Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

В лютому 2022 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла за підсудністю справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 13.12.2009 сторони перебувають у шлюбі. Протягом сімейного життя у сторін постійно виникали непорозуміння в зв`язку з різними характерами та поглядами на сімейне життя. У 2015 році відповідач забрала всі речі та кошти та залишила позивача, з того часу вони разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків. Зазначає, що сім`я розпалася, шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Суперечок з приводу поділу майна між сторонами не виникає. Враховуючи викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб, що укладений між ним та [PERSON] . Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, миритися з відповідачем не бажає та висловився, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 11 березня 2022 року та 28 березня 2022 року не з`явилася, про дату та час судового розгляду повідомлялася вчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Заяв, клопотань, а також відзиву на позов не подавала. На адресу суду повернулися судові повістки, як невручені з відміткою поштового відділення зв`язку: "адресат відсутній за вказаною адресою". За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №06 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 7). Зі змісту позовної заяви встановлено, що дітей у подружжя немає. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач в заяві вказав, що шлюбні відносини фактично припинені, примирення неможливе, сторони проживають окремо. В свою чергу, відповідачка зазначене не спростувала. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим питання про вибір прізвища не є предметом розгляду суду, оскільки ані позивачем у позовній заяві, ані відповідачем не порушувалось питання про зміну набутого відповідачем при реєстрації шлюбу прізвища на дошлюбне. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на сторону відповідача. Враховуючи те, що у своїй заяві [PERSON] зазначив, що понесені ним судові витрати він залишає за собою, а тому понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved