Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про встановлення факту, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 01.11.2021 заявник, відповідно до наказу №9-ОС від 28.10.2021, була прийнята на роботу на посаду продавця фізичною особою-підприємцем [PERSON] . При прийнятті на роботу фізичною особою-підприємцем [PERSON] було зроблено відповідний запис у трудовій книжці заявника. В подальшому, [INFO] роботодавець [PERSON] помер. У зв`язку із смертю роботодавця трудові відносини між заявником та фізичною особою-підприємцем [PERSON] припинилися. Однак, зробити відповідний запис в трудовій книжці про припинення трудових відносин неможливо, оскільки такий запис має посвідчуватись підписом роботодавця і таке припинення неможливо зареєструвати та стати на облік в центрі зайнятості. Починаючи з 01.01.2015 центри зайнятості більше не здійснюють реєстрацію трудових договорів, укладених між працівниками та фізичними особами, а тому провести реєстрацію припинення трудового договору в такому випадку не має можливості. В зв`язку з вказаними обставинами заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт, що трудові відносити, зареєстровані 01.11.2021 між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , припинені 09.11.2021 у зв`язку зі смертю останнього. В судове засідання представник заявника не з`явився, подав заяву у якій просить розглянути справу без його та заявника участі, на задоволенні заяви про встановлення факту наполягає. Заінтересована особа - представник Вінницького обласного центру зайнятості в судове засідання не з`явився. Відповідно до ст. 223, 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.05.2016 (а.с. 6) [PERSON] 21.03.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 11.07.2013 (а.с. 5), встановлено, що на підставі наказу №9-ОС від 28.10.2021 заявника [PERSON] 01.11.2021 фізичною особою-підприємцем [PERSON] прийнято на роботу на посаду продавця. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.11.2021 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 7) роботодавець [PERSON] [INFO] помер Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч. 1 ст. 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Частиною 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Отже, з моменту смерті фізичної особи-підприємця припиняються і трудові відносини з працівником. Положеннями ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін, розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до вимог пункту 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 №260, у разі закінчення строку дії трудового договору або припинення його дії безстроково в трудовий договір фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації. Згідно п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)", при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)". Тобто, механізм припинення трудового договору у разі смерті роботодавця фізичної особи-підприємця на даний час чинним законодавством не визначений. Окремі роз`яснення із цього приводу були надані Міністерством праці в листі від 05.03.2003 № 06/2-2/51, згідно з яким, у разі смерті однієї зі сторін трудові відносини між ними припиняються (достроково), тому виникає необхідність зняття з реєстрації в службі зайнятості трудового договору «у зв`язку зі смертю роботодавця» на підставі документів, що підтверджують його смерть, однак з 01.01.2015 реєстрація в держслужбі зайнятості укладення і розірвання трудового договору, укладеного між працівником і ФОП скасована і у теперішній час для такої реєстрації немає законодавчих підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлення в судовому порядку факту припинення трудових відносин має юридичне значення для заявника, так як дозволить їй використати її право на працю та стати на облік в центр заяйнятості. Іншої можливості встановити даний факт заявник не має. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги, що заявник позбавлена можливості зареєструвати у встановленому законом порядку припинення своїх трудових відносин з роботодавцем в зв`язку зі смертю останнього, оскільки данепитання законодавчо не врегульоване, а не прийняття по суті рішення у даній справі може вплинути на її права, тому з метою захисту прав заявника, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved