Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до АТ «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в обґрунтування якого посилалася на те, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем працюючи на посаді електромеханіка дільниці 2 групи виробничого структурного підрозділу «Чернівецька дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця». 30.11.2021 року їй було під підпис надано Лист-ознайомлення в якому було зазначено про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також зазначено, що її відмова або ухилення від щеплення може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021 року. Зазначила, що направляла відповідачу свої заперечення з цього приводу, а також заяву з пропозицією переведення на дистанційний режим роботи, однак як зазначає позивачка відповіді на них не отримувала та в подальшому 20.12.2021 року їй було доведено Наказ від 20.12.2021 року №164 про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення. Із зазначеним Наказом не згідна оскільки ні трудовим договором, ні посадовими інструкціями не передбачено і не обумовлено зобов`язань щеплень від COVID-19 чи надання довідок чи інших підтверджуючих документів про щеплення. Вважає, що спірний Наказ грубо порушує її конституційні та трудові права, а також суперечить чинному законодавству України. Зокрема суперечить Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки щеплення від COVID-19 не включено до календаря щеплень ні як обов`язкове, ні як обов`язкове профілактичне щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Також Наказ суперечить постанову КМУ від 09.12.2020 року №1236, оскільки вакцинація передбачена лише на час дії карантину, який згідно постанови встановлено до 31.12.2021 року. Крім того внаслідок видання спірного Наказу вона знаходиться в гіршому становищі ніж інші громадяни України, які не вакциновані від COVID-19 і працюють на підприємствах, що не включені до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Зазначила, що відповідачем не доведено, що вона за характером своєї роботи чи стану здоров`я становить небезпеку поширення інфекції серед населення України. Даним Наказом відповідач позбавив її можливості заробляти собі на життя. Також звертала увагу на те, що відповідно до п. 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене Наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011 р. №595 щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені. Враховуючи наведене з посиланням на норми матеріального та процесуального права з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визнати незаконним та скасувати Наказ від 20.12.2021 року №164 про відсторонення її від роботи та стягнути з відповідача середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи до моменту допуску її до роботи. Представником відповідача надано відзив на позов згідно якого вважає, що відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати є законним та відповідає вимогам діючого законодавства. У керівників підрозділів АТ «Українська залізниця» виник об`єктивний обов`язок провести відсторонення від роботи усіх підлеглих працівників у разі їх відмови або ухилення від проведення профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на період карантину. Тим більше, що у разі порушення приписів законодавства посадові особи можуть бути притягнуті до відповідальності за ст.. 44-3 КУпАП якою передбачено значну суму штрафу. Доводи позивачки щодо порушення її конституційного права на працю не заслуговують на увагу оскільки позивачку не було звільнено від роботи, а лише тимчасово відсторонено. Також зазначив, що ст. 9-2 Закону України «Про лікарські засоби» від 04 квітня 1996 року №123/9б-ВР (із змінами та доповненнями) передбачено, що у зв`язку з поширенням пандемії корона вірусної хвороби (COVID-19) для забезпечення можливості екстреного медичного застосування окремих вакцин під час дії карантину у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, така вакцина для специфічної профілактики корона вірусної хвороби може підлягати прискореній реєстрації у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рішення про державну реєстрацію вакцини для специфічної профілактики корона вірусної хвороби ( COV1D-19) з метою екстреного медичного застосування з урахуванням певних зобов`язань у разі, якщо заявник може довести, що у нього відсутні можливості для надання повних даних про ефективність та безпеку вакцини для специфічної профілактики корона вірусної хвороби (COVID-19) за нормальних умов застосування з об`єктивних причин та якщо: Наявні дані про успішне проведення до клінічних випробувань/досліджень, окремих фаз клінічних випробувань/досліджень та отримані результати містять в сукупності науково обґрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини можуть бути ефективними для екстреного застосування на час дії карантину; Вакцини для специфічної профілактики корона вірусної хвороби (COVID-19) має дозвіл на екстрене застосування, наданий компетентним органом Сполучених штатів Америки, Великої Британії, Швейцарської Конфедерації, Японії, Австралії, Канади, Ізраїлю, Китайської Народної Республіки або за централізованою процедурою компетентним органом Європейського Союзу відповідно до національного законодавства країни падання дозволу чи Європейського Союзу, або вакцина прекваліфікована Всесвітньою організацією охорони здоров`я. Усі зареєстровані в Україні вакцини від COVID-19 іноземного походження з країн, перерахованих у зазначеному законі. При їх реєстрації норми цього закону порушені не були. Твердження Позивача про те, що вакцини не пройшли повний цикл клінічних випробувань є її суб`єктивною думкою. Проведення вакцинації від COVID-19 мільйонів людей по всьому світу підтвердило ефективність вакцин для запобігання (чи легкого протікання) корона вірусної хвороби. Безпідставною також вважає вимогу про стягнення середнього заробітку за час незаконною відсторонення позивачки від роботи. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», на яку посилається позивачка, йдеться про виплату середнього заробітку у випадку, якщо роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати. У даному ж випадку відсторонення позивачки від роботи не було ініціативою роботодавця, а було вимушеною необхідністю з метою виконання приписів чинною законодавства щодо вакцинації окремих категорій громадян. Також зазначив, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своєму листі від 24.12.2021 року №32230/208-21 зазначив, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати за період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. В урахуванням викладеного просив відмовити у задоволені позову. Представником третьої особи було надано пояснення щодо позову, згідно яких позов підтримали з підстав викладених у ньому, а також зазначили, що Наказ виданий із порушенням порядку затвердженого Статутом акціонерного товариства «Українська залізниця» так як відповідно до п.24 Статуту для досягнення мети товариства та провадження господарської діяльності товариство приймає внутрішні документи, обов`язкові до виконання всіма працівниками і підрозділами товариства. Колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю є правління (п.87). Правління діє на підставі законодавства, Статуту та положень про нього. Правління підзвітне загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Правління діє від імені товариства у межах, установлених законодавством, Статутом і положенням про нього. Отже підставою наказу про відсторонення [PERSON] повинен був бути викиданий наказ Правління АТ «Українська залізниця» або на виконання доручення Голови правління на виконання ним рішення Правління, однак наказ про відсторонення невакцинованих працівників за підписом голови правління не видавався. Таким чином вважають, що відповідачем порушено порядок встановлений Статутом АТ «Українська залізниця» в частині порядку та компетенції видачі наказу про відсторонення, що призвело до порушення трудових прав позивача і позбавило її засобів до існування. Також зазначали, що відповідно до ст. 7 та ст. 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» відсторонення від роботи працівників у випадках ухилення від обов`язкових щеплень, проводиться виключно на підставі подання головного державного санітарного лікаря або його заступника. Попри це такого подання відповідач не одержував. Просили задовольнити позов повністю. Позивачкою подано відповідь на відзив згідно якого позов підтримала та зазначила, що Наказ виданий із порушенням порядку затвердженого Статутом акціонерного товариства «Українська залізниця». Також позивачкою було уточнено позовні вимоги, оскільки 01.03.2022 року її було допущено до роботи відповідно до наказу №31 то просила стягнути середній заробіток з моменту незаконного відсторонення до моменту допуску до роботи. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав викладених у заявах по суті справи та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Просив відмовити у задоволені позову. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Голова всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» надав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Підтримав викладене у наданих поясненнях. Суд заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді електромеханіка дільниці 2 групи виробничого структурного підрозділу «Чернівецька дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до копії трудової книжки (а.с.11-13). [PERSON] було доведено до відома Лист-ознайомлення про необхідність пред`явлення документу, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки встановленої форми (№028-1/о) про абсолютні протипоказання до проведення щеплень та повідомлено, що вразі не надання зазначених документів у строк до 09.12.2021 року її може бути відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. У відповідь на даний лист позивачкою було надіслано свої заперечення з цього приводу (а.с.15, 16). Наказом №164 від 20.12.2021 року за підписом в.о. начальника дистанції Андрійчука В. було відсторонено від роботи електромеханіка дільниці 2 групи [PERSON] без збереження заробітної плати з 20.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19

Outcome: approved