Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

15.12.2021 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просила визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно після рідної тітки зі сторони батька, [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку загальною площею 2,3188 га для ведення особистого селянського господарства к.н. 0721885000:04:000:0093, що в [ADDRESS] та на земельну ділянку загальною площею 0,5877 га для ведення особистого селянського господарства к.н. 0721885000:04:000:0094, що в [ADDRESS]. Окрім того просила встановити факт її проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла рідна зі сторони батька позивача - [PERSON] . На випадок своєї смерті остання склала заповіт 04.08.2016, яким заповіла на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, що їй належить на день її смерті і на яке вона матиме право за законом, своїй племінниці [PERSON] . Вказує, що вона належним чином прийняла спадщину, постійно проживаючи зі спадкодавцем протягом тривалого часу до дня смерті останньої, доглядала тітку, піклувалась про неї, оскільки [PERSON] була самотньою, дітей не мала. Бажаючи належним чином реалізувати своє право на спадкування за заповітом, позивач звернулась до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневича О.А. із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно у зв`язку із тим, що позивачем пропущено строк на прийняття спадщини, оскільки реєстрація місця проживання спадкодавця та позивача відрізняються, що не може свідчити проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою від 17.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. 24.01.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній не заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Додатково повідомив, що його рідна сестра, [PERSON] , не була одружена, дітей не мала, була самотньою, тому домовилась з його дочкою, [PERSON] , про те, що остання буде доглядати за нею довічно та жити з нею. Між [PERSON] та [PERSON] також 16.12.2016 було укладено договір довічного утримання. Вказав, що протягом усього часу з грудня 2016 по 17.09.2018 [PERSON] проживала разом із його сестрою та доглядала її, організувала її поховання. 22.03.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. 22.03.2022 до суду також надійшло клопотання представника відповідача, Луцької міської ради, про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 2,3188 га для ведення особистого селянського господарства к.н. 0721885000:04:000:0093, що в [ADDRESS] та на земельну ділянку загальною площею 0,5877 га для ведення особистого селянського господарства, що в [ADDRESS], що стверджується копіями державних актів на право на земельні ділянки серії ЯД №317131 та №317132 (а.с. 9-10). Позивачем стверджується, а відповідачами не заперечується факт того, що [PERSON] приходиться рідною племінницею [PERSON] зі сторони батька (а.с.47). Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 04.08.2016 посвідчений секретарем Озерцівської ради Ківерцівського району Волинської області та зареєстрований в реєстрі за №6, відповідно до якого спадкодавець зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, яке буде належати їй на день її смерті і на яке вона буде мати право за законом, вона заповіла своїй племінниці [PERSON] (а.с.7). У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Красневича О.А. від 16.11.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки вона не прийняла спадщину у встановленому законом порядку - не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк та не надала належних доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на день її смерті, видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на майно немає можливості. При цьому суд враховує, що інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України шляхом спільного проживання відсутні, оскільки у відповідності до копії похоронного свідоцтва Свято-Покровського храму ВЄ УПЦ від 02.12.2021, письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 04.12.2021, пояснень відповідача [PERSON] , викладених у відзиві встановлено, що на час смерті з [PERSON] проживала лише її рідна племінниця [PERSON] ( а.с.21, 28-30, 47). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті [PERSON] є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Як встановлено ст. 1218, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вся спадщина вважається належною позивачу з часу смерті спадкодавця. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] визнав позов в повному обсязі. На підставі наведеного та ст. 1216-1218, 1222, 1223, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved