Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

29.04.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся орган опіки та піклування - Адміністрація Центрального району Дніпровської міської ради, правонаступником якої є Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому позивач, з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог від 30.12.2021 року, просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням їх уточнень від 30.12.2021 року, позивач зазначив, що на обліку в органі опіки та піклування перебуває дитина - [PERSON] , [INFO] , як така, що залишилась без батьківського піклування. Запис про народження дитини був внесений на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України та батько був записаний зі слів матері. Так, 12.12.2020 року на автовокзалі в м. Дніпрі (вул. Курчатова, 10) із особами, які перебували у стані сильного сп`яніння, перебувала дитина - дівчинка віком до 1 (одного) року. Особи, якими з їх слів виявились [PERSON] , [PERSON] , не мали при собі документів стосовно дитини, але назвали дитину « [PERSON] , [INFO] ». Знайдена дитина була доставлена без документів до приймального відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради» з ознаками переохолодження та гострої респіраторної вірусної інфекції. Як пояснив позивач, відповідач веде бродяжницький та аморальний спосіб життя, потрапляла в поле зору правоохоронних органів в м. Дніпрі 12.12.2020 року, у 2018 році у м. Кременчук, в м. Полтаві, в Подільському та Шевченківському районах, мешкала в Херсонській області. Крім того, позивач зазначив, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно трьох дітей: [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2016 року народження. З 12.12.2020 року до моменту звернення позивача до суду дитина [PERSON] знаходиться в інфекційному відділенні № 2 КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР. За час перебування дитини у відділенні нею ніхто не цікавився і не відвідував. Всі ці факти свідчать про те, що відповідач байдуже ставиться до виховання та утримання дитини, ігнорує життя своєї дитини, покинула дитину та не забирає її до себе. У зв`язку з тим, що впродовж 4 (чотирьох) місяців мати не цікавиться дитиною, не намагається повернути дитину до себе на виховання, адміністрацією прийнято рішення про надання правового статусу дитині - [PERSON] , [INFO] , як дитини, позбавленої батьківського піклування, а також прийнято розпорядження про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . З приводу підстав для уточнення позовних вимог шляхом зменшення розміру первісних позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження майна та житла за адресою: [ADDRESS] , позивач зазначив, що вказаний будинок зруйновано, а відповідач веде бродяжницький спосіб життя. Тому інші позовні вимоги, окрім первісної позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач вважає недоцільними, та скористався правом на зміну первісної редакції позовних вимог шляхом їх зменшення. При цьому вказані обставини, що є підставою для зміни первісних позовних вимог, стали відомі позивачу вже після призначення справи до судового розгляду по суті. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, з урахуванням клопотання про уточнення первісних позовних вимог від 31.12.2021 року. Відповідач у встановлений судом строк не подала відзив на позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом та клопотанням про уточнення позовних вимог представник позивача пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище. Крім того, представник позивача додатково пояснила, що відповідач веде аморальний спосіб життя та 12.12.2020 року покинула свою дитину на вокзалі, коли була в стані сильного алкогольного сп`яніння, що підтверджується матеріалами правоохоронних органів. Наразі тривалий час відповідач ігнорує дитину та не цікавиться її життям. Також представник позивача звернула увагу суду на те, що [PERSON] не цікавилася і своїми іншими дітьми, раніше вже писала заяву про відмову від іншої дитини одразу в пологовому будинку та була позбавлена батьківських прав відносно ще трьох своїх дітей. Орган опіки та піклування розшукував відповідача впродовж 2020 року та 2021 року, проте будь-якої інформації від розшуку не надходило. Дитина - [PERSON] , [INFO] , має статус дитини позбавленої батьківського піклування та орган опіки та піклування за результатами проведеного засідання комісії видав розпорядження щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14.06.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.08.2021 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 22.10.2021 року було задоволено клопотання позивача та залучено до участі в цивільній справі № 203/1674/21 правонаступника позивача - Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради - Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради. Ухвалою суду від 31.03.2022 року із занесенням до протоколу судового засідання на підставі положень ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 31, ст.ст.43, 49, 126, 127 ЦПК України було поновлено позивачу строк на подання зміненої редакції позовних вимог, якою зменшено розмір раніше заявлених позовних вимог, та прийнято до розгляду змінену редакцію позовних вимог за клопотанням позивача про уточнення позовних вимог від 31.12.2021 року. У судові засідання, призначені на 22.10.2021 року, 08.12.2021 року, 20.01.2022 року, 15.03.2022 року, 31.03.2022 року, відповідач, яка була повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, в черговий раз не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У судове засідання, призначене на 31.03.2022 року, з`явилась представник позивача. У судовому засіданні судом були заслухані пояснення представника позивача по суті позовних вимог, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, оголошені судові дебати та заслухано заключне слово представника позивача. У судовому засіданні 31.03.2022 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копіями: - свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 25.02.2021 року (а.с.12); - листа Білозерського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.02.2020 року № 261/157-21, за змістом якого позивача повідомлено про наявний актовий запис про народження № 12 від 05.06.2020 року щодо [PERSON] , [INFO] , складений виконавчим комітетом Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області, реєстрація народження проведена відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України: мати дитини - [PERSON] , [INFO] , батько записаний зі слів матері - [PERSON] (а.с.13). На підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що відповідач покинула дитину на автовокзалі, її місце проживання невідоме, позивач надав суду копії: - акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 12.12.2020 року, за змістом якого 12.12.2020 року о 09:00 годині на автовокзалі за адресою: [ADDRESS] , була виявлена дитина жіночої статі (немовля) приблизного віку - до 1 (одного) року; дитина залишилась без належного піклування з боку дорослих, документи у них були відсутні; стан здоров`я дитини під час її виявлення був незадовільний, дитина була переохолоджена з явними ознаками ГРВІ, поряд з дитиною перебували чоловік, жінка на вигляд у стані сильного алкогольного сп`яніння, які представились як [PERSON] , 1981 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження, без жодних документів на дитину (а.с.17); - рапорту працівника поліції про знайдену дитину від 12.12.2020 року (а.с.18); - листів інспектора з ЮП ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 22.01.2021 року «Щодо соціального захисту знайденої дитини», за змістом яких дитину було виявлено та доставлено до медичного закладу 12.12.2020 року з автовокзалу (а.с.19, 20); - листа Служби у справах дітей Херсонської області Білозерської районної державної адміністрації від 10.02.2021 року № 21-31/29, за змістом якого повідомлено, що за місцем реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] , будинок зруйнований та непридатний до проживання; на території Станіславської сільської ради [PERSON] не проживає та не зареєстрована; [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно трьох дітей: [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2016 року народження; з грудня 2016 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, схильна до бродяжництва, веде аморальний спосіб життя (а.с.22); - пояснень сестри [PERSON] від 03.02.2021 року про те, що її сестра [PERSON] поїхала від неї в грудні 2020 року разом з дитиною і на даний час місце її перебування невідомо (а.с.23); - листа Служби у справах дітей Подільської районної у м. Полтаві ради від 26.02.2021 року № 07-1-31/94/1, за змістом якого повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , в Полтавському міському клінічному пологовому будинку 08.11.2018 року народила дівчинку, а 09.11.2018 року породілля в письмовій формі відмовилась від новонародженої доньки, при собі не мала ніяких документів, що засвідчують її особу, відомості про біологічного батька дитини відсутні; за повідомленими нею адресами місця проживання та реєстрації (місце проживання: [ADDRESS] ; місце реєстрації: [ADDRESS] ) її не виявлено (а.с.21); - листів від 11.03.2021 року № 01-31/65, від 22.03.2021 року № 01-31/85 Служби у справах дітей Херсонської області Білозерської районної державної адміністрації «Щодо дитини [PERSON] », від 07.04.2021 року начальника СЮП ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області «Щодо соціального захисту знайденої дитини», за змістом яких повідомлено, що [PERSON] за адресою місця реєстрації ( [ADDRESS] ) не проживає, її місцезнаходження невідомо, відсутні відомості про дитину без батьківського піклування або документи на дитину [PERSON] , [INFO] ; жодних звернень до Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області щодо розшуку безвісно зниклої малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , протягом 2020-2021 років не надходило (а.с.24, 25, 26); - листа від 02.04.2021 року № 5/449 Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, акту про факт передачі дитини від 15.04.2021 року, розпорядження голови Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради від 14.04.2021 року № 34-р «Про надання правового статусу дитині - [PERSON] , [INFO] », повідомлення Управління-служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради від 20.04.2021 року № 08/21-621, за відомостями з яких повідомлено про те, що дитина - [PERSON] , [INFO] , з 12.12.2020 року знаходилась в інфекційному відділенні № 2 Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, дівчинкою ніхто не цікавився; дитина була передана Управлінням-службою у справах дітей Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» ДМР на підставі направлення від 15.04.2021 року, стан здоров`я - здорова; [PERSON] , [INFO] , було надано правовий статус дитини позбавленої батьківського піклування; дитина взята на первинний облік в Управлінні-службі у справах дітей Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради за № 3/2021 від 01.04.2021 року (а.с.14, 15, 27, 28); - витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 06.04.2021 року та розпорядження голови Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради від 14.04.2021 року № 40-р «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] », за відомостями з яких органом опіки та піклування було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що [PERSON] не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини (а.с.16, 29-30). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу позбавлення відповідача батьківських прав. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначена необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішенні суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень статті 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами 2, 4 статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтями 3, 9, 18 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз викладених вище норм вказує, що, зокрема, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, це може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав, проте лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 11.06.2021 року, справа № 758/9706/18, провадження № 61-17898св20, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (параграф 57). Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2019 року, справа № 570/3742/17, які на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України, також враховуються судом. Відповідно до положень статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз встановлених у судовому засіданні обставин справи, досліджених письмових доказів в їх сукупності та викладених вище норм чинного законодавства України, дає суду підстави для висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, така поведінка відповідача є винною та є результатом свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд враховує те, що орган опіки та піклування надав суду висновок (розпорядження) щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини, який суд вважає достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини, а зворотного суду доведено не було. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону здійснюють, в тому числі органи опіки та піклування або служба у справах дітей. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов Центральної адміністрації Дніпровської міської ради підлягає задоволенню у повному обсязі. З приводу розподілу судових витрат зі сплати судового збору суд зазначає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн за одну позовну вимогу немайнового характеру, з урахуванням ставки судового збору станом на 01.01.2021 року.

Outcome: approved