Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

[PERSON] 06 липня 2021 року пред`явив до [PERSON] позов про визначення місця проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у якому у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час знаходяться на його, позивача, повному утриманні та вихованні. Так як протягом декількох останніх років відносини між ним та відповідачкою різко погіршилися, оскільки вона почала вести себе непристойно, часто залишала дітей голодними, вони були позбавлені материнської ласки, не поважала його як чоловіка, систематично влаштовувала з ним скандали у присутності дітей, погрожуючи фізичною розправою, через таку поведінку він з дітьми перейшов проживати до своїх батьків, де діти з 24 жовтня 2020 року проживають з ним та з його батьками, які йому допомагають у їх вихованні та утриманні, що стало підставою для розірвання шлюбу Тячівським районним судом Закарпатської області 24 лютого 2021 року. У той час відповідачка залишилася проживати у їхньому спільно побудованому будинку, де фактично веде аморальний спосіб життя. Крім цього, відповідачка перебуває на обліку в лікаря психіатра, що стверджується довідкою, та часто лікувалася у психіатричних закладах. У зв`язку із захворюванням відповідачка стає агресивною та може спричинити дітям непоправимі наслідки, через що він боїться за здоров`я та життя їхніх дітей. Відповідачка не піклувалася про своїх дітей, їх матеріальний та моральний стан, діти категорично відмовляються проживати з матір`ю, не бажають з нею бачитись, навіть тоді, коли він пропонував їм зустрітися з нею у його присутності. До розірвання шлюбу він пропонував дружині добровільно передати дітей йому, однак вона відмовилась від його пропозиції. Оскільки, відповідачка немає постійного місця роботи, часто проходить лікування закладах, які надають психіатричну допомогу та веде аморальний спосіб життя, вважає за доцільне залишити проживати дітей дочку [PERSON] та сина [PERSON] разом з ним. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] - адвокат Коржук І.І. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзиву не подала і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Представник органу опіки та піклування Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області Попієва О.М. щодо визначення місця проживання дітей покладалася на думку суду. Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06 жовтня 2021 року. На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Вислухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про народження видно, що [PERSON] народилася [INFO] та [PERSON] народився [INFO] і їх батьками записані [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10, 11). Із рішення Тячівського районного суду від 24 лютого 2021 року відомо, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2011 року, однак шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8-9). Із довідки та акта обстеження матеріально-побутових умов, виданих Новоселицьким старостинським округом № 2 Нересницької сільської ради видно, що [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження, проживають разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та на даний час знаходяться на його утриманні та вихованні (а. с. 16, 17-18). Відповідно до характеристики, виданої Новоселицьким старостинським округом № 2 Нересницької сільської ради видно, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , виїжджає на сезонні роботи за межі області, не одружений, на даний час на його утриманні знаходяться двоє дітей, хороший люблячий батько, працелюбний, вимогливий до себе, у побуті поводить себе врівноважено, ввічливо, підтримує добрі стосунки з сусідами. Скарг від мешканців села в сільську раду на нього не поступало (а.с.19). Із відповіді від 29 червня 2021 року, наданої керівництвом КНП «Тячівська консультативна поліклініка» на адвокатський запит, відомо, що [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра та із виписки із медичної карти амбулаторного хворого видно, що [PERSON] у серпні 2021 року перебувала на лікуванні у Берегівській обласній психіатричній лікарні (а.с. 15, 53 ). Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із висновку органу опіки та піклування Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 1140/02-06 від 05 листопада 2021 року, відомо що обоє батьків [PERSON] та [PERSON] виявили бажання залишити дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , на своєму вихованні та утриманні. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] , мешканці с. Новоселиця-Тисалово, позитивно характеризуються обоє, добре матеріально забезпечені і мають можливість належно утримувати своїх малолітніх дітей, а також однаково люблять своїх дітей. Орган опіки та піклування Нересницької сільської ради вважає за доцільне прийняття рішення залишити на розсуд суду (а.с.67-68). Так, відповідно до п. 72 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою КМУ № 866 від 24.09.2008, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. У висновку зазначено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24 лютого 2021 року, а із 24 жовтня 2020 року діти проживають з батьком та бабусею [PERSON] по [ADDRESS] , що свідчить про те, що малолітні діти почали проживати із батьком ще до розірвання шлюбу, однак у висновку не зазначено причини такого проживання. Також, із вказаного висновку видно, що належним чином не з`ясоване питання щодо наявності доходів як у позивача так і у відповідачки [PERSON] , а лише зазначено, що обоє батьків добре забезпечені матеріально і мають можливість належно утримувати своїх малолітніх дітей. Крім цього, не з`ясовано і не зазначено у висновку про те, чи на даний час, враховуючи стан здоров`я [PERSON] , вона спроможна виконувати обов`язки щодо виховання своїх дітей та здійснювати догляд за ними. Висновок не містить відомостей щодо особистої прихильності дітей до кожного з батьків, оскільки, як слідує з висновку, це питання органом опіки і піклування не з`ясовувалося. З урахуванням викладеного, вказаний висновок є необґрунтований, відтак суд не бере його до уваги. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. ст. 160, 161 цього Кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено під час судового розгляду малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з 24 жовтня 2020 року проживають разом з позивачем, при цьому, позивач забезпечений належними умовами для проживання і створив комфортні умови для проживання і виховання дітей. Жодних доказів, які б достовірно стверджували, що якась з сторін неналежно виконувала свої батьківські обов`язки чи ухилялася від їх виконання в судовому засіданні не наведено. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відтак, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Ураховуючи наведене, а також те, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживають разом з батьком, який займається їхнім вихованням, здійснює за ними догляд, дітям створені відповідні та належні умови для проживання та навчання, а також враховуючи стан здоров`я відповідачки [PERSON] , суд дійшов висновку про задоволення позову та визначення місця проживання дітей із їхнім батьком. Визначаючи місце проживання дітей з батьком та зважаючи на те, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору, в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей.

Outcome: approved