Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У позові вказував, що 30.09.2006 року уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрували у виконавчому комітеті Долішньошепітської сільської ради, актовий запис №12. У шлюбі народилося троє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним та знаходяться на його матеріальному утриманні. Посилався на те, що останнім часом сімейне життя поступово погіршувалося і в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ними немає взаєморозуміння. Все це призвело до припинення сімейно-шлюбних відносин та ведення спільного господарства і в даний час разом не проживають. Питання поділу спільного майна будуть вирішувати в окремому порядку. Також зазначив, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Вона їздить на заробітки за межі України, але оскільки її заробіток є мінливим, він ставить питання про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Просив: розірвати шлюб між ним та [PERSON] , що зареєстрований 30.09.2006 року виконкомом Долішньошепітської сільської ради, актовий запис №12; стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій фіксованій сумі у розмірі 2000,00 грн на кожну дитину з усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення ними повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідачки сплачений ним судовий збір. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надав до суду заяву, просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини своєї неявки суду не повідомила та не подала у встановлений судом строк відзив на позов. З письмової згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 30.09.2006 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у виконкомі Долішньошепітської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №12, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.09.2006 року, виданого вказаним виконкомом. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] . У шлюбі у сторін народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 10.12.2008 року (повторне), серії [NUMBER] від 05.05.2010 року та серії [NUMBER] від 22.04.2014 року. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз`яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З безпосередньо досліджених та наданих позивачем доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, шлюбні відносини фактично припинено, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач довів, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою суперечить його інтересам, сім`я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню із стягненням з відповідачки на його користь судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. Також судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачем по [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні, про що свідчить довідка №03-255, видана 08.02.2022 року Долішньошепітським старостинським округом №3 Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідачка належної допомоги на утримання дітей не надає, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем та знаходяться на його матеріальному утриманні, відповідачка добровільно допомоги на їх утримання у належному розмірі не надає. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн щомісяця на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Позивач не довів належними та допустимими доказами того, що відповідачка має реальну можливість сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі по 2000,00 грн щомісячно на кожну дитину. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідачки в доход держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112, 114, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial