Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є єдиним власником зазначеної квартири. У квартирі зареєстрована вона, а також [PERSON] та [PERSON] . Проте вони у її квартирі не проживають та не є членами її сім`ї. Відповідачі не оплачувають за комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть. У зв`язку з формальною реєстрацією місця проживання відповідачів виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на неї. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Суд ухвалив розглядати справу без участі позивача та її представника, які у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав до суду письмове клопотання, в якому позов підтримав, а розгляд справи просить проводити без їх участі /а.с.38/. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідачів, які відзиву суду не подали, до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. 04 листопада 2021 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження. 29 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245815116 від 24 лютого 2021 року /а.с.14/. Відповідно до договору дарування квартири від 24 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О., [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла безоплатно в дар у власність квартиру [ADDRESS] /а.с.39-41/. Пунктом 5 Договору дарування квартири від 24 лютого 2021 року передбачено, що відчужувана квартира не надана в користування наймачам (орендарям), не є предметом розгляду судового спору, не є предметом попереднього договору купівлі-продажу. У спірному житлі проживає лише позивач, що підтверджується актами № 38 та № 39 від 16 березня 2021 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка», з яких вбачається, що відповідачі у квартирі [ADDRESS] не проживають /а.с.12,13/. Згідно із ч. 1 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Оскільки відповідачі спільно з власником спірного житла не проживають, витрати на утримання житла не здійснюють, спільним побутом сторони не пов`язані, суд приходить до висновку, що відповідачі не є членами сім`ї власника житла, виходячи зі змісту норм, закріплених у сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Згідно із ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, беручи до уваги, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , у якій вона постійно проживає, відповідачі спільно з власником у цьому житлі не проживають, комунальні послуги не оплачують, а також, враховуючи, що реєстрація відповідачів у спірному житлі створює позивачу певні перешкоди у користуванні ним, зокрема вона має нести додаткові витрати з утримання своєї квартири, суд приходить до висновку, що право відповідачів на користування чужим майном (спірним жилим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України. Зазначена правова позиція повністю відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс6). Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 1816,00 грн. судового збору /а.с.1/.

Outcome: approved