Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 27.06.1997 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.08.2021 розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано таке майно: будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.11.1998, посвідченим завідуючою Чигиринською держнотконторою Кашицькою О.Г., зареєстровано в реєстрі за № 2830. Відповідно до довідки від 27.08.2021 вказаний будинок наразі має адресу: [ADDRESS] . Оскільки вказане майно набуте подружжям за час перебування у шлюбі, воно є спільним сумісним майном подружжя, тому просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Ухвалою від 17.11.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено до підготовчого засідання. Ухвалою від 12.01.2022 строк на проведення підготовчого провадження продовжено на 30 днів, що у свою чергу було обумовлено необхідністю належної підготовки справи до розгляду по суті. Під час підготовчого провадження позивач змінив предмет позову, зокрема у зв`язку з уточненням відомостей щодо нумерації домоволодінь по [ADDRESS] просив суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Відповідач [PERSON] подала відзив на позов, у якому зазначила, що визнає обставини, зазначені позивачем у позові, проте спростовує намір позивача вирішити вказаний спір позасудовим шляхом, зазначає про наявність спільних п`ятьох дітей, які наразі проживають разом з нею та перебувають на її повному грошовому утриманні. На підставі судового наказу від 02.09.2021 відповідач повинен сплачувати аліменти на їх утримання, натомість вказаного обов`язку не виконує, тому вона заперечує проти стягнення з неї судових витрат на користь [PERSON] . Під час проведення підготовчого провадження за клопотанням сторін до матеріалів справи були долучені додаткові докази, за клопотанням позивача викликані свідки для допиту у судовому засіданні, витребувані додаткові докази. Також, з ініціативи суду у порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України була витребувана для огляду у судовому засіданні інвентаризаційна справа на будинок [ADDRESS] , та отримані відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Євтушенко М.П. позов з урахуванням заяви про зміну предмета позову підтримали та просили суд його задовольнити. Суду додатково пояснили, що спірне нерухоме майно придбано під час перебування у зареєстровано шлюбі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) за рахунок спільних коштів подружжя. Паспорт після укладення шлюбу відповідачка не змінила, тому у договорі купівлі-продажу вона зазначена під своїм дошлюбним прізвищем. З моменту придбання домоволодіння мало номер [ADDRESS] . Натомість у 2007 році коли робили добудову та виникла необхідність її узаконення міська рада надала відомості про зміну нумерації на 55. Натомість станом на сьогоднішній день виходячи з відомостей Чигиринської міської ради домоволодіння має адресу: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи позов визнала у повному обсязі та проти його задоволення не заперечувала. Суду додатково пояснила, що вона дійсно у 1997 році уклала шлюб із позивачем, після чого змінила прізвище на [PERSON] . Натомість паспортний документ вона протягом тривалого часу не змінювала, тому станом на 06.11.1998, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу будинку, вона мала паспортний документ на її дошлюбне прізвище [PERSON] . Яким чином нотаріус під час посвідчення вказаного правочину її ідентифікувала вона не пам`ятає, надавали нотаріусу всі документи, які вона вимагала. Зауважень з боку нотаріуса не було. Щодо зміни нумерації будинку їй також нічого не відомо. Допитані судом свідки відомості, що входять до предмета доказування по даній справі, повідомити суду не змогли, оскільки їм про такі обставини нічого не відомо, чому [PERSON] ініціював їх виклик для допиту у якості свідків також пояснити не змогли. З урахуванням наведеного, а також вимог статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, покази свідків не є належними, оскільки не містять відомостей щодо предмета доказування, тому суд їх не враховує під час прийняття рішення у справі. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини виникли у 2001 році, тому до них підлягають застосуванню норми чинного на час їх виникнення законодавства, зокрема норми Цивільного кодексу Української РСР, Кодексу про шлюб та сім`ю України, Закону України «Про власність». Відповідно до ч. 1 ст. 12 КпШС України (в редакції від 20.06.1969) шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану. На підставі ч. 1 ст. 13 КпШС України (в редакції від 20.06.1969) реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану (ч. 2 ст. 13 КпШС України в редакції від 20.06.1969). Згідно до ч. 3 ст. 13 КпШС України (в редакції від 20.06.1969) час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах запису актів громадянського стану. Зі змісту ч.ч. 1, 2 статті 22 КпШС України (в редакції від 01.04.1996) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічна норма була закріплена також у Законі України «Про власність» (в редакції від 11.04.1995), відповідно до якої встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. На підставі частини 1 статті 23 КпШС України (в редакції від 01.04.1996) майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі (ч. 2 ст. 23 КпШС України в редакції від 01.04.1996). Судом встановлено та визнано учасниками, що 27.06.1997 між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Чигиринської райдержадміністрації Черкаської області, актовий запис № 39. З урахуванням наведеного, все майно, яке придбано сторонами під час перебування у шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі закону. При цьому суд звертає увагу, що чинна на момент виникнення спірних правовідносин норма закону не передбачала необхідності отримання письмової згоди другого з подружжя на придбання майна одним із подружжя, законодавством була визначена лише вимога отримання письмової згоди другого з подружжя для укладення угод по відчуженню майна подружжя на підставі угод, які потребують обов`язкового нотаріального засвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції від 27.12.1996) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. У свою чергу частиною 1 статті 42 ЦК Української РСР (в редакції від 27.12.1996) регламентовано форму угоди, відповідно до якої угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). До договорів купівлі-продажу житла частиною 1 статті 227 ЦК Української РСР була визначена обов`язкова письмова форма із нотаріальним посвідченням. Частина 1 стаття 86 ЦК Української РСР (в редакції від 27.12.1996) передбачала, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Також чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавства розрізняло спільну власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Судом встановлено, що 06.11.1998 завідуючою Чигиринською держнотконторою Кашицькою О.Г. був посвідчений договір купівлі-продажу будинку між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець). Відомості про посвідчення вказаного договору зареєстровані в реєстрі за № 2830 (а.с. 7-8, 127). Відповідно до п. 1 Договору від 06.11.1998 [PERSON] продала, а [PERSON] купила будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , і розташований на земельній ділянці розміром 737 кв. м. На цій земельній ділянці розташований один будинок, дерев`яний, обкладений цеглою, покритий шифером, жила площа 15,9 кв.м., сара «Бб», льох «В», огорожа № 1-3, водогін № 4 (п. 2 Договору). Рішенням виконавчого комітету Чигиринської міської ради від 17.04.2007 № 6-283 «Про надання [PERSON] дозволу на оформлення належним чином документів та зміни юридичного статусу самочинно збудованої господарської будівлі та внутрішнє перепланування житлового будинку на власній присадибній земельній ділянці по [ADDRESS] » відповідачці надано дозвіл на переоформлення у відділі містобудування та архітектури Чигиринської райдержадміністрації будівельного паспорта на вищевказану будівлю і отримання дозволу на виконання будівельних робіт, зобов`язано звернутися до Чигиринського відділку КП «ЧООБТІ» для внесення відповідних змін в технічну документацію на садибу [ADDRESS] (а.с. 85). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.04.2007 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.1998 за № 2830 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84). Крім того, рішенням виконавчого комітету Чигиринської міської ради від 19.08.2003 № 8-241 «Про узаконення самовільно збудованих будівель» узаконено самвільне перепланування житлового будинку та прибудови до літньої кухні в домогосподарстві [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 118). Рішенням виконавчого комітету Чигиринської міської ради від 28.01.2008 № 2-39 «Про зміну нумерації житлових будинків по [ADDRESS] » вирішено змінити нумерацію житлових будинків (садиб) по [ADDRESS] згідно з додатком. У додатку до вказаного рішення під № 66 зазначена [PERSON] , та визначено номер належного їй домоволодіння, а саме: [ADDRESS] (а.с. 119-121). Відомості про належність спірного домоволодіння до моменту зміни нумерації внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 32). Крім того, факт належності відповідачці [PERSON] спірного майна на час розгляду справи судом підтверджено довідкою - характеристикою Чигиринського відділку КП «ЧООБТІ» від 16.12.2021 № 1054/0, відповідно до якої [PERSON] станом на 01.01.2013 є власником домоволодіння [ADDRESS] та наведена коротка технічна характеристика домоволодіння за даними технічної інвентаризації станом на 27.03.2007 (а.с. 77). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). На підставі ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд приходить до висновку, що спірний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбаний сторонами під час перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя. Вказане майно не може бути розділено між ними в натурі, тому воно підлягає поділу шляхом визнання часток у праві власності за кожним із членів подружжя. З урахуванням наведеного позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved