Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

В липні 2017 року позивач МТСБУ звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.09.2016 р. в с. Софіївська Борщагівка по вул. Соборна, 46 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Фольксваген, реєстраційний № [NUMBER] під керуванням Відповідача. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2016 р. (справа № 369/8311/16-п) винним у настанні ДТП визнано Відповідача [PERSON] . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у звязку з чим МТСБУ сплатило на користь власника пошкодженого транспортного засобу Тойота реєстраційний № [NUMBER] страхове відшкодування в сумі 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8073рв від 21.10.2016 р. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 100000,00 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди, однак вимога була залишена без виконання. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 100000,00 грн. та витрати на оплату судового збору. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.07.2018 року відкрито позов в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, у зв`язку з чим МТСБУ здійснило регламенту виплату потерпілій особі, внаслідок чого набуло права регресу до [PERSON] . На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АЕ/9887701, виданого ТДВ «Страхове товариство «ДОМІНАНТА», строк дії з 12.08.2016 по 12.08.2018 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у позивача не було правових підстав для здійснення виплати потерпілому. Представник відповідача зазначає, що зобов`язаною особою у деліктному зобов`язанні, що виникло між потерпілою особою та [PERSON] є страховик ТДВ СТ «ДОМІНАНТА», оскільки цивільно-правова відповідальність страхувальника Відповідача була застрахована. Саме на ТДВ СТ «ДОМІНАНТА» було законом покладено обов`язок зі здійснення страхового відшкодування потерпілій особі за завдану шкоду внаслідок ДТП. Навіть безпідставно здійснивши виплату, Позивач має звертатись із позовом до Страховика ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» як зобов`язаної особи в цих правовідносинах. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2021 року задоволено позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити. Стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені витрати в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень, 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року в справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. У заяві, відповідач посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про час розгляду справи. Також зазначає, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ТДВ «СК «Домінанта» за діючим на дату ДТП полісом №АЕ/9887701. Крім того, про рішення суду він дізнався лише 04 червня 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, після відкриття виконавчого провадження. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2021 року заочне рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2020 року скасовано. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання 15.02.2022 учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримав та просив суд задовольнити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 06.09.2016 р. в с. Софіївська Борщагівка по вул. Соборна, 46 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Фольксваген, реєстраційний № [NUMBER] під керуванням Відповідача. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2016 р. (справа № 369/8311/16-п) винним у настанні ДТП визнано Відповідача [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За правилами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). За правилами ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону № 1961IV). У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону № 1961IV зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Законом № 1961IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі 760/15471/15-ц та ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц. Крім того у постанові від Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до полісу № АЕ/9887701 цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТДВ "СК "Домінанта" з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, завдану майну у розмірі 100 000,00 грн. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Матеріали справи не містять доказів, що позивачем отримано відмову страхової у здійсненні відшкодування, що у страхової не виникло обов`язку з виплати такого відшкодування, що розмір шкоди перевищує ліміт цивільно правової відповідальності страховика, тобто вважати, що Моторно (транспортного) страхового бюро Українимав правові перешкоди на отримання страхового відшкодування від страховика підстав не має. За таких обставин, якщо позивач (особа, якій завдано шкоду) не звертався до страховика відповідача (задавача шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до особи, відповідальної за шкоду, відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог. На підставі зазначеного, у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди у сумі 100 000, 00 грн. слід відмовити. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed