Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь борг в сумі 91172,45 грн., з яких: 79200,00 грн. - основний борг; 2318,73 грн. - інфляційне збільшення, нараховане на суму основного боргу; 5750,14 грн. - 25% річних від простроченої суми; 3903,58 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 липня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладений договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідачка отримала від позивача грошові кошти в сумі 106654,00 грн. Укладаючи даний договір, відповідачка взяла не себе зобов`язання в період до 28.02.2022 року щомісяця сплачувати позивачу частину отриманих за договором грошових коштів, зокрема не менше, ніж 10000,00 грн. Однак, відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики, тому відповідно до умов договору ( п. 10 та п. 12) у позивача виникло право вимоги до відповідачки дострокової сплати позики у повному обсязі до закінчення терміну, визначеного п. 3 договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 25 відсотків річних від простроченої суми та відповідно до п. 9 договору нарахування пені на всю суму заборгованості, яка залишилась несплаченою, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.02.2022 року відкрито провадження в справі, яку призначено до підготовчого засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] не прибув. Представник позивача адвокат Линник Є.В. надіслав до суду заяву, у якій просить підготовче засідання проводити без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не прибула, через канцелярію суду надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06 липня між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в сумі 106654, 00 грн., зі строком повернення відповідачкою у будь-який час до 28.02.2022 року. Укладаючи договір, відповідачка взяла не себе зобов`язання в період до 28.02.2022 року кожного місяця сплачувати позивачу частину грошових коштів, зокрема не менше, ніж 10000,00 грн., що передбачено п. 7 договору позики. Із таблиці повернення позики, що є додатком 1 до договору позики від 06 липня 2021 року, вбачається, що відповідачкою повернуто позивачу 30 липня 2021 року частину позики у сумі 27454,00 гривень. Наступні частини позики, відповідно до п. 8 договору позики, відповідачка зобов`язана повертати не пізніше останнього дня кожного наступного місяця до 28.02.2022 року. Як встановлено, відповідачкою не виконано взяті на себе зобов`язання за договором позики, а саме прострочено повернення чергової частини позики за серпень, вересень та жовтень 2021 року. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 9 договору позики передбачено, що у разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики більш ніж на 3 дні нараховується пеня на всю суму заборгованості, яка залишилась не сплаченою. Розмір пені складає подвійну облікову ставку НБУ за кожен день прострочення оплати і повинна бути сплачена позичальником разом з оплатою основної суми боргу. Відповідно до пункту 10 договору позики у разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики більш ніж на 3 дні та вчинення інших порушень умов договору позикодавець має право вимагати сплати позики у повному обсязі до закінчення терміну, визначеного п. 3 договору. У цьому разі позичальник зобов`язаний сплатити всю суму несплаченої позики упродовж 2 діб або в інший строк за домовленістю сторін. Відповідно до пункту 12 договору позики у випадку прострочення терміну повернення позики, які визначені п. 3, п. 10 цього договору, позичальник зобов`язаний повернути суму неповернутої позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 25 процентів річних від простроченої суми. Відтак, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, зважаючи на умови договору позики від 06.07.2021 року, які погоджені сторонами, вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобов`язань відповідачкою, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики від 06.07.2021 року в сумі 91172,45 грн., з яких: 79200,00 грн. - основний борг; 2318,73 грн. - інфляційне збільшення, нараховане на суму основного боргу; 5750,14 грн. - 25% річних від простроченої суми; 3903,58 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 911,70 грн., що підтверджується квитанцією від 15.12.2021 року № ПН2899729 та в сумі 10,00 грн., що підтверджується квитанцією від 15.12.2021 року № ПН2899916. Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на дату звернення позивача з позовом до суду) передбачено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11350,00 грн.). Як вбачається з матеріалів справи ціна позову становить 91172,45 гривень, відтак,відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в розмірі 911,72 гривень, що становить один відсоток ціни позову.

Outcome: approved