Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування фактичних витрат у порядку регресу. Посилався на те, що 07.11.2020 року в м.Чернівці мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «БМВ» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Опель» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.01.2021 року [PERSON] було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди 07.11.2020 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201625470 від 21.10.2020 року в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ». Потерпілою особою було надано страховій компанії повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування. За результатами розгляду матеріалів страхової справи про обставини ДТП страховою компанією складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідно до платіжних доручень №32995 від 25.02.2021 року та №33167 від 26.02.2021 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 12588 грн. 03 коп. Також позивач вказував на те, що [PERSON] після вчинення ДТП залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КпАП України. На підставі наведеного та відповідно до п.38.1.1в ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» має право подати регресний позов до відповідача на виплачену суму страхування. Крім того, вказував на те, що 20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ТОВ «Інформаційно-правові системи» укладено договір №20-05 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, в тому числі до відповідача. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Інформаційно-правові системи» 12588 грн. 03 коп. фактичних витрат в порядку регресу, а також понесені судові витрати: 2481 гривень - судовий збір; 6000 гривень - витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як було встановлено судом, постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці у справі №727/5249/20 від 12.01.2021 року, [PERSON] було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.11.2020 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.02.2021 року провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] , [INFO] , за ст.122-4 КпАП України у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення закрито. Постановами суду було встановлено, що [PERSON] 07.11.2020 року о 23 год. 15 хв., в м.Чернівці по вул.Руська, 179 керував автомобілем «BMW 520D» н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бічного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, після чого залишив місце пригоди. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді дані постанови є чинними, не скасовувалися, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди 07.11.2020 року. Судом також встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201625470 зі строком дії з 21.10.2020 року по 20.12.2020 року, включно, забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки «BMW525TDS» д.н.з. [NUMBER] . Поліс укладено між страховиком - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та страхувальником - [PERSON] . Сторони визначилися, що умовами цього договору є страховий випадок, тобто подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка станеться за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «BMW525TDS» д.н. [NUMBER] внаслідок якої буде наставати цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором - полісом, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000 грн. 22.01.2021 року потерпіла особа [PERSON] звернувся з заявою до ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» про виплату страхового відшкодування (а.с.7). Відповідно до платіжних доручень №32995 від 25.02.2021 року та №33167 від 26.02.2021 року ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 12588 грн. 03 коп. (а.с.14-15). Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Як було встановлено судом, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «BMW» [NUMBER] , яким керував [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ», що підтверджується полісом №20165470 (а.с.3). За змістом ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Одночасно ст.38 Закону визначені правові підстави звернення страховика з регресним позовом до страхувальника. Так, відповідно до п.38.1.1в статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Факт залишення [PERSON] місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої останній був причетний, підтверджується постановою суду від 08.02.2021 року у справі №725/5250/20, яка набрала законної сили. За ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» та ТОВ «Інформаційно-правові системи» було укладено договір про відступлення прав вимоги №20-05, згідно умов якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, в тому числі до відповідача (а.с.16-21). У позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку регресу між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. Таким чином, враховуючи те, що страховиком у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної [PERSON] потерплій особі, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який залишив місце події, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Як вбачається з частково досліджених матеріалів справи, представником позивача було повідомлено суд про подання доказів, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги №14 від 20.05.2021 року; акт приймання-передачі послуг правової допомоги від 12.01.2022 року та квитанція про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Положеннями ст.137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Дослідивши надані представником позивача документи, судом встановлено, що в них зазначено конкретний обсяг наданих послуг, наявний обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг та їх вартість. За таких обставин суд вважає, що пред`явлений до стягнення розмір понесених судових витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки представником позивача доведено право на це та заперечень щодо їх розміру від відповідача не надходило, отже відсутній спір щодо розміру заявлених витрат. Оскільки позов задоволено повністю, то суд вважає, що з відповідача на користь позивачки належить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved