Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на теперішній час проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні та вихованні. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15.10.2020року розірвано. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08.10.2020 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.07.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Підставою для звернення позивача зданим позовом до суду стала зміна його матеріального становища, а саме 20.08.2021 року позивач одружився з [PERSON] , [INFO] . Позивачем було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Дружина [PERSON] є інвалідом з дитинства або дитиною інвалідом, не працює та знаходиться на його утриманні. Крім того, позивач зазначає, що на його утриманні також перебувають діти дружини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом із позивачем. Зазначає, що [PERSON] страждає тяжким захворюванням,тому потребує постійного медичного лікування. Окрім того, позивач зазначає, що на його утриманні також знаходиться рідна мати - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком в розмірі - 1894,99 грн. Вказаних коштів їй не вистачає для забезпечення себе продуктами харчування, ліками, одягом та оплатою житлово-комунальних послуг, тощо. Позивач також зазначає, що на даний час він не в змозі також виконувати рішення суду щодо сплати аліментів на утримання своїх рідних дітей та має станом на 01.08.2021р. заборгованість по аліментам в сумі 68 079,69 грн., яку має намір погасити. Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходу на розмірі 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою від 10.01.2022 року суд вирішив проводити розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликались. Відповідачу [PERSON] направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою [ADDRESS] , [ADDRESS] , яке повернулось на адресу суду з відміткою «про вручення адресатам». Третій особі, [PERSON] направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою [ADDRESS] , яке повернулось на адресу суду з відміткою «про вручення адресатам». Станом на 17.03.2022 року відповідачем, третьою особою відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги заяву позивача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З письмових матеріалів справи встановлено, що 12.10.2002 р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу. Після одруження шлюбу позивач змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.11). Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які відповідно довідок про реєстрацію місця проживання осіб, зареєстровані та проживають за адресою місця реєстрації відповідача у справі, а саме: [ADDRESS] (а.с.12-17). Згідно рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 15.10.2020р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). Крім того, на підставі рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 08.10.2020року про стягнення аліментів 20.11.2020р. державним виконавцем Саксаганського ВДВС відкрито виконавче провадження № 63688342 та стягнуто аліменти з позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (а.с.18,20). 20 серпня 2021 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Після одруження шлюбу позивач змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . (а.с.5). Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) є інвалідом з дитинства або дитиною інвалідом (а.с.21). Крім того, [PERSON] від попереднього шлюбу має двох дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.24,28), які зареєстровані разом із [PERSON] за однією адресою, а саме: [ADDRESS] (а.с.23,26,30). Дійсно, як зазначено в позові, [PERSON] потребує постійного лікування через захворювання, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії (а.с.27). На підтвердження доходів третьої особи [PERSON] позивачем надано довідку від 06.12.2021р. щодо місця роботи останньої, згідно якої вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 27.12.2019р. по теперішній час за основним місцем роботи та займає посаду продавця. Оклад становить 6000,00грн. (а.с.46). Крім того, позивач зазначає, що на його утриманні знаходиться рідна мати, [PERSON] , [INFO] , дохід якої складається лише з її пенсії у розмірі 1894,99 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи останньої (а.с.35). В матеріалах справи також знаходиться довідка заборгованості по аліментам. Згідно зазначеної довідки встановлено, що за період з 30.07.2020 р. по 01.08.2021 р. нараховано аліменти до сплати в сумі 72079,69 грн., сплачено аліментів за вказаний період згідно заяви стягувача 4000,00 грн. Заборгованість становить 68 079,69 грн. (а.с.36). Отже в матеріалах справи містяться докази про скрутне матеріальне становище позивача. Як стверджує позивач в позові, дружина [PERSON] не працює, оскільки є інвалідом з дитинства та перебуває разом із своїми двома дітьми з попереднього шлюбу на його утриманні. Позивач, зокрема, обґрунтовує свій позов тим, що у нього складне матеріальне становище, оскільки на його утриманні двоє дітей дружини від другого шлюбу, дружина інвалід,рідна мати та аліменти на трьох рідних дітей від першого шлюбу. Дружина не працює, а пенсія матері навіть їй не вистачає. Тому позивач вважає розмір сплачуваних аліментів на користь відповідачки завеликим для нього і накладає на останнього надмірний тягар. Крім того, слід врахувати також стан здоров`я його та членів його теперішньої сім`ї, на що також потрібні постійно витрати на лікування, які є додатковими, постійними. Тобто, його майновий стан є скрутним та не дозволяє виплачувати аліменти та утримувати сім`ю, фактично у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей позивач участі майже не приймає. Проте не підтверджує жодним чином,що саме він робить для того, щоб змінити своє матеріальне становище окрім зменшити розмір аліментів, чи він працює,чи перебуває у центрі зайнятості тощо. Яким саме чином він утримує дружину інваліда, її двох дітей та свою матір, якщо в нього самого немає жодного доходу, якщо є,то який саме? Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 184 якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. Сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2002 року, шлюб розірвано рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 15.10.2020 року. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають трьох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися мешкати з матір`ю, [PERSON] ; відповідачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утриманням і вихованням цих їх дітей; 08.10.2020 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу винесено рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки [PERSON] аліментів на утримання їх вказаних неповнолітніх дітей, в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Зараз, як стверджує позивач, його матеріальне становище змінилося, в нього це становище погіршилося і тому він на теперішній час не в змозі сплачувати аліменти в зазначеному судом розмірі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет» встановлено: установити у 2021 році: прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні, а відповідно до ст. 7 ст. Закону України «Про державний бюджет» на 2022 рік: установити у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні, а тому враховуючи обставини матеріального становища позивача та відповідача, стану здоров`я обох, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів саме у розмірі заявлених та вже стягуваних аліментів, оскільки відповідно до закону - загальний розмір аліментів на одну дитину 1/4 частина доходу відповідача, на двох - 1/3 частина, на трьох і більше - Ѕ. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В даному випадку відсутні будь-які підстави для зміни (збільшення) розміру аліментів. Так, у відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі: зміни матеріального або сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я когось із них; інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. З часу стягнення та визначення розміру аліментів (з 08.10.2020 року, коли було винесено рішення суду) матеріальний або сімейний стан позивача змінився. Але суд враховує те, що позивач за законом і рішенням суду зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, приймати участь у їх вихованні, лікуванні, дозвіллі та інш.. І навіть якщо матеріальний стан позивача змінився, то ці обставини: він одружився, та його нова дружина має своїх неповнолітніх дітей, у позивача на утриманні перебуває рідна мати, отже в нього на утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей і дружина, що не працює, як він зазначає в позові, тому позивач вважає розмір сплачуваних аліментів на користь відповідачки завеликим для нього і накладає на останнього надмірний тягар - не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Як встановлено судом, в супереч зазначеним в позові даним, матеріалами справи такі підтверджується той факт, що третя особа у справі, дружина позивача [PERSON] працює та має щомісячний дохід 6000,00грн. не зважаючи на той факт, що вона є інвалідом з дитинства та повинна отримувати ще пенсію від держави як дитина інвалід, про що позивач не зазначає в позові чим намагається приховати сімейний дохід та ввести суд в оману. Крім того, позивачем в позовній заяві зазначені факти та обставини, які потребують підтвердження доказами та надання суду таких доказів, а саме підтвердження факту знаходження на утриманні [PERSON] , як зазначено в позовній заяві) [PERSON] його матері - [PERSON] . Жодних даних на підтвердження цього позивачем суду не надано, а тому твердження в цій частині суд не бере до уваги. Крім того, позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт спільного проживання позивача [PERSON] із дружиною [PERSON] та її дітьми, факт утримання позивачем дітей [PERSON] , а також докази, які б дали змогу суду оцінити матеріальний стан позивача та його дружини [PERSON] . Позивачем в позові зазначено, що його нинішня дружина є інвалідом з дитинства, що вона не працює, однак як встановлено матеріалами справи, [PERSON] працює та отримує заробітну плату в розмірі 6000,00 грн., проте не надано доказів щодо розміру отриманої пенсії, як і не надано даних, чи отримує [PERSON] аліменти на утримання своїх двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, які начебто проживають разом із нею та позивачем у справі,та які перебувають на утриманні позивача. Жодних доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано, а отже суд не може брати ці дані до уваги при винесенні рішення. Також згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд погоджується з висновком суду при стягненні аліментів, що розмір цих аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення значного погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу з відповідачкою та суперечитиме їх інтересам. Крім того, твердження позивача щодо тяжкого матеріального стану не підтверджується жодними письмовими доказами. Більш того, позивач приховує свої доходи не зазначаючи місця своєї роботи та отриманого доходу, чим також вводить суд в оману задля отримання належного. Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність інших дітей, на користь яких за рішеннями судів не стягуються аліменти на їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, як і знаходження на його утриманні матері та дружини інваліда. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Доводи позивач зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду при стягненні аліментів щодо встановлених обставин справи. За практикою ЄСПЛ врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу («Ельшольц проти Німеччини»). Наразі існує широкий консенсус на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси («Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії»). При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два фактори: по-перше, збереження її зв`язків з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним («Мамчур проти України»). В окремій думці у справі «М.С. проти України» суддя Карло Ранзоні наголошує, що, згідно з позицією ЄСПЛ, батьки повинні мати рівні права в спорах про опіку («Зоммерфельд проти Німеччини») і що найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків ( «Сахін проти Німеччини»). У Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи «Рівність та спільна батьківська відповідальність: роль батьків» (Equality and shared parental responsibility: the role of fathers) № 2079 від 02 жовтня 2015 року Асамблея твердо висловила позицію, що саме розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи стосовно ролей жінок та чоловіків у сім`ї і є відображенням соціологічних змін, які відбулися протягом останніх 50 років. У зв`язку з цим, Парламентська Асамблея закликала всіх її членів, зокрема і Україну, забезпечити законодавчими нормами та адміністративною практикою рівність прав батьків щодо їх дітей. Велика Палата ВС у Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц також відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed