Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 23 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 6-3942. Позов обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2008 року між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської нотаріальної контори, Сулимою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 6-3945 (далі Договір). Відповідно до п. 1 Договору, [PERSON] (відчужувач) передала у власність [PERSON] (набувачу) належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] приймає зазначену квартиру та зобов`язується утримувати та доглядати довічно [PERSON] . Відповідно до Договору, за згодою сторін, обов`язок набувача по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у цілій відчужуваній квартирі без конкретного визначення частини помешкання; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг; забезпечення, згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; у разі виникнення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом; у разі смерті Відчужувача Набувач зобов`язаний поховати її. Відповідно до Договору, грошова оцінка, зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за зголою сторін визначається у розмірі 500,00 грн., яка в майбутньому підлягає індексації у порядку встановленому законом. Умови Договору довічного утримання відповідачем не виконувалися, за винятком того, що 1-2 рази на тиждень їй приносили обід, ліками та продуктами забезпечувала себе сама, побутових послуг їй не надавалося за виключенням декількох разів, коли відповідач прала її речі та дозволяла прийняти в себе душ; квартплату та комунальні послуги вона оплачувала самостійно, проте коли вона себе погано почувала, оплату за комунальні послуги здійснював чоловік відповідача. Вказує, що потребувала сторонньої допомоги та догляду до липня 2018 року, коли стан її здоров`я погіршувався. В цей період відповідач та її чоловік, а також сусіди та поштарка допомагали їй відновити здоров`я та допомагали по дому. Намір розірвати договір виник у неї після відновлення здоров`я на початку 2019 року, під час того як вона перебувала на лікуванні. Відповідач не забезпечувала порядок у квартирі, крім того з квартири зникло багато її особистих речей, а також оригінал оспорюваного договору, оскільки протягом лікування вона зрозуміла, що відповідач вважала, що вона не поправиться. Спроби мирно припинити дію Договору довічного утримання не призвели до бажаного результату. Відповідач 29 квітня 2021 року подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити повністю. Відзив мотивує тим, що у позовній заяві відсутній предмет спору, а права позивача як сторони Договору довічного утримання від 23.10.2008 р. не були і не є порушеними. Вказує, що з позивачем знайома близько 40 років, оскільки проживали в сусідньому будинку по [ADDRESS] . Остання була близькою подругою її свекрухи, після смерті якої у 2007 році, сама запропонувала її сім`ї, укласти з нею Договір довічного утримання, оскільки переживала за свою старість та подальшу долю. Вказаний Договір було укладено 23 жовтня 2008 року та посвідчено державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б. за реєстровим № 6-3945. Вважає, що наявність юридичних підстав для розірвання зазначеного Договору та повернення позивачу переданого за цим Договором майна є надуманими та не відповідають фактичим обставинам справи й виконанню нею договірних зобов`язань. Вказує, що наявність підстав для розірвання Договору штучно пов`язуються з його невиконанням та є результатом цілеспрямованих дій третіх осіб, які мають на меті заволодіти майном позивача. Представником позивача постійно наводяться інші обставини для розірвання Договору довічного утримання, не зважаючи на те, що позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов такого. У Договорі довічного утримання від 23.10.2008 р. визначені обов`язки набувача є конкретними та визнаними сторонами і обмежуються конкретними визначеннями, якими набувач має забезпечувати відчужувача та матеріальна вартість яких становить 500 грн. на місяць з урахуванням індексації. При укладенні оспорюваного Договору, позивач діяла добровільно, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, про що заначено в преамбулі такого. Враховуючи індивідуальні потреби позивача, за її згодою надавалась допомога у веденні домашнього господарства, здійснювалося приготування їжі та доставка такої два-три рази на тиждень, в тому числі овочів та фруктів. Останній надавалася допомога по самообслуговуванню, а саме надавався автомобіль до її дому, щоб вона могла прийняти ванну та привести себе до ладу. Крім того, для потреб позивача постійно придбавались необхідні для побуту речі, в тому числі мікрохвильова піч. Прибирання квартири, в якій проживає позивач здійснювалося за потреби, так само як і прання її речей. Вказує, що на протязі 12-ти років позивач не мала жодних претензій щодо виконання умов оспорюваного Договору, у них були близькі та довірливі стосунки, сім`я відповідача ставилась до неї як до рідної, на день народження завжди організовували святковий обід, на який вона могла запросити сусідів та своїх подруг. Разом з позивачкою вони регулярно відвідували могили її батьків та прибирали їх. Спілкування з позивачем здійснювалося щоденно, по кілька разів на день, відповідач цікавилася здоров`ям позивача, а також узгоджувала з нею всі питання щодо потреби у харчуванні. Зазначає, що вона постійно консультувалась з сімейним лікарем щодо покращення стану здоров`ям позивача, за необхідності їй придбавалися необхідні ліки, згідно з рецептами лікарів. У липні 2018 року, у позивача були проблеми із здоров*ям, в зв*язку з чим її було доставлено у відділення неврології лікарні Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, зроблено МРТ голови і призначено необхідне лікування, після чого було придбано всі необхідні та забезпечено щоденний догляд. Враховуючи те, що надання позивачу догляду, необхідної допомоги та побутових послуг здійснювалося з огляду на її побажання та індивідуальні потреби, відтак оспорюваний Договір виконувався і виконується належним чином, позивач і надалі безоплатно проживає у своїй квартирі, жодних перешкод у її безоплатному проживанні не чиниться. Вказує, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо невиконання та розірвання Договору довічного утримання, доводи викладенні в позовній заяві є суперечливими, відтак просить в позові відмовити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 01.04.2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового зсідання. Відповідачу роз`яснено право подати відзив та пояснення щодо позову протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду. 12 травня 2021 року, позивач надала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказує, що предметом спору у даній справі є розірвання Договору довічного утрримання в порядку ч.1 ст.755 ЦК України, згідно якої, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від його вини. Зазначає, що твердження відповідача щодо «впливу на неї третіх осіб» є надуманими та необгрунтованими, оскільки рішення розірвати оспорюваний Договір прийняла самостійно, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов такого. Вказує, що намагалася припинити дію Договору самостійно ще з осені 2020 року, але відповідач на її прохання не реагувала, відтак в січні 2021 року, вона письмово, нотаріально засвідченою заявою, звернуласядо останньої з вимогою спірний Договір розірвати. Спроби мирного розірвання Договору були невдалими, відтак звернулася до суду за захистом своїх інтересів, оскільки вважає, що відповідач не має права володіти її квартирою. Вказує, що всі обставини щодо догляду за нею, викладені у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності, відповідач ніколи не надавала їй належної допомоги, в тому числі і фінансової та по оплаті комунальних послуг, жодних витрат на її лікування не несла, а всі дії останньої навпаки були спрямовані на погіршення стану її здоров`я, з метою якнайшвидше заволодіти квартирою. 19 травня 2021 року позивач надала заперечення щодо відповіді на відзив, в яких зазначає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві. Остання в позовній заяві визнає той факт, що відповідач здійснювала всі належні платежі по комунальних послугах, а долучені до суду квитанції зберігалися в позивача. Жодних перешкод у безоплатному проживанні позивача в квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] відповідач не чине і надалі продовжує належно виконувати умови Договору з врахуванням індивідуальних потреб позивача та за її згодою. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 15 листопада 2021 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позову заяву. Відповідач та її представники просили в позові відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив на позову заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставинп справи, на яких ґрунтуються розовні вимоги та заперечення сторін, огб`активно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Статтею 746 ЦК України встановлено , що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Віповідно до частини першої статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (лпікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що 23 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язалася забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно. Зокрема, остання зобов`язалася забезпечити позивача житлом, шляхом забезпечення права безоплатного пожитєвого проживання у цілій квартирі без конкретного визначення частини помешкання, здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу, надавати побутові послуги, забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, у разі виявлення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом. Крім того зобов`язалася у разі смерті позивача, поховати її. Грошова оцінка зазаначених в договорі видів матеріального изначається у розмірі 500 грн. щомісячно та підлягає індексації у порядку, встановленому законом, відповідно до ст.751 ЦК України./ а.с. 5/ За змістом ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрковою О.А., 23 березня 2021 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з заявою про розірвання договору довічного утримання, укладеного з [PERSON] та посвідченого, державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори 23 жовтня 2008 року за реєстровим № 6-3945, за згодою сторін, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань та проханням повідомити про дату та час узгодження процедури укладення договору про розірвання вище вказаного договору протягом десяти днів з моменту отримання заяви./а.с. 33/ На вищевказану заяву [PERSON] одержана відповідь, що містить відомості щодо отримання [PERSON] заяви від 15 січня 2021 року, зареєстрованої в реєстрі за № 30 та повідомлення про те, що фактично підстав для розірвання договору немає, нею виконуються усі договірні зобов`язання в повному обсязі, будь-яких обставин, які б вказували на невиконання чи неналежне виконання нею зобов`язань, визначених договором немає, повідомлення про готовність розглянути пропозиції у разі необхідності додаткової матеріальної та/або соціальної допомоги, іншого характеру підтримки, що виходить за межі укладеного договору та повідомлення про готовність, наявність можливості зустрітися із [PERSON] у приміщенні Першої Львівської нотаріальної контори 22 березня 2021 року о 10 год. 00 хв./а.с. 35/ Позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог посилається, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання, не надавала щомісячну грошову допомогу, не здійснювала відповідну її індексацію, комунальні послуги сплачувала з її особистих коштів, не забезпечувала належним харчуванням та доглядом, в тому числі медичним, ліків не придбавала, в зв*язку з чим вона вирішила розірвати Договір довічного утримання з останньою. Разом з тим, у своїх поясненнях не заперечує, що вона і надалі безоплатно проживає у квартирі, жодних перешкод у проживанні їй не чиниться, медична допомога їй надавалась, зокрема за супроводу відповідача проходила медичні обстеження та перебувала на лікуванні. Вказує, що з допомогою відповідача та її чоловіка отримала субсидію для оплати житлово-комунальних послуг, кілька разів на тиждень відповідач або її чоловік привозили домашню їжу, за необхідності надавалась допомога по прибиранню квартири та інші побутові послуги, в тому числі придбання ліків за необхідності. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем [PERSON] , оскільки працює на почті і остання приходила до неї за пенсією, іноді приносила їй пенсію додому, періодично допомагала в побуті. З її слів знала, що вона уклала Договір довічного утримання з [PERSON] , який має намір розірвати, в зв`язку з неналежним виконанням умов такого. Вказує, що особисто з відповідачем незнайома, проте бачила її кілька разів, коли вона разом з чоловіком привозила їжу та провідувала позивача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком відповідача, а позивача знає з дитячих років, оскільки проживав з нею в одному будинку. Договір довічного утримання його дружина з [PERSON] уклали у 2008 р. на прохання останньої. Договір було укладено добровільно, зазначено всі істотні умови такого, на що сторони погодились, узгодивши взаємні права та обов`язки. Оспорюваний Договір виконувався і виконується належним чином, позивач безоплатно проживає і проживала у своїй квартирі, їй надається уся необхідна допомога в побуті та харчуванні. Останній оформлено субсидію, він сплачував комунальні платежі, квитанції віддавав позивачу, оскільки вона на цьому настоювала. Позивач постійно забезпечувалась домашньою їжею, яку готувала його дружина, продуктами харчування за її бажанням, які привозив особисто, крім того позивачу надавалась уся необхідна медична допомога та відповідне лікування. Жодних претензій позивач ні до його дружини, ні до його сім`ї з приводу неналежного виконання умов Договору довічного утримання не мала, а наприкінці 2019 року, без пояснення причин повідомила, що їх допомоги більше не потребує і бажає розірвати оспорюваний Договір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з [PERSON] та [PERSON] на протязі багатьох років, оскільки проживає по сусідству та усі перебували у близьких та дружніх стосунках, разом святкувала дні народження та родинні свята. У 2008 році [PERSON] з власної ініціативи уклала Договір довічного утримання з відповідачем і такий виконувався і виконується належним чином. Позивач і надалі проживає у своїй квартирі, за нею здійснювався необхідний догляд, остання постійно забезпечувалась домашньою їжею та необхідними продуктами харчування. За потреби відповідачем запрошувались лікарі, проводилось необхідне лікування та забезпечення ліками. Позивач не мала жодних претензій з приводу невиконання чи належного виконання умов договору, а у 2019 році, вирішила такий розірвати без пояснення причин. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання, а також положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням наведенного, суд встановив, що обов`язки по догляду та утриманню відчужувача [PERSON] , згідно Договору довічного утримання від 23.10.2008 р. виконувались відповідачем в об`ємі, який передбачено його умовами, позивачем не надано жодного достовірного доказу, який би підтверджував порушення умов договору довічного утримання зі сторони відповідача, копії чеків з закладів торгівлі та аптек, що додані позивачем до позовної заяви про розірвання договору довічного утримання, як і копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг не спростовують належне виконання відповідачем умов договору, відтак суд доходить до переконання про відсутність підстав для розірвання оспорюваного Договору на підставі пункту 1 частини першої статті 75 ЦК України. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed