Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що вона з відповідачем з 25 листопада 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач припинив надання матеріальної допомоги на сім`ю та утримання дитини. Знаючи, що донька ходить до школи і потребує піклування та догляду. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач вказує, що відповідач працює на ТОВ «Поляков», водієм та отримує пенсію, аліменти нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводяться, інших неповнолітніх дітей відповідач не має. З огляду на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 11 січня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Разом з тим, під час судового розгляду позивач пояснила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки надає в добровільному порядку. В судовому засіданні відповідач вказав, що сплачує аліменти на утримання доньки в добровільному порядку. Він надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши заяви сторін, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає не задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти\~це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 181 СК України\~(в редакції, що набрала законної сили 08.07.2017 року), способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.11.2011. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 січня 2012. Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами не існує. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають. Однак, в судовому засіданні відповідач зазначив що надає матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку і зазначена обставина була підтверджена позивачем. Отже, із зазначеного вбачається, що фактично відповідач сплачує аліменти позивачу на утримання доньки і жодним чином не порушує права позивача та інтересів дитини. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на обставини встановлені в судовому засіданні. Згідно ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», судові витрати слід віднеси на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed