Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач зазначив, що його мати - [PERSON] , померла [INFO] . За своє життя [PERSON] залишила заповіт, згідно якого належну їй квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , заповідала: позивачу - [PERSON] (Позивачу) та [PERSON] (Відповідачу), в рівних частках кожному. Позивач фактично проживав у вказаній квартирі як на час смерті матері [PERSON] , так і на теперішній час, з часу смерті матері утримує її. Зазначив, що 08.08.2012 року подав до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом та законом, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 295/2012 - у нотаріуса, № у Спадковому реєстрі - 53210735. Державний нотаріус Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Рикова Т.В. 26.02.2021 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат». Постанова мотивована тим, що інша спадкоємиця за заповітом - [PERSON] (Відповідач) в установлений законом строк до нотаріальної контори не зверталася, ніяких заяв про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , а також заяв про відмову від прийняття спадщини за заповітом, до нотаріальної контори не надала. Місце проживання [PERSON] не відоме, повідомити її про наявність заповіту немає можливості Тому, просить визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 44,70 кв.м, житловою площею 30,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Аргументи учасників справи Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України . Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Від отримання поштової кореспонденції відмовилась. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судами Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис №550 (а.с.26). [PERSON] доводиться матір`ю позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] , серія [NUMBER] , про що в книзі записів актів цивільного стану про народження зроблено актовий запис №1502 (а.с.25). За відомостями, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Відділу реєстрації місця проживання громадян , на дату смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , були зареєстровані - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , є донькою позивача [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.99). Відповідно до свідоцтва про народження , виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 09 грудня 2008 року серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] (а.с.95) та відповідно онукою позивача [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] залишився заповіт, який посвідчений 12 жовтня 2004 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. та зареєстровано в реєстрі №1-6053. Заповіт прочитано вголос особисто [PERSON] та власноруч нею підписано у пристуності нотаріуса в приміщенні Третьої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.72). Згідно заповіту [PERSON] заповіла квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] (Позивачу) та [PERSON] (Відповідачу), в рівних частках кожному, відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 15 квітня 1994 року та Технічного паспорту на квартиру (а.с.27, 28-30). Відповідно до Акту про проживання від 30.07.2021 року, [PERSON] фактично проживав у вказаній квартирі за адресою [ADDRESS] , на час смерті його матері [PERSON] та на теперішній час (а.с.34). Позивачем [PERSON] 08.08.2012 року подано до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом та законом, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 295/2012 - у нотаріуса, № у Спадковому реєстрі - 53210735, відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31311554 від 08.08.2012 року (а.с.31). Державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Риковою Т.В. 26 лютого 2021 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат». Постанова мотивована тим, що інша спадкоємиця за заповітом - [PERSON] (Відповідач) в установлений законом строк до нотаріальної контори не зверталася, ніяких заяв про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , а також заяв про відмову від прийняття спадщини за заповітом, до нотаріальної контори не надала. Місце проживання [PERSON] не відоме, повідомити її про наявність заповіту немає можливості (а.с.33). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами частини першої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України). Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] залишився заповіт, який посвідчений 12 жовтня 2004 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. та зареєстровано в реєстрі №1-6053. Згідно заповіту заповідач заповіла квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] (Позивачу) та [PERSON] (Відповідачу), в рівних частках кожному. Позивач [PERSON] 08.08.2012 року звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом та законом, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 295/2012 - у нотаріуса, № у Спадковому реєстрі - 53210735, відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31311554 від 08.08.2012 року, а саме квартири за адресою [ADDRESS] в рівних частинах кожному . Згідно матеріалів спадкової справи із заявою прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся позивач - [PERSON] , який є сином спадкодавця [PERSON] . Відповідно до Акту про проживання від 30.07.2021 року, позивач [PERSON] фактично проживав у вказаній квартирі за адресою [ADDRESS] , на час смерті його матері [PERSON] та на теперішній час. Відповідач, другий спадкоємець за заповітом - [PERSON] , згідно матеріалів справи на день смерті спадкодавця не проживала та не була зареєстровна за адресою: [ADDRESS] , тобто спадщину в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України не прийняла. [PERSON] не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України) протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини. [PERSON] не подала заяв про відмову від прийняття спадщини. Оскільки право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, другий спадкоємець за заповітом - відповідач [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину, а її частка у спадщині перейшла спадкоємцям за законом в силу частини 2 статті 1223 ЦК України. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України та частини 1 статті 1269 ЦК України являється син спадкодавця - позивач [PERSON] . Суд враховує, що акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками, а саме односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Факт прийняття спадщини одним із спадкоємців породжує правові наслідки лише безпосередньо для даної особи і жодним чином не впливає на юридичне положення інших спадкоємців. Риса універсальності прийняття спадщини стосується не лише прийняття спадщини за однією підставою - за заповітом або за законом, але також поширюється і на випадки закликання спадкоємця до спадкування одночасно і за заповітом, і за законом (в тому числі в порядку спадкової трансмісії). Якщо спадкоємець здійснює волевиявлення щодо прийняття спадкового майна, залишеного на його користь за заповітом, це означає, що до нього автоматично переходить також спадщина за законом. Для придбання права на таку спадщину він не повинен її приймати яким-небудь особливим актом. Інші зареєстровані на момент смерті спадкодавця [PERSON] особи - [PERSON] , яка є онукою померлої, та [PERSON] , яка являється правнучкою померлої, хоча і прийняли спадщину в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, однак за наявності спадкоємця першої черги, та відсутності право на обов"язку частку в спадщині, не можуть претендувати на спадкове майно. Таким чином [PERSON] має право на спадщину і за заповітом і за законом, як рідний син спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] . Також слід зазначити, що Державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Риковою Т.В. 26 лютого 2021 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат». Постанова мотивована тим, що інша спадкоємиця за заповітом - [PERSON] (Відповідач) в установлений законом строк до нотаріальної контори не зверталася, ніяких заяв про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , а також заяв про відмову від прийняття спадщини за заповітом, до нотаріальної контори не надала. Зазначене свідчить про те, що другий спадкоємець за заповітом - відповідач [PERSON] не вчиняла дії спрямовані на вчасне прийняття та належне оформлення спадщини. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що спадкоємцями за заповітом є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Зокрема, непрацездатних спадкоємців за законом, а саме: малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, непрацездатних вдови( вдівця) та непрацездатних батьків судом не встановлено. Зокрема, той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Абзацом 2 пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 регламентовано, що у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Таким чином, оскільки інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] (Відповідач) станом на березень 2022 року не зверталася до нотаріуса для прийняття спадщини (не подала заяву про прийняття спадщини) з 2012 року (десять років), вона - відповідно до вимог ч. 1 статті 1272 ЦК України є такою, що не прийняла її. У разі неприйняття спадщини одним із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом, тобто в даному випадку до іншого спадкоємця за заповітом - до [PERSON] (Позивача). При цьому одночасно Позивач належить і до першої черги спадкування за законом. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved