Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати. Судом вірно встановлено найменування третьої особи - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2020 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3-2009, посвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., [PERSON] належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 2021 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3-393, посвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., [PERSON] належить ј частина домоволодіння [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 10 січня 2003 року, реєстровий номер 454о-407, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., [PERSON] належить ј частина домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, власниками домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері Державної реєстрації Відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради № 14/5-2517 від 01 березня 2021 року, у домоволодінні [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі - [PERSON] та малолітній [PERSON] були зареєстровані у зазначеному домоволодінні у 2013 році, проте не проживають та ніколи не проживали у домоволодінні, їх особисті речі у домоволодінні відсутні. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] та малолітнього [PERSON] у домоволодінні позивач та треті особи не мають можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє також, як представник малолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності суду, не надала. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, у якій зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог, судові засідання просила проводити за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 2021 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3-393, посвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., [PERSON] належить ј частина домоволодіння [ADDRESS] (арк.с.12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2020 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3-2009, посвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., [PERSON] належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] (арк.с.13). Відповідно до договору дарування від 10 січня 2003 року, за реєстровим номером 454о-407, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., [PERSON] належить ј частина домоволодіння [ADDRESS] (арк.с.14). Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері Державної реєстрації Відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради № 14/5-2517 від 01 березня 2021 року, у домоволодінні [ADDRESS] , склад зареєстрованих осіб становить 6 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (арк.с.15). Відповідно до письмових заяв [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , мешкаючої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] на території ділянки за адресою [ADDRESS] , ніколи не бачили, за цією адресою вони не проживали (арк.с.16,17). 04 березня 2021 року [PERSON] подано заяви про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] . 04.03.2021 року у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено на підставі п.п.1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року (арк.с.18,19). Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 23 листопада 2022 року згідно даних реєстру територіальної громади та картотеки з питань реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , та малолітня дитина [PERSON] , [INFO] (арк.с.50). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Позивачем доведений факт відсутності [PERSON] спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців. Відповідач будь - яких заперечень щодо не проживання разом з дитиною у будинку, який належить позивачу та третім особам, не надала, вказаних позивачем фактів не заперечила. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що в домоволодінні [ADDRESS] відповідач разом з дитиною не проживають понад один рік, а лише зареєстровані в ній. Відповідно до ч.1,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Малолітній [PERSON] є зареєстрований в домоволодінні [ADDRESS] . Однак, фактично малолітній [PERSON] у зазначеному домоволодінні разом зі своєю матір`ю не проживає. Отже, так як мати малолітньої дитини у домоволодінні [ADDRESS] не проживає, відсутні підстави для реєстрації для її сина за цією адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Отже, позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, у зв`язку з задоволенням позовних вимог стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved