Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

19 серпня 2020 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку площею 2,7532 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовується на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на це майно засвідчується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІУ-ЛВ № 023847 від 18.09.1998 року. З наявної у сторони позивача інформації вбачається те, що за життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений строк стала дочка спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, наразі позивач не може оформити за собою право власності у вищезазначеному спадковому майні. Причиною цьому є недоведеність факту прийняття позивачем спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] . За таких обставин позивач не вбачає іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, не інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. З огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем, який своєчасно та належним чином прийняв спадщину після смерті спадкодавця, то позов пред`являється до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Однак, сторона позивача вважає також залучити в якості відповідача [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , яка в свою чергу доводилася спадкодавцю рідною дочкою. Таким чином, [PERSON] є онукою спадкодавця. Залучення [PERSON] до справи в якості відповідача є необхідним з огляду на те, що хоч її мати [PERSON] і не прийняла спадщини, проте цей позов може потенційно стосуватися її прав та інтересів. Просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, що залишилася після смерті [INFO] [PERSON] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,7532 та, що розташована на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ № 023847 від 18 вересня 1998 року. Також просить судові витрати покласти на позивача (а.с.4-8). 29 червня 2021 року ухвалою Радехівського районного суду Львівської області клопотання позивача задоволено та замінено відповідача у справі - Стоянівську сільську раду Радехівського району Львівської області на Радехівську міську раду Львівської області (а.с.26). У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю, просить задоволити та розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача (а.с.70). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.71). Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову, наслідки визнання позову їй відомі (а.с.67). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 10 вересня 2003 року (а.с.9). Після смерті спадкодавця, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІV - ЛВ №023847 від 18.09.1998 року згідно якого [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 2,7532 га, яка розташована на території Стоянівської сільської ради (а.с.10). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] від 19.06.1950 року, свідоцтвом про одруження позивача, серії [NUMBER] від 13 вересня 1964 року (а.с.11-12). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68692077 від 09.03.2022 року, після смерті [INFO] [PERSON] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.66). Окрім цього, факт, що [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, після смерті [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні 21 лютого 2022 року свідки [PERSON] та [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.58-60). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved