Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

01 грудня 2021 року позивач звернувся з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким: стягнути солідарно з [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 02.06.1997 року, РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 01.02.2006 року, РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Іллічівським РО УМВД України в Одеській області 24.01.1996 року, РНОКПП [NUMBER] ) загальну суму заборгованості за Договором позики грошових коштів під процент від 03 травня 2019 року, з урахуванням процентів за договором, 3% річних та інфляційних втрат - в розмірі 3 170 467, 78 (три мільйони сто сімдесят тисяч чотириста шістдесят сім гривень, сімдесят вісім копійок). Стягнути солідарно з [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 02.06.1997 року, РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 01.02.2006 року, РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Іллічівським РО УМВД України в Одеській області 24.01.1996 року, РНОКПП [NUMBER] ) загальну суму заборгованості за Договором позики грошових коштів під процент від 28 листопада 2019 року, з урахуванням процентів за договором, 3% річних та інфляційних втрат - в розмірі 3 251 987,22 (три мільйони двісті п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот вісімдесят сім гривень, двадцять дві копійки). В обґрунтування свого позову посилається на те, що 03 травня 2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів під процент, за умовами якого, відповідач отримала грошові кошти у сумі 2 367 000 (два мільйони триста шістдесят тисяч) грн., що на момент укладання було еквівалентом 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України, що підтверджується власноруч складеною [PERSON] розпискою 03 травня 2019 року в момент передачі їй суми позики. До того ж вказує, що 03 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було складено договір поруки, за умовами якого поручитель, тобто відповідач [PERSON] зобов`язується відповідати перед кредитором [PERSON] , за виконання зобов`язань боржника [PERSON] , що виникли за основним договором позики грошових коштів під процент від 03 травня 2020 року. При цьому, 28 листопада 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений ще один Договір позики грошових коштів під процент, за умовами якого, [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 2 400 000 (два мільйони чотириста тисяч) грн., що на момент укладання було еквівалентом 100 000 (сто тисяч) доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України, факт одержання позики підтверджується власноруч складеною [PERSON] розпискою 28 листопада 2019 року в момент передачі їй повної суми позики. Також позивач вказує, що 28 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було складено договір поруки, за умовами якого поручитель, тобто відповідач [PERSON] зобов`язується відповідати перед кредитором [PERSON] , за виконання зобов`язань боржника [PERSON] , що виникли за основним Договором позики грошових коштів під процент від 28 листопада 2020 року. На теперішній час, за Договорами позики від 03 травня 2019 року та від 28 листопада 2019 року зобов`язання з боку боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] перед позикодавцем [PERSON] не виконані, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 15.12.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. 05 січня 2021 представник позивача звернулась до суду з заявою, яка була отримана суддею 10 січня 2022 року, та просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2128539351101, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53240586 від 22.07.2020, яка належить [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) із забороною вчиняти будь-які дії щодо розпорядження відповідним майном. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову було задоволено. В подальшому, ухвалою суду від 01 березня 2022 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] на електронну адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, позовну заяву просила задовольнити. Відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено що 03 травня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів під процент, за умовами якого, відповідач отримала грошові кошти у сумі 2 367 000 (два мільйони триста шістдесят тисяч) грн., що на момент укладання було еквівалентом 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України. Згідно п. 1.2 відповідного Договору від 03 травня 2019 року, за кожен місяць користування грошовими коштами, позичальник зобов`язується сплачувати готівкою позикодавцю 1,5 % від суми позики щомісячно до дня повернення позики у повному обсязі. У відповідності до п. 2 відповідного Договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику готівкою в строк до 03 травня 2020 року. 03 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель [PERSON] зобов`язався відповідати перед кредитором [PERSON] , за виконання зобов`язань боржника [PERSON] , що виникли за основним договором позики грошових коштів під процент від 03 травня 2020 року. За умовами договору поруки від 03 травня 2019 року, поручитель [PERSON] забезпечує виконання зобов`язання за основним Договором позики, а також несе солідарну із боржником відповідальність перед кредитором [PERSON] за належне виконання забезпеченого зобов`язання. 28 листопада 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики грошових коштів під процент, за умовами якого, [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 2 400 000 (два мільйони чотириста тисяч) грн., що на момент укладання було еквівалентом 100 000 (сто тисяч) доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України. Згідно п. 1.2 відповідного Договору від 28 листопада 2019 року, за кожен місяць користування грошовими коштами, позичальник зобов`язується сплачувати готівкою позикодавцю 2% від суми позики щомісячно до дня повернення позики у повному обсязі. У відповідності до п. 2 відповідного договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику готівкою в строк до 28 листопада 2020 року. Також, 28 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було складено договір поруки, за умовами якого поручитель, [PERSON] зобов`язується відповідати перед кредитором [PERSON] , за виконання зобов`язань боржника [PERSON] , що виникли за основним Договором позики грошових коштів під процент від 28 листопада 2020 року. За умовами договору поруки від 28 листопада 2019 року, поручитель [PERSON] забезпечує виконання зобов`язання за основним Договором позики, а також несе солідарну із боржником відповідальність перед кредитором [PERSON] за належне виконання забезпеченого зобов`язання. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, на теперішній час за Договорами позики від 03 травня 2019 року та від 28 листопада 2019 року зобов`язання з боку боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] не виконані, боржник [PERSON] та поручитель [PERSON] всіляко ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань, переховуються від позивача, за місцем реєстрації не знаходяться, не відповідають на телефонні дзвінки. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом. України в постанові № 6-63цс13 на 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не пише факту укладення договору, але й факту передачі грошової сумі позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежне від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в утсладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, у пункті 1.2 Договору позики грошових коштів під процент від 03 травня 2019 року сторони погодили такий порядок сплати відсотків: за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 1,5% від суми позики щомісячно до дня повернення позики у повному обсязі. Виходячи з права позикодавця нараховувати відсотки за користування грошовими коштами обумовленого п.1.2 Договору від 03 травня 2019 року, стягненню підлягає сума процентів в розмірі 426 060,00 (чотириста двадцять шість тисяч шістдесят) гривень, за період з 04 травня 2019 року по 04 травня 2020 року, виходячи з суми 35 505,00 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ять тисяч) гривень - щомісячний відсоток 1,5% від суми позики 2 367 000, 00 грн. У пункті 1.2 Договору позики грошових коштів під процент від 28 листопада 2019 року, сторони погодили такий порядок сплати відсотків: за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 2% від суми позики щомісячно до дня повернення позики у повному обсязі. Виходячи з права позикодавця нараховувати відсотки за користування грошовими коштами обумовленого п.1.2 Договору від 28 листопада 2019 року, стягненню підлягає сума процентів в розмірі 576 000, 00 (п`ятсот сімдесят шість тисячі) гривень, за період з 29 листопада 2019 року по 29 листопада 2020 року, виходячи з суми 48 000,00 (сорок вісім тисяч) гривень - щомісячний відсоток 2% від суми позики 2 400 000, 00 грн. При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів на отриманні компенсації боржника за не неналежне виконання зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. Таким чином, користуючись наданим до позовної заяви окремими розрахунками індексу інфляції та 3% річних: за договором позики грошових коштів від 03 травня 2019 року, стягненню підлягає сума: - інфляційних втрат в розмірі 265 542,71 грн. (за період з 04 травня 2020 року по 29 листопада 2021 року); - З % річних в розмірі 111 865,07 грн. (за період з 04 травня 2020 року по 29 листопада 2021 року). За договором позики грошових коштів від 28 листопада 2019 року стягненню підлягає сума: -інфляційних втрат в розмірі 203 789, 96 грн. (за період з 29 листопада 2020 року по 29 листопада 2021 року); - 3 % річних в розмірі 72 197, 26 грн. (за період з 29 листопада 2020 року по 29 листопада 2021 року). Частинами 1,2 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У рахунок забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики від 03 травня 2019 року та від 28 листопада 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] були укладені договори поруки. Згідно з умовами відповідних договорів поруки, [PERSON] поручилась відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] , що виникли з Договору позики грошових коштів під процент, які були укладені між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до пунктів 3.1 Договорів поруки, поручитель [PERSON] несе солідарну з боржником відповідальність за належне виконання боржником забезпеченого виконання; згідно п.3.2 Поручитель забезпечує виконання зобов`язання за договорами позики від 03 травня 2019 року та від 28 листопада 2019 року у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути суми заборгованості за Договорами позики грошових коштів під процент від 03 травня 2019 року та від 28 листопада 2019 року солідарно з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] . Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачів суми боргу за Договорами позики від 03 травня 2019 року та від 28 листопада 2019 року, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми. Крім того, при вирішенні спору по суті суд враховує те, що відповідачі будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з`явились, доводів позивача не спростували, з клопотаннями про витребування доказів, в тому числі призначення у справі експертизи до суду не зверталися. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 11 350,00 гривень. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved