Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У вересні 2021 року фізична особа-підприємець\~ [PERSON] звернувся з позовом до\~ [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 14.01.2021 [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем і працював водієм експедитором автотранспортних засобів. Того ж дня з [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого останній взяв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх товарно -матеріальних цінностей отриманих на зберігання, перевезення, переробку або застосування у процесі виконання роботи. На виконання замовлення №04110 від 24.06.2021 відповідачу ввірений сідельний тягач марки «DAF», держаний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «KOGEL», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та доручено здійснити доставку вантажу за маршрутом Ozimek-Херсон із строком доставки 06.07.2021. 03.07.2021 позивачем здійснено заправку ввіреного відповідачу транспортного засобу дизельним паливом в кількості 670 літрів. 04.07.2021 при виїзді за маршрутом відмічені і зафіксовані в журналі пошкодження транспортного засобу у вигляді тріщини правого дзеркала. В період з 04.07.2021 по 06.07.2021 відповідач рухався за визначеним маршрутом, проте 06.07.2021 повідомив консультанта про пошкодження транспортного засобу, а 07.07.2021 скерував СМС повідомлення про те, що транспортний засіб, документи і ключі залишив на паркові, трудові відносини з позивачем припинив. Того ж дня ДЖІ ПІ СЕ система моніторингу зафіксувала злиття 505 літрів палива. Про факти злива палива повідомлено поліцію і розпочато кримінальне провадження №12021255340000210 за ознаками ч.1 ст.185 КК України. Одночасно представником позивача зафіксовані механічні пошкодження транспортного засобу. Покликаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з відповідача спричинену матеріальну шкоду в загальному розмірі 49\~638,36 грн, а саме: 1)вартість 505 літрів злитого палива - в розмірі 11\~943,25 грн, 2)вартість матеріального збитку від пошкодження транспортного засобу в розмірі 25\~857,27 грн, 3)вартість експертного дослідження 2000,00 грн, 4)штраф 300 Євро, що еквівалентно 9\~837,84 грн, який накладено на позивача за порушення строків виконання замовлення. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався правом подати відзив на позовну заяву. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 07.09.2021. В результаті повторного автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Денисюк Т.В. На підставі п.2 ч.6 ст.19, ч.1 ст.274 ЦПК України визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позиція сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і пояснив, що при прийнятті на роботу водії-експедитори беруть на себе повну матеріальну відповідальність за збереження не лише вантажів, але й транспортних засобів та раціональне використання палива, тому при виїзді на маршрут у відповідних журналах фіксують обсяги виданого палива і наявні механічні пошкодження на транспортному засобі. 04.07.2021 [PERSON] отримав справний транспортний засіб із незначним пошкодженням дзеркала, паливо в об`ємі 670 літрів та вантаж. 06.07.2021 відповідач надіслав консультанту фото із зображенням пошкодженого транспортного засобу, однак дорожньо-транспортну подію не зафіксував, працівників поліції не викликав, причини, які призвели до пошкодження автомобіля консультанту не повідомив. Після події відповідач не з`явився на роботу, тому з`ясувати причини дорожньо-транспортної пригоди не виявилось можливим. Оглянувши транспортний засіб за місцем його знаходження на стоянці, інший водій та представник виявили механічні пошкодження та відсутність палива. У телефонному режимі відповідач повідомив, що паливо є компенсацією його заробітної плати, хоча заборгованість із заробітної плати перед відповідачем відсутня. Що стосується вантажу, то він був непошкоджений, проте за порушення строків поставки позивач недоотримав 300 євро. Позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі завдану шкоду. Аналогічні за змістом показання надав в суді свідок [PERSON] . Представник позивача адвокат Курбай Л.М. позов підтримала, мотивуючи тим, що не зважаючи на те, що посада водія не включена законодавством до переліку посад, обіймаючи які працівники можуть нести повну матеріальну відповідальність, однак при укладенні трудового договору [PERSON] погодився на виконання обов`язків водія експедитора, був ознайомлений з посадовими обов`язками та добровільно уклав договір про повну матеріальну відповідальність. Позивач, як власник транспортного засобу, забезпечуючи відповідача роботою, повинен мати гарантію збереження його майна, тому покладання на відповідача обмеженої відповідальності не буде відповідати завданням трудового законодавства. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 14.01.2021 між фізичною особою підприємцем [PERSON] та фізичною особою [PERSON] укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким [PERSON] зобов`язується виконувати обов`язки за професією водія автотранспортного засобу з оплатою праці в розмірі мінімальної заробітної плати на місяць з гнучким графіком роботи з підсумковим обігом робочого часу. Тоді ж між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за змістом якого працівник, який займає посаду «водія-експедитора автотранспортних засобів» бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх товаро - транспортних цінностей отриманих ним на зберігання, перевезення, переробку, а власник зобов`язується створити працівникові умови, необхідні для належного виконання прийнятих за договором зобов`язань (п.1.2 договору). Підставою для притягнення відповідального працівника до відповідальності є матеріальна шкода, завдана власнику, заподіяна розкраданням, умисним знищенням матеріальних цінностей, знищення або псування через недбалість, необережність, що підтверджується відповідними документами. Працівник звільняється від відшкодування шкоди, якщо встановлено, що шкода заподіяна не з його вини ( п. 4.1, п.4.4 договору). Відповідно до посадової інструкції водія-експедитора вантажного автомобільного транспорту останній зобов`язаний нести матеріальну відповідальність та дбайливо ставитись до ввірених йому документів, вантажу, товару, палива. Брати участь у вантажно-розвантажувальному процесі та контролювати завантаженість і цілісність вантажу. Оперативно усувати протягом роботи в рейсі експлуатаційні несправності автомобіля. Здійснювати охорону вантажу й автомобіля під час стоянки (п.4.4, 4.5, 4.11,4.12 посадової інструкції). Згідно з журналом обліку транспортних засобів, журналом обліку палива та копій товаро -транспортних накладних відповідач на виконання замовлення №04110 від 24.06.2021 отримав від позивача 04.07.2021 автомобіль марки «DAF», держаний реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «KOGEL», державний реєстраційний номер [NUMBER] , вантаж, паливо об`ємом 670 літрів, і розпочав рух за маршрутом до м.Херсон із строком доставки 06.07.2021. 06.07.2021 відповідач [PERSON] повідомив представника позивача про дорожньо-транспортну пригоду, на підтвердження чого скерував фото звіт. 07.07.2021 відповідач [PERSON] залишив пошкоджений транспортний засіб із непошкодженим вантажем в м.Канів, повідомивши про припинення трудових відносин (зазначені обставини підтверджені показаннями свідка [PERSON] , копією переписки, звітом системи спостереження за рухом автомобіля). Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження з оцінки колісного транспортного засобу №1461 від 27.07.2021 вартість матеріального збитку від пошкодження автомобіля «DAF», держаний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 25\~857,27 грн. вартість експертного дослідження 2000,00 грн. За даними системи спостереження за рухом автомобіля на час зупинки в м.Канів бак містив 505 літрів палива, які згідно показань свідка [PERSON] водій [PERSON] злив і відчужив. 08.07.2021 на підставі заяви [PERSON] від 07.07.2021 про викрадення [PERSON] палива з транспортного засобу розпочато кримінальне провадження №12021255340000210 за ознаками ч.1 ст.185 КК України. Наказом фізичної особи підприємця [PERSON] від 30.07.2021 [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у зв`язку з прогулом. Листом-претензією ДП «Квенбергер Логістикс Укр» [PERSON] повідомлено про списання 300 євро штрафу за порушення строків поставки. У довідці ФОП [PERSON] від 10.01.2002 зазначено про недоотримання коштів в розмірі 9\~837,84 грн (еквівалент 300 євро) за транспортні послуги з перевезення вантажу у міжнародному сполученні автомобілем ДАФ згідно замовлення №04110. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України). Відповідно до частини першої-четвертої статті 130 КЗпП України працівники\~несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси\~працівників\~гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю)\~працівника.\~Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення\~працівника\~до\~дисциплінарної,\~адміністративної\~чи\~кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України). Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків,\~працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі\~прямої дійсної шкоди, але не більше\~свого\~середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Отже, за змістом трудового законодавства працівник відповідає лише за пряму дійсну шкоду і, як правило, в межах середнього місячного заробітку. До повної матеріальної відповідальності працівника можна притягнути лише у випадках, визначених ст. 134 КЗпП України, серед яких зокрема : п.1 - між\~працівником\~і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1\~цього Кодексу\~укладено письмовий\~договір\~про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; п.3 - шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь,\~переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до положень, викладених у статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип диспозитивності цивільного судочинства закріплює за позивачем виключне право визначати предмет і підставу позову. Під\~предметом позову\~розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.\~ Підставу позову\~становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Представник позивача адвокат Курбай Л.М. в судовому засіданні зазначила, що незважаючи на кримінальне переслідування відповідача за фактом викрадення палива з ввіреного транспортного засобу, підставою позову є укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність (п.1 ст.134 КЗпП України). Відповідно до ст. 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Посади і роботи, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва зазначені у Переліку, затвердженому постановою Державного комітету по праці від 28.12.1977 №447/24 ( далі Перелік №447/24). Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди. Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 524/2050/19-ц вказав: «при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України)». Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц (провадження № 61-5969св18) та від 29 жовтня 2020 року у справі №264/2076/17 (провадження № 61-1146св19). На підставі поданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач прийнятий на посаду водія і одночасно дав згоду на виконання обов`язків експедитора. Під час виконання трудових обов`язків відповідачем вчинені дії, внаслідок яких позивачу завдано прямої дійсної шкоди в розмірі 25\~857,27 грн (пошкодження транспортного засобу) та 11\~943,25 грн (вартість злитого палива). Недоотриманий позивачем прибуток у виді списаних штрафних санкцій в розмірі 300 Євро не є в розумінні трудового законодавства прямою дійсною шкодою, а відповідач не є тією посадовою особою, яка могла би відповідати за неотримання прибутку. Що стосується меж відповідальності відповідача, то суд керується наступним. Посада водія не входить до Переліку № 447/24, а функціональні обов`язки водія закріплюють відповідальність за експлуатацію і технічний стан транспортного засобу. Натомість до Переліку № 447/24 входить посада експедитора. Згідно з посадовою інструкцією водія експедитора від 14.01.2021, яку підписав відповідач, зобов`язаний нести матеріальну відповідальність та дбайливо ставитись до ввірених йому документів, вантажу, товару, палива. Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави дійти висновку про те, що договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між сторонами, має юридичну силу тільки в частині відповідальності відповідача за збереження матеріальних цінностей (вантажу), що переданий йому для перевезення з покладанням на нього обов`язків експедитора. У частині відповідальності за збереження автомобіля, на якому він як водій здійснює перевезення вантажу, цей договір юридичної сили не має. Позивач визнав в судовому засіданні, що вантаж не пошкоджено. Таким чином, за пошкодження транспортного засобу відповідач несе обмежену відповідальність в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку. Розмір середнього заробітку, обрахований на підставі наданої позивачем довідки про доходи, згідно з пунктами 2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, становить 7500,00 грн. Щодо судових витрат У частині першій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги на загальну суму 49\~638,36 грн задоволені судом на 15 %, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 136,20 грн (908х15:100). Відповідно до ст.137, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: partial