Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

орган опіки та піклування Дубенської міської радив інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно нього. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON] . Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30.11.2018 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. За час відбування покарання він жодної грошової допомоги сину [PERSON] не надсилав. Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 26.11.2019 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку з тим, що його батьки - [PERSON] та [PERSON] відбувають покарання в місцях позбавлення волі. Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради опікуном над дитиною призначено його бабусю [PERSON] . 25.06.2021 відповідач звільнений із державної установи "Полицька виправна колонія (№76)", проте він не звернувся до виконавчого органу міської ради за місцем проживання дитини з заявою про повернення йому дитини та висновку цього органу про можливість передачі дитини для подальшого виховання. [PERSON] на даний момент ніде не працює, не проживає за місцем реєстрації, місце його проживання родичам невідоме, а також не бере участі у вихованні та утриманні свого малолітнього сина [PERSON] . Так, на обліку в амбулаторії перебуває дитина [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . При відвідуванні дитини вдома, а також при зверненні в амбулаторію з приводу медичних оглядів, захворювань та проведення щеплень з хлопчиком була бабуся. Батька дитини дільнича служба амбулаторії не пригадує. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] , яка є його опікуном. Умови проживання задовільні, дитина забезпечена усім необхідним, бабуся належно виконує обов`язки опікуна. Батьки дитини з сином не проживають, жодної участі у вихованні та утриманні дитини не беруть. Відповідач не заперечує позбавленню його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , про що свідчить його заява від 22 вересня 2021 року, завірена приватним нотаріусом. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дубенської міської ради. На засідання комісії відповідач не з`явився. Опікун дитини [PERSON] повідомила комісії про те, що батько не бере жодної участі у вихованні та утриманні [PERSON] , не цікавиться його здоров`ям та життям. Вищенаведені обставини свідчать про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , а тому просить позбавити його батьківських прав. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] в підготовчому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, справу розглянути по суті, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи в підготовче засідання не з`явився. Згідно нотаріально посвідченої заяви не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина - [PERSON] . Просить справу розглядати без його участі (а.с. 11). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с. 4, 5-6). Вироком Дубенського міськрайонного суду від 30.11.2018 [PERSON] було засуджено на 3 роки та 6 місяців позбавлення волі (а.с. 9-10). Приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Стадійчук О.В. 22.09.2021 було завірена заява № 1169 [PERSON] , про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина - [PERSON] , так як він не приймає участі у його вихованні та утриманні (а.с. 11). 26 листопада 2019 року [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено йому опікуна [PERSON] (а.с. 12, 13). 25.06.2021 [PERSON] звільнений із державної установи «Полицька виправна колонія (№76)" (а.с. 14). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 22.11.2021 [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, дитина забезпечена усім необхідним, має окрему кімнату, бабуся належно виконує обов`язки опікуна. Батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] - з сином не проживають, жодної участі у вихованні та утриманні дитини не беруть (а.с. 15). При зверненні в амбулаторію з приводу медичних оглядів, захворювань та проведення щеплень з [PERSON] була його бабуся. Батька дитини дільнична служба амбулаторії не пригадує, згідно інформації амбулаторії №3 ЦПМСД Дубенської міської ради від 12.01.2022 (а.с. 16). Згідно письмового висновку № 561/05-02-29/22 від 08.02.2022 орган опіки та піклування Дубенської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина - [PERSON] (а.с. 17-18). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку сина, окрім того він не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина - [PERSON] . Подання даного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати належить стягнути з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved