Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, який був нею уточнений (т.1 а.с.196-203), в обґрунтування якого вказала наступне. З 16.09.2008 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно із заповітом від 13.09.2010 (реєстровий № 1188) спадкоємцем майна [PERSON] є вона - [PERSON] . Відповідно до договору дарування від 15.08.2007 [PERSON] отримав в дар від [PERSON] незакінчений будівництвом торгівельний комплекс А-1 (готовність 28 %) та земельну ділянку з цільовим призначенням для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності площею 0,150га, на якій розміщений вказаний комплекс. У подальшому торгівельний комплекс було здано в експлуатацію та 12.01.2010 зареєстровано право власності. До складу комплексу входить нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1» загальною площею 502,70кв.м., сарай «В», замощення «І», огорожа № «1-3». Також на вказаній земельній ділянці знаходиться наразі незавершене будівництво готельного комплексу (розпочато в 2006 році, в експлуатацію не введено, право власності не зареєстровано), яке в порядку спадкування належить [PERSON] 03.08.2016 у [PERSON] діагностували тяжку хворобу (IV стадія онкологічного захворювання сечового міхура) та рекомендували проводити лікування за кордоном (Німеччина або Ізраїль). Розуміючи масштаб майбутніх витрат на лікування в закордонних клініках, чоловік та вона почали шукати (планувати) відповідні кошти. Основними джерелами отримання коштів розглядався продаж об`єктів нерухомості - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та торгівельного комплексу і земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Але, коли в оперативному порядку вирішити питання реалізації майна не вдалось, а хвороба прогресувала і була уже призначена дата медичного обстеження та операції в клініці Ізраїлю, вони були змушені позичати гроші та 18.08.2016 відлетіли на лікування. На переліт та лікування в Ізраїлі (з 18.08.2016 по 02.09.2016) було витрачено близько 15000,00 євро (понад 400000,00грн). Після повернення вони продовжували вирішувати питання продажу майна, оскільки потрібно було віддавати борги та готуватись до наступних поїздок на лікування, але пропозицій від покупців не було. Власні заощадження та надходження від підприємницької діяльності були надто незначними порівняно з реальними потребами та прогнозами. За таких умов, [PERSON] змушений був погодитись на єдину пропозицію, яка надійшла від [PERSON] , давнього знайомого, який виявив бажання придбати торгівельний комплекс та земельну ділянку за суму близько 30 тисяч євро. Така сума в кілька разів була менша від реальної ліквідної вартості майна, але необхідність в коштах для лікування тяжкої хвороби, яка загрожувала життю [PERSON] , спонукала останнього прийняти таку пропозицію. За відсутності існуючої реально тяжкої обставини [PERSON] майно за таку ціну ніколи б не продавав. Підготовкою оформлення правочину займався [PERSON] , який організував також і здійснення оцінки майна. Майно було оцінено суб`єктом оціночної діяльності зовсім недорого, десь в таку суму, яку і пропонував [PERSON] , хоча його дійсна ринкова вартість, як наразі підтверджується іншою оцінкою, в понад два рази вища. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016 відповідач мав сплатити [PERSON] за придбання земельної ділянки 185200грн., в той час як ринкова вартість даної земельної ділянки на дату вчинення правочину складала 442000грн. За договором купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 відповідач мав сплатити [PERSON] за придбання приміщення торгівельного комплексу 716000грн., в той час як ринкова вартість даного нерухомого майна станом на дату вчинення правочину складала 1599000грн. 21.10.2016 договори купівлі-продажу комплексу та земельної ділянки було підписано, посвідчено нотаріусом та внесено відповідні записи до державного реєстру прав власності на нерухоме майно. За умовами вказаних договорів оплата мала відбутися протягом трьох банківських днів після їх укладення шляхом безготівкового розрахунку, оскільки вартість майна істотно перевищувала суми, дозволені законодавством для проведення оплати готівкою. Враховуючи те, що у неї ще були кошти на другу поїздку, дата якої була погоджена з клінікою (31.10.2016), вони не дочекались проведення оплати та відбули до Ізраїлю, де проходило лікування до 07.11.2016. Після повернення додому та перевірки стану рахунку в «Ощадбанку» виявилось, що оплата досі не зроблена, а сам [PERSON] повідомив, що ситуація у нього змінилась, коштів немає, потрібно чекати. На той час хвороба набула ще більш тяжкого перебігу, [PERSON] став потребувати постійного стороннього догляду, який вона здійснювала особисто, та у них обох не було ні часу, ні фізичних можливостей впливати на [PERSON] , спонукаючи його до проведення оплати. Так і до часу смерті [PERSON] у жовтні 2017 року [PERSON] оплату не провів, хоча повністю користувався як придбаним майном, так і не придбаними недобудованим готельним комплексом та трансформаторною підстанцією. Станом на час звернення до суду з позовом кошти не сплачені. Уважає, що спірні правочини були вчинені під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. В цілому, матеріали справи свідчать про те, що оспорювані правочини укладено під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для продавця умовах, з особою, яка знала про наявність таких тяжких обставин (відповідачем). Також зазначила, що відповідач за час перебування у його власності нерухомого майна, набутого за правочином від 21.10.2016, вчинив дії, направлені на ускладнення можливого застосування судом наслідків недійсності правочину. Станом на дату звернення із даним позовом земельна ділянка площею 0,1500га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0001, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була об`єктом правочину, поділена відповідно до рішення №135 від 16.04.2019 виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області. Замість однієї земельної ділянки площею 0,1500га утворились три земельних ділянки: земельна ділянка площею 0,0611га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0031, адреса розташування: [ADDRESS] (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право - 31447825 від 26.04.2019; земельна ділянка площею 0,0141га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0032, адреса розташування: [ADDRESS] (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право 31447334 від 26.04.2019; земельна ділянка площею 0,0748га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0033, адреса розташування: [ADDRESS] (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), номер запису про право - 31447608 від 26.04.2019. Крім того, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкту нерухомого майна - торгівельний комплекс (реєстраційний номер 1824405153238) також проведено поділ з утворенням нових об`єктів. Наразі, відповідно до актуальної інформації, замість об`єкту - нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1» загальною площею 502,70кв.м., сарай «В», замощення «1», огорожа № «1-3» обліковується два об`єкти: нежитлова будівля А-1 загальною площею 93,4кв.м., номер запису про право власності 31449441 від 26.04.2019; нежитлова будівля «А-1» загальною площею 409,3кв.м., трансформатор № 1272397 «В», замощення «1», огорожа № «1-3», номер запису про право власності 31449003 від 26.04.2019. При цьому, до складу цього об`єкту замість «сараю «В» став входити «трансформатор № 1272397 «В», який взагалі не був предметом договору купівлі-продажу та знаходиться за межами придбаної [PERSON] земельної ділянки. На підставі викладеного позивачка просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,1500га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0001, посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І. Визнати недійсним договір купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо торгівельного комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І. Зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] (спадкоємцю [PERSON] ) майно, отримане за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21.10.2016 та за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2016. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449441 від 26.04.2019 щодо об`єкту - нежитлова будівля А-1 загальною площею 93,4кв.м., зареєстрованого за [PERSON] . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31449003 від 26.04.2019 щодо об`єкту - нежитлова будівля «А-1» загальною площею 409,3кв.м., трансформатор № 1272397 «В», замощення «І», огорожа № «1-3», зареєстрованого за [PERSON] . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447825 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0611га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0031, адреса розташування [ADDRESS] (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за [PERSON] . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447334 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0141 га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0032, адреса розташування [ADDRESS] (цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за [PERSON] . Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 31447608 від 26.04.2019 щодо об`єкту - земельна ділянка площею 0,0748га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0033, адреса розташування [ADDRESS] (цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), зареєстрованого за [PERSON] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гордієнко Ю.П. подав відзив на позовну заяву (т.1 а.с.231-234), в якому зазначив наступне. 21 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу торгівельного комплексу (далі - Договір 1), що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - Торгівельний комплекс); та Договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі - Договір 2), загальною площею: 0,1500 га, кадастровий номер: 5323810100:00:045:0001, що розташована за адресою: [ADDRESS] (далі - Земельна ділянка). 18 жовтня 2016 року перед укладенням Договору 1 та Договору 2 Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» було визначено ринкову вартість торгівельного комплексу та земельної ділянки. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна від 18.10.2016 загальна ринкова вартість торгівельного комплексу становила 716000грн, а відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 18.10.2016 ринкова вартість земельної ділянки становила 185200грн. [PERSON] запропонував [PERSON] укласти Договори купівлі-продажу цих об`єктів нерухомості за ціною, вказаною у Звітах про незалежну оцінку майна від 18.10.2016. [PERSON] погодився на пропозицію [PERSON] . Відповідно до п. 2 Договору 1 продаж торгівельного комплексу вчиняться за ціною 716000грн. Відповідно до п. 2 Договору 2 продаж земельної ділянки вчиняється за ціною 185200грн. Доводи [PERSON] про те, що станом на час звернення до суду з позовом кошти не сплачені, представник відповідача вважає безпідставними, що не відповідають фактичним обставинам справи, і є неправдивими з огляду на те, що суми грошових коштів, вказаних у п. 2 Договору 1 та у п. 2 Договору 2, були повністю сплачені [PERSON] [PERSON] після укладення Договору 1, та Договору 2 (копії Заяв [PERSON] , посвідчені 22.10.2016 державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Реп`ях Т.І., реєстрові № 1-1278, та реєстровий № 1-1279 додаються). Крім того, після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] продовжували доброзичливо спілкуватися. [PERSON] навіть інколи надавав допомогу [PERSON] у питаннях ведення нею підприємницької діяльності, періодично представляв її інтереси. Також представник відповідача знаходить безпідставними доводи [PERSON] про те, що [PERSON] змушений був погодитись на єдину пропозицію, яка надійшла від [PERSON] , який виявив бажання придбати торгівельний комплекс та земельну ділянку за суму близько 30 тисяч євро, що в кілька разів менше від реальної ліквідної вартості майна, але необхідність в коштах для лікування тяжкої хвороби, яка загрожувала життю [PERSON] , спонукала останнього прийняти таку пропозицію. За відсутності існуючої реально тяжкої обставини [PERSON] майно за таку ціну ніколи б не продавав. Так, [PERSON] було відомо про хворобу [PERSON] . Однак, [PERSON] також було відомо, що [PERSON] та [PERSON] на момент укладення Договору 1 та Договору 2 були фізичними особами - підприємцями, причому, достатньо фінансово забезпеченими; і на той час ціна продажу торгівельного комплексу та земельної ділянки ніяк не випливала із необхідності [PERSON] та [PERSON] у грошових коштах для лікування [PERSON] . Крім того, відповідно до п. 6 Договору 1 [PERSON] - дружина продавця, надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на продаж за ціну, на умовах, за його розсудом торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, про що викладено в заяві, засвідченій Пирятинською державною нотаріальною конторою 21.10.2016 за реєстром № 1-1265. Відповідно до п. 10 Договору 1 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними: укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі: умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Відповідно до п. 11 Договору 1 сторони засвідчили, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу зазначеного торгівельного комплексу. Відповідно до п. 10 Договору 2 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам: волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Відповідно до п. 11 Договору 2 сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. Крім цього, у своїй уточненій позовній заяві [PERSON] також вказує, що відповідач за час перебування у його власності нерухомого майна, набутого за правочином від 21.10.2016, вчинив дії, направлені на ускладнення можливого застосування судом наслідків недійсності правочину. Однак, такі твердження [PERSON] також не відповідають фактичним обставинам справи. Після укладення Договору 1 та Договору 2 [PERSON] , як власник торгівельного комплексу та земельної ділянки, у зв`язку із господарською необхідністю та оптимізацією ведення підприємницької діяльності, у відповідності з чинним законодавством України, здійснив їх поділ та оптимізацію розміщення. І це відбувалося аж ніяк не з метою вчинити дії, направлені на ускладнення можливого застосування судом наслідків недійсності правочину. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] не надала суду жодного належного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог до [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно, отримане за правочинами, визнаними недійсними та скасування записів про право власності. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які очікує понести в зв`язку із розглядом справи відповідач (попередній орієнтовний розрахунок складає 10000грн). У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Треті особи у судове засідання не з`явились, просили розглядати справу в їх відсутність. Суд, вислухавши доводи представників сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 жовтня 2016 року між [PERSON] - продавцем та [PERSON] - покупцем було укладено договір купівлі-продажу торгівельного комплексу за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 0,1500га, кадастровий номер земельної ділянки 5323810100:00:045:0001, з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності (далі - Договір №1) (т.1 а.с.11-12). Згідно п.2 Договору№1 продаж торгівельного комплексу вчиняється за 716000грн, які продавець отримає після підписання даного договору. Покупець зобов`язується протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору сплатити грошові кошти за придбаний торгівельний комплекс у розмірі 716000грн без ПДВ продавцю на його розрахунковий рахунок № [NUMBER] , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, код ЄДРПОУ 09331508, отримувач [PERSON] . Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбуватиметься з дотриманням вимог ст.1087, 1088 ЦК України та Постанови НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013. Загальна вартість торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, становить 716000грн відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого 18.10.2016 ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» (п.3 Договору №1). У пункті 4 Договору №1 Покупець засвідчив, що незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеної в цьому договорі нерухомого майна немає; з моменту набуття Продавцем права власності на відчужуваний торгівельний комплекс він не здійснював самочинних або будь-яких інших перебудов чи перепланувань нерухомого майна, що є предметом цього договору; на день укладання цього договору всі технічні характеристики відповідають вищезазначеному правовстановлюючому документу та технічному паспорту, виготовленому КП «Лубенське МБТІ» від 03.06.2009 за реєстровим №2-39, у зв`язку з цим Покупець не наполягає на проведенні поточної технічної інвентаризації відчужуваного нерухомого майна, що є предметом цього договору; від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення; до укладення цього договору торгівельний комплекс або будь-які його складові іншим особам не відчужені; торгівельний комплекс або будь-які його складові під забороною (арештом) на в заставі, в податковій заставі - не перебувають, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передано; щодо нього відсутні судові спори; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо торгівельного комплексу немає. [PERSON] , дружина Продавця, надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на продаж за ціну, на умовах, за його розсудом, торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, про що викладено в заяві, засвідченій Пирятинською ДНК 21.10.2016 за реєстром №1-1256 (п.6 Договору №1). У пункті 10 Договору №1 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в ньому. Правові наслідки приховування реальної вартості торгівельного комплексу, зміст ст.229, 230, 231, 233-235, 362, 377, 655, 657, 659, 660, 1087, 1088 ЦК України, зміст Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, ст.210 Земельного Кодексу України, Положення ст.57, 65, 74 Сімейного Кодексу України, ст.167, 172 Податкового Кодексу України та щодо сплати військового збору у розмірі 1,5% від вартості відчужуваного майна, сторонам роз`яснено (п.18 Договору №1). 21 жовтня 2016 року між [PERSON] - продавцем та [PERSON] - покупцем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1500га, кадастровий номер земельної ділянки 5323810100:00:045:0001, з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці (далі - Договір №2) (т.1 а.с.13-14). Згідно п.2 Договору №2 продаж земельної ділянки вчиняється за 185200грн, які продавець отримає після підписання даного договору. Покупець зобов`язується протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору сплатити грошові кошти за придбаний торгівельний комплекс у розмірі 185200грн без ПДВ продавцю на його розрахунковий рахунок № [NUMBER] , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, код ЄДРПОУ 09331508, отримувач [PERSON] . Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбуватиметься з дотриманням вимог ст.1087, 1088 ЦК України та Постанови НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013. Загальна вартість торгівельного комплексу, що є предметом цього договору, становить 185200грн відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого 18.10.2016 ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» (п.3 Договору №2). Продавець повідомив Покупця, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, є особистою приватною власністю, не є спільною сумісною власністю, і осіб, які б могли порушити питання про визнання ними права власності на зазначену земельну ділянку, немає, так як набута в порядку приватизації (п.6 Договору №2). У пункті 10 Договору №2 сторони підтвердили, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені в ньому. Правові наслідки приховування реальної вартості земельної ділянки, зміст ст.229, 230, 231, 233-235, 362, 377, 655, 657, 659, 660, 1087, 1088 ЦК України, зміст Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, ст.210 Земельного Кодексу України, Положення ст.57, 65, 74 Сімейного Кодексу України, ст.167, 172 Податкового Кодексу України та щодо сплати військового збору у розмірі 1,5% від вартості відчужуваного майна, сторонам, що підписали цей договір, нотаріусом роз`яснено (п.18 Договору №2). 22 жовтня 2016 року [PERSON] підтвердив проведення зі сторони [PERSON] повного розрахунку за продані земельну ділянку площею 0,1500га з кадастровим номером 5323810100:00:045:0001 та торгівельний комплекс, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , перерахувавши грошові кошти в сумі 185200грн та 716000грн відповідно [PERSON] на його розрахунковий рахунок № [NUMBER] , ТВБВ №10016/079 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, код ЄДРПОУ 09331508, про що [PERSON] склав відповідні заяви, які були посвідчені державним нотаріусом Пирятинської ДНК 22.10.2016 (.т.1 а.с.235-236). У вказаних заявах [PERSON] засвідчив про відсутність претензій майнового та фінансового характеру щодо [PERSON] та розрахунок між ними відбувся з дотриманням вимог ст.1087, 1088 ЦК України та Постанови Правління НБУ №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013, грошові кошти за продані земельну ділянку та торгівельний комплекс перераховані [PERSON] [PERSON] в повному обсязі. Згідно виписок по рахунку від 08.10.2019 та від 01.11.2019 на рахунок [PERSON] № [NUMBER] за період з 20.10.2016 по 23.10.2016 надійшло грошових коштів в сумі 10046,01грн. Перерахування коштів на виконання договору №39560516 від 19.09.2016. Кошти від [PERSON] за період з 20.10.2016 по 23.10.2016 на рахунок [PERSON] не надходило (т.2 а.с.105, 126-131). Будучи власником спірної земельної ділянки площею 0,1500га з кадастровим номером 5323810100:00:045:0001 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] здійснив її поділ на три суміжні з присвоєнням нових адрес, а саме: земельна ділянка площею 0,0141га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0032, адреса: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0611га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0031, адреса: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0748га, кадастровий номер 5323810100:00:045:0033, адреса: [ADDRESS] (т.1 а.с.146-175). [PERSON] та [PERSON] 16.09.2008 уклали шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т1 а.с.15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.16). За життя 13.09.2010 [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів повністю дружині [PERSON] (т.1 а.с.17). Відповідно до звіту про оцінку майна №р10/10 торгівельного комплексу та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , вартість торгівельного комплексу станом на 10.10.2016 становить 1599000грн, земельної ділянки кадастровий номер 5323810100:00:045:0001 станом на 10.10.2016 - 442000грн (т.1 а.с.18-95). У висновку експерта №698/699/700/767-769 зазначено, що за результатами проведеної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 27.06.2019, проведеної на підставі заяви [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1500га кадастровий номер 5323810100:00:045:0001 станом на 21.10.2016 становить 232600грн, торгівельного комплексу за адресою: [ADDRESS] , станом на 21.10.2016 становить 853200 (т.2 а.с.10-24). Протягом серпня, вересня, жовтня, листопада 2016, лютого, березня 2017 [PERSON] проходив лікування в медичних клініках України та Ізраїлю, для чого він здійснював авіа перельоти Київ - Тель-Авив (т.1 а.с.96-145, т.4 а.с.162-225). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 07.09.2017 у справі №544/214/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено у задоволенні позову (т.2 а.с.50-54). Предметом спору у справі №544/214/17 були, в тому числі, земельна ділянка площею 0,1500га кадастровий номер 5323810100:00:045:0001 та торгівельний комплекс за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26.11.2018 у справі №544/1092/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено у задоволенні позову (т.2 а.с.59-63). Предметом спору у справі №544/1092/16-ц були, в тому числі, земельна ділянка площею 0,1500га кадастровий номер 5323810100:00:045:0001 та торгівельний комплекс за адресою: [ADDRESS] . Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Тобто, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначає в сукупності дві тяжкі обставини, які змусили [PERSON] укласти оспорювані договори, а саме: діагностування у нього тяжкого онкологічного захворювання, лікування якого вимагало значної суми грошей, та боргові зобов`язання [PERSON] за договором позики. Дійсно, матеріалами справи доведено наявність у [PERSON] такої тяжкої обставини як тяжка хвороба. При цьому позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що саме для усунення вказаної тяжкої обставини [PERSON] були укладені спірні договори. Так, з доказів, що маються в матеріалах справи, убачається, що витрачати гроші на своє лікування [PERSON] почав ще у серпні 2016 року, полетівши в Ізраїль для проходження медичного обстеження та лікування, тобто ще до моменту укладення оспорюваних договорів. Також дослідженими у справі доказами не встановлено наявність у [PERSON] боргових зобов`язань за договором позики. Як зазначив представник позивачки в судовому засіданні письмового договору позики [PERSON] не укладав, тому суд позбавлений можливості встановити дату укладення такого договору, його зміст, умови та суму позики. А отже доводи позивачки про те, що оспорювані договори були укладені і для покриття [PERSON] боргів за договором позики, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Крім іншого позивачкою не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що [PERSON] на момент вчинення оспорюваних правочинів мав можливість продати торгівельний комплекс та земельну ділянку на більш вигідних умовах. Наявність звіту про оцінку майна №р10/10, в якому зазначено вартість торгівельного комплексу станом на 10.10.2016 - 1599000грн, земельної ділянки - 442000грн, та висновку експерта №698/699/700/767-769, в якому зазначено ринкову вартість земельної ділянки станом на 21.10.2016 232600грн, торгівельного комплексу - 853200, не свідчать про те, що саме за такими цінами [PERSON] мав можливість продати спірне нерухоме майно. Зазначені висновки зроблені на замовлення [PERSON] у травні та червні 2019 року, тобто після спливу майже трьох років з дати укладення оспорюваних договорів. Крім того як встановлено у судовому засіданні експертні грошові оцінки майна для укладення спірних договорів проводились на замовлення продавця [PERSON] і після їх проведення останній погодився з цінами, вказаними в них, а саме: вартість торгівельного комплексу 716000грн, вартість земельної ділянки 185200грн, та не оспорював ці експертні оцінки. В аспекті визнання вартості майна для встановлення факту вкрай невигідних умов оспорюваних договорів судом встановлено, що продаж спірного майна відбувся саме за тими цінами (а не нижче), що вказані в експертних грошових оцінках майна. Вказана обставина свідчить про відсутність для продавця [PERSON] вкрай невигідних умов спірних договорів. З огляду на факти, встановлені у рішеннях суду (що набрали законної сили та мають преюдиційне значення в даній справі), а саме: у справі №544/214/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння і в справі №544/1092/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд також робить висновок, що умови оспорюваних договорів не були вкрай невигідними для [PERSON] , оскільки ні [PERSON] , ні [PERSON] під час розгляду справ №544/214/17, №544/1092/16-ц не висловлювали жодних заперечень щодо законності укладених оспорюваних договорів. Також суд звертає увагу на протиріччя в доводах позивачки, яка у позові зазначила, що спірні договори укладені на вкрай невигідних для [PERSON] умовах (нерухоме майно відчужене за досить низькою ціною), проте при цьому покупець [PERSON] станом на час звернення до суду з даним позовом так і не здійснив оплату за придбане у [PERSON] нерухоме майно. Суд зазначає, що невиконання умов договору в частині оплати не є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними відповідно до вимог ст.233 ЦК України. Підсумовуючи вище викладене суд дійшов висновку про відсутність вкрай невигідних умов вчинення правочинів та причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами (тяжкою хворобою [PERSON] ) та вчиненням спірних правочинів, а отже як наслідок і відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень ст.233 ЦК України. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є недоведеними, необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити з указаних вище підстав. Оскільки позовні вимоги в частині зобов`язання повернути майно та скасування в державному реєстрі речових прав записів про право власності є похідними від основних вимог щодо визнання недійсними спірних договорів, тому в їх задоволенні слід також відмовити. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно частин 1-3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Частиною шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно ч.1 ст.182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У розумінні положень ч.5 ст.137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що на підтвердження судових витрат відповідачем надано договір про надання правничої допомоги адвоката №20 від 12.06.2019, що укладений між [PERSON] та адвокатом Гордієнком Ю.П., що діє на підставі свідоцтва № 361 від 24.02.2016, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво інтересів клієнта у будь-яких судових органах з усіма правами представника та надання йому правничої допомоги. Відповідно до п.4 договору сторони погодили, що вартість послуг адвоката за цим договором вказана у додатку до нього. Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу у справі №544/690/19 вартість наданих послуг становить 9000грн, які клієнт [PERSON] оплатив адвокату Гордієнку Ю.П. за квитанцією №24/02 від 24.02.2022. З огляду на зазначене, а також враховуючи положення закону про те, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку неспівмірності витрат адвоката, суд не вбачає підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Гордієнка Ю.П. та уважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідача понесені судові витрати в сумі 9000грн.

Outcome: approved