Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач 4.01.2022 р. звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що з 1.07.2020р. працює у відповідача на посаді матроса 1 класу НДС «Іскатель». З серпня 2020р. по жовтень 2021р. відповідач не виплатив йому борг по зарплаті у сумі 86653 грн., тому просив стягнути зазначену суму. Ухвалою суду від 27.01.2022р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач у строк, встановлений судом, відзив не надав. Дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. За договором підряду від 1.07.2020р.№149/07/20 укладеним між позивачем та відповідачем, позивача виконує роботи матроса 1 класу НДС «Іскатель», а відповідач зобов`язується сплачувати йому винагороду 6332 грн. на місяць. Доказів на підтвердження заборгованості є розрахункові листи відповідача з серпня 2020р. по жовтень 2021р. на суму 86653 грн. (а.с.8-12). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 86653,53 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved