Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

15.11.2021 року [PERSON] в особі представника - адвоката Гостєвої К.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 01.10.1994 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, актовий запис № 547, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу у сторін малолітніх чи неповнолітніх дітей не має. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через постійні сварки та суперечки на підґрунті різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння, що призвело до того, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Сторони більше року не спілкуються. Спільне господарство не ведеться. Однак відповідач не бажає звертатися до відповідного органу або надати позивачу засвідчену належним чином заяву задля розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Відновлення сімейних стосунків і збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе. Спір, щодо розподілу сумісно нажитого майна, відсутній. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти адвокату Гостєвій К.М., яка надала заяву, в якій просить розглянути справу без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] , повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач та її представник згідно з наданою заявою не заперечують проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надану представником позивача заяву, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 01.10.1994 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя було видано свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER] та в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 547 (а.с. 9). Від шлюбу у сторін малолітніх чи неповнолітніх дітей не має. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (понад рік) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] , не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені нею і документально підтверджені судові витрати за вимогу про розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved