слід стягнути на користь позивача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 09.10.2008 р. /з моменту звернення із позовом до суду/ і до досягнення [PERSON] повноліття, а [PERSON] до закінчення навчання і /або/ досягнення 23-х річного віку залежно від того, яка подія наступила швидше. У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі встановленого при поданні позову до суду станом на 09.10.2008 року.

Outcome: approved