Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить поділити житловий будинок під літ.А-1, що знаходиться на [ADDRESS] в натурі між співвласниками. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку під літ.А-1, який знаходиться на [ADDRESS] . На земельній ділянці також знаходяться: житловий будинок (Б-1), сарай (В), убиральня (Г), сарай (Ж), навіс (З), альтанка (И), огорожа (І), хвіртка (2), ворота (3), колодязь. Іншим співвласником вказаного житлового будинку є [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту від 08.11.2017, спірний житловий будинок, загальною площею 137,8 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м., складається з наступних приміщень: коридор - 5,4 кв.м., коридор - 8,6 кв.м., житлова кімната - 16,0 кв.м., житлова кімната - 16,5 кв.м., кухня - 15,2 кв.м., житлова кімната - 24,0 кв.м., житлова кімната - 16,1 кв.м., коридор - 7,3 кв.м., кладова - 0,8 кв.м., туалет - 0,8 кв.м., коридор - 3,8 кв.м., ванна - 3,8 кв.м. Відповідач з сім`єю користуються такими приміщеннями: кухня - 15,2 кв.м., житлова кімната - 24,0 кв.м., житлова кімната - 16,1 кв.м., коридор - 7,3 кв.м., кладова - 0,8 кв.м., туалет - 0,8 кв.м., коридор - 3,8 кв.м., ванна - 3,8 кв.м., загальною площею 75,7 кв.м. Позивач користується такими приміщеннями: коридор - 5,4 кв.м., коридор - 8,6 кв.м., житлова кімната - 16,0 кв.м., житлова кімната - 16,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що є значно меншою частиною житлового будинку та не відповідає її частці у праві спільної часткової власності. Між ними існує спір щодо порядку користування і володіння згаданим житловим будинком, а також земельною ділянкою. Договору про поділ житлового будинку в натурі та про порядок користування таким між ними не укладено. Відповідач в добровільному порядку не хоче поділити житловий будинок в натурі та здійснює перешкоди у користуванні її частиною будинку. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №754 від 20 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 26 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою підготовчого судового засідання від 21.10.2020 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Добушовського О.В. про витребування доказів та зобов`язано Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на будинковолодіння по [ADDRESS] . 02.11.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить залишити позов без задоволення мотивуючи тим, що згідно правовстановлюючих документів обох сторін по справі на житловий будинок під літ.А-1 по [ADDRESS] , поділу підлягає не тільки вказаний будинок, а й всі споруди, які є приналежними до такого. Так, 05.02.2018 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на Ѕ частину будинковолодіння в складі одного житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до них господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . У даному свідоцтві вказані: житловий будинок (А-1), який складається з чотирьох житлових кімнат і одної кухні, житлова площа 72,6 кв.м.; житловий будинок житловою площею 14,3 кв.м. (Б-1); сарай (В); сарай (Ж); убиральня (Г); альтанка (И); огорожа (1); хвіртка (2); ворота (3); колодязь. Крім того у вказаному свідоцтві наведена примітка, що право власності на будинок Б-1 не зареєстровано і є самочинно-збудовані прибудова (б), загальною площею 37,5 кв.м., та сарай (Ж). 28.08.2018 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частину будинковолодіння в складі двох житлових будинів з відповідною частиною прилеглих до них господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . У даному свідоцтві вказані: житловий будинок (А-1), який складається з чотирьох житлових кімнат і одної кухні, житлова площа 72,6 кв.м.; житловий будинок житловою площею 14,3 кв.м. (Б-1); сарай (В); сарай (Ж); убиральня (Г); альтанка (И); огорожа (1); хвіртка (2); ворота (3); колодязь. Крім того у вказаному свідоцтві наведена примітка, що право власності на будинок Б-1 не зареєстровано і є самочинно збудовані прибудова (б), загальною площею 37,5 кв.м., та сарай (Ж). Отже у складі вищезгаданого будинковолодіння є самочинно побудовані споруди, які [PERSON] побудувала без відповідних дозволів та погодження із [PERSON] та які не можуть бути предметом поділу відповідно до норм ст.ст.364,367 ЦК України, п.2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55. 25.03.2021 на адресу суду надійшли матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння по [ADDRESS] . Ухвалою підготовчого судового засідання від 19.05.2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Добушовського О.В. та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі. 16.09.2021 на адресу суду надійшов висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою від 17.09.2021 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 02.11.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з мотивів наведених в позовній заяві. Просив позов задоволити та стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору, за проведення експертизи та на правничу допомогу. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив позовні вимоги, з мотивів наведених у відзиві на позов та додатково повідомив, що його довірителька не бажає та не має можливості слатити компенсацію позивачу за відхилення від ідеальної частки при поділі, запропонованому експертом. Просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правову допомогу, заявивши, що докази понесених витрат будуть надані суду на протязі п`яти днів після ухвалення рішення суду. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з нижчевикладеного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, зокрема шляхом поділу в натурі майна, що є у спільній частковій власності. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст.264 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини. 05.02.2018 року державним нотаріусом Жидачівської держаної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] /а.с.9/. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з Ѕ частини будинковолодіння в складі двох житлових будинків з відповідною частиною прилеглих до них господарських будівель та споруд, крім самочинно побудованої прибудови «б» загальною площею 37,5 кв.м. та сараю «Ж», що знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці Ходорівської міської ради, належної померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області 12.06.1975 року. На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок, що складається з однієї кухні та чотирьох житловий кімнат (А-1), загальною площею - 137,8 кв.м., житловою площею - 72,6 кв.м.; житловий будинок, що складається з однієї кухні та однієї житлової кімнати (Б-1), загальною площею - 82,7 кв.м., житловою площею - 14,3 кв.м.; сарай (В); убиральня (Г); сарай (Ж); навіс (З); альтанка (И); огорожа (І); хвіртка (2); ворота (3); колодязь (к). Право власності на будинок «Б-1» не зареєстровано. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом за [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112927698 від 06.02.2018 /а.с.10/. Відповідно до інформації зазначеної у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112927698 від 06.02.2018, об`єкт нерухомого майна складається з: житлового будинку (А-1), що складається з однієї кухні та чотирьох житлових кімнат загальною площею 137,8 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м. До господарських будівель та споруд належить: сарай (В), убиральня (Г), сарай (Ж), навіс (З), альтанка (И), огорожа (І), хвіртка (2), ворота (3), колодязь (к). Самочинно побудований сарай «Ж». Крім того з копії технічного паспорту на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , виготовленого на замовлення [PERSON] видно, що зазначене будинковолодіння складається з: двох житлових будинків під літ. А-1, Б-1, сараю під літ. В, убиральні під літ. Г, сараю під літ. Ж, навісу під літ. З, альтанки під літ. И, (а.с.11-14). 28.08.2018 року державним нотаріусом Жидачівської держаної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] /а.с.15/. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з Ѕ частини будинковолодіння в складі двох житлових будинків з відповідною частиною прилеглих до них господарських будівель та споруд, крім самочинно побудованої прибудови «б» загальною площею 37,5 кв.м. та сараю «Ж», що знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці Ходорівської міської ради, належної померлому на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області 14.02.2003 року. На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок, що складається з однієї кухні та чотирьох житловий кімнат (А-1), загальною площею - 137,8 кв.м., житловою площею - 72,6 кв.м.; житловий будинок, що складається з однієї кухні та однієї житлової кімнати (Б-1); загальною площею - 82,7 кв.м., житловою площею - 14,3 кв.м.; сарай (В); убиральня (Г); сарай (Ж); навіс (З); альтанка (И); огорожа (І); хвіртка (2); ворота (3); колодязь (к). Право власності на будинок «Б-1» не зареєстровано. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135779201 від 28.08.2018 /а.с.200/. Відповідно до інформації зазначеної у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 135779201 від 28.08.2018, об`єкт нерухомого майна складається з: житлового будинку (А-1), що складається з однієї кухні та чотирьох житлових кімнат загальною площею 137,8 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м. До господарських будівель та споруд належить сарай (В), убиральня (Г), сарай (Ж), навіс (З), альтанка (И), огорожа (І), хвіртка (2), ворота (3), колодязь (к). Самочинно побудований сарай «Ж». Крім того з копії технічного паспорту на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , виготовленого на замовлення [PERSON] та [PERSON] та матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , видно, що на території вказаного будинковолодіння розташовані: житловий будинок під літ. А-1, частина житлового будинку під літ.А/-1, прибудова під літ. а, прибудова під літ. а1, підвалу під літ. пд., підвал під літ. пд2, житловий будинок під літ. Б-1, прибудова під літ. б, сарай під літ. В, убиральні під літ. Г, сарай під літ. Д, сарай під літ. Ж, навіс під літ. З, альтанка під літ. И, вимощення під літ. І, колодязь під літ. к, огорожа під номером 1, хвіртка під номером 2, ворота під номером 3 (а.с.29-33, а.с4-5 матеріалів інвентаризаційної справи (папка №2)). Також, відповідно до довідки Стрийського МБТІ від 11.2017 №2773 /а.с.92/, будинковолодіння в складі 2-х житлових будинків в [ADDRESS] мають наступні характеристики: два житлові будинки, два сараї, убиральня, навіс, альтанка, огорожа, хвіртка, ворота, колодязь. У тому числі побудовано самочинно: прибудова «б» та сарай «Ж». Право власності на житловий будинок під літ. Б-1 не зареєстровано. Таким чином, на підставі вищеописаних документів встановлено, що в склад будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по Ѕ ідеальної частки, окрім житлового будинку під літ.А-1, входять господарські будівлі і споруди, в тому числі самовільно побудовані, та самовільно побудований житловий будинок, право власності на які не зареєстровано у встановленому Законом порядку. Жодних належних та достатніх доказів того, що такі були побудовані (реконструйовані, прибудовані) та зареєстровані у встановленому порядку з отриманням відповідних дозволів, суду не надано, а також відсутні у матеріалах інвентаризаційної справи. Як випливає з мотивів позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, між сторонами існує спір з приводу порядку користування і володіння житловим будинком, що перебуває в їх спільній частковій власності. Добровільно сторони не домовились (договору не укладено) ні про порядок поділу спільного майна, ні про порядок користування, а тому, на думку позивача, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні її частиною будинку. Відповідно до висновку експерта №42 судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2021 /а.с.149-162/, в результаті проведеного дослідження встановлено, що технічно можливо розділити в натурі житловий будинок під літ.А-1 на [ADDRESS] , який належить по Ѕ частки [PERSON] та [PERSON] відповідно до часток співвласників та експертом пропонується лише один технічно можливий та доцільний варіант поділу, а саме: виділити в житловому будинку під літ.А-1 на [ADDRESS] у власність [PERSON] приміщення коридору під літ. 1-1, площею 5,4 м?, коридору під літ. 1-2, площею 8,6 м?, житлової кімнати під літ.1-3, площею 16,0 м?, житлової кімнати під літ.1-4, площею 16,5 м?, підвалу під літ. «пд» («І»), площею 8,3 м?, а всього загальною площею 54,8 м?; Вартість приміщень - 261 0001,45 грн., загальна вартість ідеальних часток - 304 888.50 грн.; виділити в житловому будинку під літ.А-1 на [ADDRESS] у власність [PERSON] приміщення коридору під літ. І, площею 7,3 м?, кладової під літ. ІІ, площею 0,8 м?, туалету під літ. ІІІ, площею 0,8 м?, коридору під літ. IV, площею 3,8 м?, ванної під літ.V, площею 7,7 м?, кухні під літ.2-1, площею 15,2 м?, житлової кімнати під літ.2-2, площею 24,0 м?, житлової кімнати під літ.2-3, площею 16,1 м?, підвалу під літ. «пд1» («ІІ»), площею 7,3 м?, а всього загальною площею 83,0 м?. Вартість приміщень - 348 775,32 грн., загальна вартість 304 888,50 грн. Грошова компенсація за відхилення від ідеальної частки складатиме 43 887 грн., яку співвласник [PERSON] повинна сплатити співвласнику [PERSON] . Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.316, 317 ЦК України). Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст.356 ЦК України). Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ майна, що є у їх спільній частковій власності. У відповідності до положень ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу, і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Одночасно, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту, що ґрунтується на положеннях ст.ст.15, 16 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №310/7011/17 зроблено висновок, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Верховний Суд в постанові від 01.07.2019 року у справі № 404/10673/14-ц висловив позицію, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. На відміну від виділу, у разі поділу майна (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх учасників (наведене узгоджується з правовою позицією, яка відображена у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 та від 26 травня 2021 року у справі № 205/6134/15-ц ). Враховуючи те, що після поділу спільного нерухомого майна відповідно до статті 367 ЦК України право спільної часткової власності припиняється для всіх учасників, то при такому поділі кожному з співвласників, має бути виділено окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Особа продовжує бути власником майна, але вже не в ідеальній долі (частці) на праві спільної часткової власності, а конкретної речі на праві особистої приватної власності. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст.181 ЦК України). Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.186 ЦК України). Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню (ст.187 ЦК України). Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором (ст.188 ЦК України). У п.п.7,8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Отож, при поділі житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, поділу також підлягають усі господарські будівлі і споруди, що входять до складу такого будинковолодіння, оскільки такі не можуть бути відокремлені (окремими об`єктами права власності) та утворють з будинком єдине ціле. Однак позивач, заявляючи вимогу про поділ житлового будинку під літ.А-1 по [ADDRESS] , не ставить питання про поділ господарських будівель та споруд, що входять до складу такого будинковолодіння. Також суд бере до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво об`єкта нерухомого майна є самочинним за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу, згідно з нормами статті 367 ЦК України. Крім того порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55. Згідно п.п.1.2, 2.2, 2.4 цієї Інструкції, поділ об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 глави 2 цієї Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Наведе відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховним Судом України від 04 грудня 2013у справі № 6-130цс13 та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 127/14320/15-ц. Як уже зазначалось вище, в склад будинковолодіння по [ADDRESS] , входять самовільно побудовані житловий будинок та господарські будівлі і споруди, зокрема житловий будинок під літ.Б-1, сарай під літ.Ж, сарай під літ.Д, право власності на які не зареєстровано у встановленому Законом порядку, а тому вказаний об`єкт нерухомого майна поділу не підлягає. Окрім того, стаття 358 ЦК України регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Таким чином, враховуючи вищевикладене, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту та зміст позовних вимог, який на переконання суду не є ефективним та не забезпечить реальне відновлення порушеного права, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки спір фактично виник з приводу користування лише щодо житлового будинку під літ.А-1, який не підлягає поділу окремо від інших об`єктів, що входять в склад будинковолодіння. Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів. Згідно ч.ч.1,3 ст.140 ЦПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних, зокрема з витребуванням доказів, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. За клопотанням представника [PERSON] - адвоката Добушовського О.В. про витребування доказів судом було зобов`язано Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на будинковолодіння по [ADDRESS] . У зв`язку із наданням суду витребуваних доказів, Стрийським МБТІ понесено витрати в розмірі 508,27 грн., що підтверджується договором №1ФО/4602-8 (2017-661) від 04.11.2020 по виготовленню та засвідченню копій з інвентаризаційних матеріалів та кошторисом для виконання робіт по виготовленню та засвідченню копій інвентаризаційних матеріалів /а.с.132, 132а, 132б, 132в/. Враховуючи наведене, з позивачки підлягає стягненню на користь Стрийського МБТІ 508,27 грн. витрат, пов`язаних із наданням до суду доказів.

Outcome: approved