Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно, набутого за час спільного проживання, відшкодування витрат на утримання, догляд та лікування спадкодавця, який мотивовано тим, що вона з вересня 1991 року почала проживати однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] . 21.12.1991 вони зареєстрували шлюб, в зв`язку з виниклими в чоловіка неприємностями на роботі за його вимогою 16.09.1995 шлюб було розірвано. Однак, вони продовжували проживати разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Протягом 28 років вели спільне господарство, саджали городину, робили ремонти, купували побутову техніку, відпочивали разом у санаторіях, придбали автомобіль «Nissan Kubistar» 2008 р.в., мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. За час спільного проживання ними набуте наступне майно: кольорові телевізори три одиниці морозильна камера «Норд» у 2008 році, газовий котел «Вакула-Г» у 2013 році, кухонний комбайн «Витек`у у 2008 році, вентилятор «Сатурн» у 2011 році, масляний обігрівач «Ямаха» у 2010 році, пилосос «LG» у 2008 році, кольоровий телевізор «Daewoo» у 2008 році, супутникова антена 2008 році, морозильна камера «Індезит» 2011 році, двохдверний холодильник «Індезит» у 2007 році, а також меблі - стінка, кухонна мебель та інше. Ними спільно понесені витрати на ремонт будинку та встановлення обладнання газового, телевізійного, водовідведення, купівлю шиферу та інше. У 1996 р. [PERSON] захворів на цукровий діабет, залишив працю з 28.02.2003, стан його здоров`я різко погіршився, 01.01.2010 отримав 1 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з дією іонізації випромінювання та інших шкідливих факторів внаслідок аварії па ЧАЄС із зазначенням необхідності постійного стороннього догляду. Тому з 2010 року всі кошти з сімейного бюджету використовувались на лікування, придбання спецзасобів, оперативне втручання та спеціальний режим харчування чоловіка, у зв`язку ампутацією обох кінцівок ніг, не міг самостійно пересуватися і обслуговувати себе, потребував постійного стороннього догляду, тому позивач тривалий час (28 років) опікувалася померлим, матеріально забезпечувала, сплачувала комунальні послуги за належний йому будинок, отримувала за нього пенсію, перебувала поруч увесь час із лежачим хворим. [PERSON] помер [INFO] , позивач здійснила поховання [PERSON] за власний рахунок, також за її власні кошти було придбано все для ритуалу поховання та проведення поминальний обід. Спільних дітей з [PERSON] не було. Спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , за заповітом є його донька [PERSON] , [INFO] . У статті 1232 ЦК України законодавцем закріплено обов`язок спадкоємців відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на лікування та догляд за хворою людиною. Постійне піклування з 2010 року до 01 січня 2020 року, полягало в тому, що позивач весь час знаходилась поруч з хворим чоловіком, доглядала його під час лікування, реабілітації після ампутації обох кінцівок ніг протягом шести років, на лікування витрачено нею 20 700 гривень. Молодша медична сестра з догляду за хворими отримує заробітну плату 4 723 грн. Молодша медична сестра допомагає у догляді за хворими і стежить за станом лікарняних палат і приміщень. Вона проводить зміну натільної і постільної білизни, миє і провітрює лікарняні палати, відстежує виконання хворими і відвідувачами режиму дня, забезпечує правильне використання і зберігання предметів догляду за хворими. Вважає, що за час протягом останніх трьох років з 2016 по 2020 рік. за роботу, яку вона виконувала фактично на посаді молодшої медичної медсестри їй потрібно відшкодувати спадкоємцем [PERSON] збитки на суму 4723*12*36= 170 028 грн, та на придбання ліків для її батька [PERSON] у середньому за останні три роки на суму 20 700 грн., а всього на суму 190 728 грн. Просить суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] з вересня 1991 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] , визнати спільною сумісною власністю з спадкодавцем [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0807 га. в [ADDRESS] , та спадковий будинок в с.Хмільна, Черкаського району, Черкаської області, стягнути з [PERSON] витрати за догляд та лікування за спадкодавцем [PERSON] пропорційно її частки в спадковому майні у сумі 190728 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1907,28 грн.. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду від 12.06.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано у державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної кантори спадкову справу після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м.Каневі, та з архіву КНП «Канівська ЦРЛ» Канівської районної ради амбулаторну медичну карточку [PERSON] .. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Дяченко В.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснили, що позивач з вересня 1991 року стала проживати однією сім`єю з [PERSON] офіційно перебувала у шлюбі з спадкодавцем з 21.12.1991 по 16.09.1995, шлюб був розірваний у зв`язку з проблемами [PERSON] на роботі, але вони продовжували проживати далі разом до його смерті, тобто 28 років. [PERSON] спірний будинок по [ADDRESS] , придбав до 1991 року, тобто до шлюбу. Відповідач [PERSON] проживала з бабусею, але часто приходила до батька, з 17 років Яна не проживала в м. Каневі, у 2018 році приїхала з дітьми та почала проживати у цьому ж будинку. Позивач разом з чоловіком придбали частину будинку по [ADDRESS] , але в ньому не проживали, оформлена на неї, оскільки кошти були її особисті. У 2017 році вона мала нотаріальне доручення померлого [PERSON] видане її ім`я, оскільки він був інвалідом і вона вирішувала всім господарчі питання, отримувала його пенсію. Про заповіт [PERSON] на ім`я доньки не знала і остання про це їй також не казала. Позивач особисто організовувала ремонт будинку, утримувала його. Також за час спільного проживання з [PERSON] за спільні кошти був придбаний автомобіль, який був оформлений на доньку [PERSON] .. Останні 10 років [PERSON] тяжко хворів, не міг утримувати будинок, вона витратила на лікування з 2016 року згідно чеків 20700 грн. Пенсія у [PERSON] була дуже низька, тому її не вистачало на лікування і вона змушена була працювати на двох роботах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, хоча у поясненнях не заперечувала факт проживання однією сім`єю [PERSON] з її батьком [PERSON] , в іншій частині позову просила відмовити та пояснила, що коли померла її мама їй було дев`ять років, тому вона проживала у бабусі. Через рік після її смерті у 1991 році тато почав проживати з [PERSON] , коли їй було 14 років він забрав її до себе, але умови проживання та спілкування були неможливі. Після закінчення школи вона поїхали до м.Черкаси, повернулася додому в 2019 році і тато прийняв її у будинку. Заповіт був посвідчений у с.Хацьки, Черкаського району у сільській раді у 2014 році, коли тато приїхав до неї та її чоловіка погостювати. Заперечувала щодо визнання житлового будинку спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] оскільки він був придбаний у шлюбі з її мамою [PERSON] ( [PERSON] ), а спірна земельна ділянка у 2005 році була лише приватизована. Спадкове майно у с. Хмільна, Канівського району, залишилося після смерті її бабусі і батьком не оформлено. Стягнення витрат на лікування батька [PERSON] в сумі 190728 грн. не визнає повністю, оскільки також допомагала на його лікування, деякий період з червня до жовтня 2004 року, після операції вона доглядала батька вдома в с.Хацьки, Черкаського району, де зареєстрована з дітьми у будинку свого чоловіка. Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків. Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З лікарського свідоцтва про смерть №1 від 02.01.2020 (а.с.35) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] вдома за адресою по [ADDRESS] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2020 (а.с.42) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в м. Каневі Черкаської області. З оголошення з газети (а.с.43) вбачається, що освітяни Канівщини висловлюють щирі співчуття методисту РМК освіти, молоді та спорту Канівської РДА Гонголь О.О. з приводу смерті чоловіка [PERSON] . З довідки виконкому Канівської міської ради Черкаської області від 02.01.2020 (а.с.64) вбачається, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] , який помер [INFO] , за власний рахунок. З довідки про склад сім`ї від 02.01.2020 (а.с.41) вбачається, що за адресою: по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З довідки Канівського Успенського собору УПЦ від 20.05.2020 №098 вбачається, що [PERSON] дійсно 03.01.2020 придбала церковні товари для похорону [PERSON] , який мешкав по [ADDRESS] та проводила поминальний обід на 60 осіб в столовій. З акту №10 прийому-здачі по постачанню послуг від 16.01.2020 та рахунку №КПІМ000010 від 16.01.2020 (а.с.65) вбачається, що [PERSON] замовила та оплатила в КП «Місто» послуги похоронні та суміжні послуги (організації поховання-відведення ділянки для поховання, реєстрація в книзі померлих, надання інвентарю, контроль за дотримання санітарних норм під час проведення ритуалу). Згідно відповіді наданої Канівською державною нотаріальною конторою №1110\\02-14 від 22.10.2020 (а.с.102) вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину за заповітом прийняла [PERSON] . Згідно заповіту від 20.10.2015 (а.с.105) вбачається, що [PERSON] заповідає все своє майно, що належить йому на день смерті [PERSON] Згідно заяви від 05.05.2020 (а.с.103) вбачається, що [PERSON] приймає спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] за заповітом. Згідно заяви НОМ 047355 від 06.05.2020 (а.с106) вбачається, що [PERSON] приймає спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] як спадкоємець четвертої черги, що проживала зі спадкоємцем з 21.12.1991. Згідно виписки із акта огляду МСЕК серії ЧЕР №016840 від 26.10.2010 (а.с.72) вбачається, що [PERSON] має І групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду. Згідно виписки із медичної картки №011094, витягів з історії хвороби №№16253, 5267 (а.с.11-13) вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні в хірургічному відділенні в третій Черкаській міській лікарні ШМД та Черкаській обласній лікарні в період з 23.12.09-30.12.2009, 17.10.2013-30.10.2013, 30.03.2015-10.04.2015. Згідно копій чеків на придбання ліків (а.с.15-30) вбачається, що загальна сума витрат на ліки складає 20700,00 грн.. Згідно державного акта на право власності серії ЯБ №868210 від 22.12.2005 (а.с.51) вбачається, що [PERSON] , на підставі рішення Канівської міської ради №29-6 від 15.12.2005, є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 809 кв.м., розташованої по [ADDRESS] . Згідно заяви [PERSON] серії НМТ №176444 від 04.10.2017 (а.с.49) від 07.08.2017 вбачається, що він прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , останнє місце проживання [ADDRESS] . Згідно довідки №149779 від 12.12.2017, виданої виконкомом Канівської міської ради Черкаської області [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.52) вбачається, що [PERSON] яка померла [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . На день її смерті за вказаною адресою ніхто не зареєстрований. Згідно довіреності від 26.04.1995 (а.с.50) вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися транспортним засобом Nissan /І/ К160, 1985 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Згідно доручення серії ААК №669424 від 09.01.1998 (ас.51) вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] користуватися та керувати транспортним засобом Nissan /І/ К160, 1985 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Термін дії довіреності 3 роки. Згідно довіреності від 25.09.2006 (.а.с. 50) вбачається, що [PERSON] довірив [PERSON] отримувати його пенсію та будь які грошові кошти як інваліду 1 групи. Довіреність засвідчена керуючим справами Канівського міськвиконкому. Згідно довіреності від 04.10.2017 (а.с.37) вбачається, що [PERSON] видав [PERSON] представляти його інтереси в усіх без винятку центральних та місцевих органах влади, місцевого самоврядування, в державних адміністраціях, на підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форми власності, а також будь-яких банківських та фінансових установах, судах тощо. Термін дії довіреності 5 років. Судом допитано свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] та підтвердила факт проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю з 1991 року. Позивач доглядала чоловіка, який тяжко хворів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, показала, що з позивачем працювала разом у відділі освіти районної державної адміністрації з 2006 по 2019 рік. Підтверджує, що [PERSON] доглядала за чоловіком, який тяжко хворів та потребував сторонньої допомоги, жили вони однією сім`єю, він часто телефонував на роботу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою [PERSON] , з якою підтримує дружні відносини більше 18 років. Підтверджує факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , який тяжко хворів останні 6 років, за яким доглядала позивачка та часто розпитувала в неї про допомогу чоловікові при цукровому діабеті та прийманні інсуліну. Cвідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою з позивачем і відповідачем з 1996 року, але підтверджує факт проживання однією сім`єю з 1991 року, оскільки знала їх раніше. Також підтверджує, що [PERSON] здійснювала догляд за хворим [PERSON] .. [PERSON] є донькою [PERSON] і переїхала проживати до них в 2018 році разом з дітьми. Донька також періодично приїздила додому до батька, за будинком весь час доглядала позивач. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона працює в Канівському центрі первинної медико-санітарної допомоги» Канівської міської ради Черкаської області сімейним лікарем, знає позивача, оскільки була сімейним лікарем чоловіка [PERSON] з 2018 року. Підтверджує, що він тяжко хворів, мав діагноз «цукровий діабет», інвалід І групи, потребував постійного стороннього догляду, за ним постійно доглядала [PERSON] , слідкувала за лікуванням, дієтичним харчуванням, завжди знаходила кошти на лікування, яке було дороговартісне, вчасно купували ліки, обстежувала, організовала медсестер, які приходили додому. Коли приходила додому, хворий був у належному стані, були хороші санітарно-гігієнічні умови, він не скаржився на позивача, дорікань не було. Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд зазначає наступне. Всі в сукупності об`єктивні і суб`єктивні факти дають підстави суду безсумнівно стверджувати, що дійсно в період з вересня 1991 року до [INFO] позивач перебувала у фактичних шлюбних стосунках зі [PERSON] , проживала з ним однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Посилання позивача на факт перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16.12.1991 до 16.09.1995 не підтверджено жодним належним та допустимим доказом в суді. Положеннями ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Так, установлюючи факт спільного проживання до 01.01.2004 р., слід враховувати, що СК набрав чинності з 01.01.2004 р. та зворотної сили не має, а тому положення ст.74 Сімейного кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Нормами Кодексу про шлюб та сім`ю не передбачалося встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу й виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають разом. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно позивачу для підтвердження права на спадщину за законом, та з метою поділу спільного сумісно набутого із спадкодавцем майна, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно врахувати ознаки, визначенні у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України). Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Крім цього, пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Враховуючи, що згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про доведеність позивача факту проживання однією сім`єю її з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період часу з 01.04.2004 по [INFO] за адресою [ADDRESS] , так як проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного, тощо. Щодо позовної вимоги про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, набутого за час спільного проживання суд зазначає наступне. Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України, поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, регулюється ст. 74 СК України. Відповідно до частини першої статті 74 СК України (у редакції, яка була чинною до 22.12.2006 р.), якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до статті 74 СК України (у редакції Закону України від 22.12.2006 р. № 524-V), якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснює, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно (постанова ВСУ № 6-93цс14 від 01.10.2014). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частка чоловіка (дружини) у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, виключається зі спадкової маси, що підтверджено позицією Верховного Суду України, як суду касаційної інстанції, в ухвалі від 19 травня 2010 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 28 жовтня й 02 грудня 2015 р. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст. 70 СК України). Згідно ст.57 СК України ообистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Судом встановлено, що позивачем не надано у суді жодного правовстановчого документу на житловий будинок по [ADDRESS] , але згідно наданих у суді беззаперечних пояснень сторін у справі- [PERSON] та [PERSON] вказаний житловий будинок спадкодавцем [PERSON] був придбаний до 1991 року, тобто до початку проживання його з позивачем [PERSON] та згідно копії паспорта [PERSON] (а.с.53-54) вбачається, що вона зареєстрована по [ADDRESS] , з 15.07.2000, а отже вказаний будинок є особистою приватною власністю [PERSON] .. Отже, позивачем не доведено у встановленому законом порядку та не підтверджено належними та допустимими доказами придбання за час спільного проживання з спадкодавцем [PERSON] житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №868210 від 22.12.2005, виданого на підставі рішення Канівської міської ради №29-6 від 15.12.2005, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 809 кв.м., розташована по [ADDRESS] , набута внаслідок приватизації та є особистою приватною власністю померлого [PERSON] .. Житловий будинок в с.Хмільна, Черкаського району, Черкаської області, [PERSON] прийняв 04.10.2017 після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проте не оформив право власності на спадкове майно, є також особистою приватною власністю померлого [PERSON] .. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права спільної сумісної власності позивача та померлого [PERSON] на вказане вище нерухоме майно. Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на утримання, догляд та лікування спадкодавця суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1232 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Такі витрати можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тобто набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємцем за заповітом є його донька [PERSON] , а спадкоємцем четвертої черги є позивач Згідно копій чеків на придбання ліків (а.с.15-30), наданих позивачем вбачається, що загальна сума понесених витрат позивача на лікування померлого [PERSON] складає 21893,67 грн., з яких стягненню підлягає з відповідача на користь позивача 20700,00 грн. в межах заявлених позовних вимог. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 170028 грн., як зарплати медсестри, оскільки така вимога не грунтується на вимогах чинного законодавства України. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У поданій до суду позовній заяві позивачем заявлено одна вимога немайнового характеру: про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу і дві вимоги майнового характеру: про визнання права власності на нерухоме майно, набутого за час спільного проживання, відшкодування витрат на утримання, догляд та лікування спадкодавця. Враховуючи, що у задоволенні вимог [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, набутого за час спільного проживання відмовлено, тому з [PERSON] підлягає стягненню на корить держави недоплачений судовий збір за майнову вимогу у розмірі 840, 80 грн.. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем [PERSON] понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1907,30 грн. за позовну вимогу майнового характеру, оскільки дана вимога позивача задоволена частково, а саме на 10.8 % (20700*100:190278), тому з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 205,98 грн. (1907,30х10.8:100). Також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. за позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу. На підставі наведеного ст. 1232 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 77, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial