Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у липні 2019 року надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №0861196801/Т/972121 від 30.10.2012, що станом на 31.05.2019 становить 31 709,00 грн. та складається з: 11 402,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7,00 грн. - заборгованість за процентами; 19 600,00 грн. - заборгованість за комісією; 700,00 грн. - штраф, пеня. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукінової К.С. від 26.07.2019 відкрито провадження. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Цитульського В.І. від 10.02.2021 справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2022 вирішено проводити розгляд справи заочно. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 30.10.2012 між [PERSON] та ПАТ «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір №0861196801/Т/972121, відповідно до умов якого останній отримав у кредит кошти в розмірі 20 000,00 грн. з поверненням його частинами, кожного місяця по 1 533,42 грн. (з кінцевим терміном повернення - 29.10.2014), зі сплатою відсотків у розмірі 1 000,00 грн. кожного місяця та комісії у сумі 700,00 грн. 23.03.2018 між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2, згідно з яким ПАТ «АКТАБАНК» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за договором №0861196801/Т/972121. З огляду на те, що [PERSON] допустив неналежне виконання умов кредитного договору, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вимушено звернутись до суду з даним позовом. Відповідач відзиву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії кредитного договору №0861196801/Т/972121, ПАТ «АКТАБАНК» було надано [PERSON] у кредит кошти в розмірі 20 000,00 грн. з поверненням його частинами, кожного місяця по 1 533,42 грн. (з кінцевим терміном повернення - 29.10.2014), зі сплатою відсотків у розмірі 1 000,00 грн. кожного місяця та комісії у сумі 700,00 грн. Також вказаним договором визначено порядок нарахування штрафних санкцій у разі не виконання боргових зобов`язань. Надання кредиту підтверджується заявою на видачу готівки від 30.10.2012. Згідно з копією договору про відступлення прав вимоги №2 від 23.03.2018, ПАТ «АКТАБАНК» передало (відступило) право вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором №0861196801/Т/972121 (на підтвердження надано:, протокол електронного аукціону, копію платіжного доручення №14408, витяг з додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги №2). 27.03.2018 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», було направлено [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги заборгованості по кредитному договору №0861196801/Т/972121. На підтвердження суми заборгованості надано: розрахунок заборгованості. Норми права, що застосував суд. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Висновок суду. З огляду на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, враховуючи легітимність договору про відступлення права вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума непогашеного тіла кредиту за кредитним договором, проценти та штраф. Щодо вимог про стягнення комісії. Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними іне потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їхвчиняє банкабо споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. Як вбачається з кредитного договору а саме пунктів: 2.1.2, 3.5, 3.6, позичальнику фактично було встановлено плату за супроводження кредиту і вказана щомісячна плата не залежить від потреби позичальника: тобто позичальник взагалі може не звертатися до Банку за отриманням такої інформації, однак щомісячно повинен платити за таку ненадану послугу, оскільки плата за неї є складовою частиною кожного щомісячного платежу. Відтак, оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які повинні надаватися безоплатно, то заборгованість за комісією не підлягає стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: partial