Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 2/3 частин житлового будинку [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрована, але з 2016 року не проживає [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що її належить визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилась, в направленій до суду заяві просила розглядати справу у її відсутності, позов задоволити та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, надала суду заяву в якій проти задоволення позову не заперечувала, просила розгляд справи проводити без її участі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про розгляд справи суд вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України та провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з витягу з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.02.2016 за [PERSON] , 27 січня 2016 року було зареєстровано право власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] . Згідно витягу №9 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04 січня 2022 року та довідки квартального комітету №3 Смілянської міської ради від 20 грудня 2021 року в належному позивачу будинку зареєстрована, але з 2016 року не проживає [PERSON] . Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування будинком виникло у відповідача на підставі дозволу попереднього власника. У відповідності до ст. 319, 328, 346 ЦК України після зміни власника будинку законні підстави для користування ним у [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 наведеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved