Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

0 0В лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачіа 3 480,55 грн . Позовна заява мотивована тим, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON] стягнено на користь [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 12 194,87 грн, 768,40 грн судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. Збитки були заподіяні позивачу в результаті ДТП, постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУПАП. На підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року було видано виконавчий лист у справі №511/631/19 від 23.10.2019 року, переданий на примусове виконання до Роздільнянського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 20.12.2021 року відповідачем було здійснено фактичне виконання рішення суду в повному обсязі. Позивач посилається на вимоги ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вказав, що з травня 2019 року по 20.12.2021 року втрати від інфляції становлять загальну суму за всі роки 2 341,55 грн; три проценти річних становлять 1 139 грн. Просив позов задовольнити та стягнути вказані кошти на його користь, а також просив стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн та на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Самойленко П.М. в судове засідання не з`явились, надали на адресу заяву в якій позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі. Не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. (а.с.27) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання особи, що зареєстроване у встановленому законом порядку. Однак згідно поштового відправлення по місцю реєстрації відповідач відсутній. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України проводить розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року по цивільній справі №511/631/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON] стягнено на користь [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 12 194,87 грн, а також 768,40 грн судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. (а.с.5) Збитки були заподіяні позивачу в результаті ДТП, постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.09.2015 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУПАП.(а.с.5) Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року було видано виконавчий лист у справі №511/631/19 від 23.10.2019 року, переданий на примусове виконання до Роздільнянського відділу ДВС південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), де було відкрито виконавче провадження ВП №61303586.(а.с.9) 20.12.2021 року постановою державного виконавця Роздільнянського ДВС виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №511/631/19 від 23.10.2019 року 20.12.2021 року було закрито в зв`язку з виконанням рішення суду. (а.с.9) Позивач вказував, що наявні всі підстави для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення. Дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки такі можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Суд, вивчивши матеріали справи, давши оцінку законності та обгрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] виходячи з наступного. Так з огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Суд вважає, відповідач [PERSON] мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за рішенням суду було виконане відповідачем - 20.12.2021 року. Відповідач знав про грошове зобов`язання, що підтверджується ухваленим рішенням суду та діями відповідача щодо погашення боргу під час примусового виконання рішення суду. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, так як приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Суд вважає, що зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, також призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, позивач правильно врахував, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Наведений позивачем розрахунок суми заборгованості є законний, обґрунтований і такий, що не протирічить матеріалам справи, таким чином з травня 2019 року по 20.12.2021 року за 958 днів втрати від інфляції становлять 2 341,55 грн; 3% проценти річних становлять 1 139 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992, 40 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у зазначеній сумі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмір 2 500 грн. В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення №Р24АР24А1966926715С9939 про сплату витрат позивачем на користь адвоката Самойленко П.М., який є представником позивача по даній справі, що свідчить про реальність понесених витрат позивачем і відповідно є підставою для їх стягнення з відповідача в зв"язку з задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved