Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить визнати особою такою, що втратила право на користування житловим приміщенням неповнолітню [PERSON] , а саме житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 14.12.2004 року видане Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою. В даному будинку зареєстрована неповнолітня [PERSON] , яка не проживає у спірному будинку тривалий час, так як фактично проживає з матір`ю [PERSON] в смт Мізоч , навчається в Мізоцькому НВК I-II ступеня знаходиться на повному утриманні матері. Позивач стверджує, що не може в повній мірі реалізувати право на користування житловим будинком, так, як в ньому зареєстрована відповідач, тому змушений звертатися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився надав заяву в якій позовні вимоги підтримав , просить розгляд справи провести без її участі та задовольнити позов. В судове засідання відповідачі не з`явилися , хоч про час та дату були повідомлені належним чином. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Як встановлено судом, позивач є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 14.12.2004 року виданого Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності визнання [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , яка розглянула дане питання з`ясовано, що матір неповнолітньої [PERSON] не заперечує, щодо зняття з обліку її доньки за адресою [ADDRESS] , так як донька тривалий термін там не проживає і не підтримує стосунки із рідними. Судом встановлено, що у випадку виникнення спору між батьками дитини та/або особою, власником житла щодо виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням такий спір вирішується у судовому порядку із обов`язковою участю органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду\~письмовий висновок\~щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом було встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] на даний час проживає з матір`ю [PERSON] , та рідною сестрою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує факт, що неповнолітня забезпечена іншим житлом та фактично проживає з рідною матір`ю, саме цим її інтереси як неповнолітньої забезпечені у повній мірі. Відповідно до вищевказаного висновку комісії з питань захисту прав дитини Мізоцької селищної ради при обстежені умов проживання дитини [PERSON] , неповнолітня забезпечена усім необхідним для нормального розвитку та життя. Згідно пояснень матері [PERSON] , наданих при складені висновку комісією з питань захисту прав дитини Мізоцької селищної ради вона не заперечує проти визнання її дочки [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , оскільки, перебуває даний час за кордоном, зокрема у Республіці Чехія та не має можливості вирішити даний спір в позасудовому порядку. За ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини першої\~статті 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За п. 2 ч. 1\~ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~встановлено, що зняття з реєстрації місце проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. ст.17, 18 закону «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. На переконання суду в даному випадку не може йти мови про порушення чинного законодавства в тому числі ЗУ «Про охорону дитинства», щодо [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved