Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

[PERSON] 02.06.2021р. звернувся у Шевченківський районний суд м.Львова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техарм-М» про визнання незаконним наказу№19 від 05.04.2021р., поновлення на роботі на посаді майстра цеху зборки, стягнення не виплаченої заробітної плати в розмірі 4687,31грн., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2021р. по день ухвалення судового рішення та стягнення судових витрат. Також позивач просить суд поновити строк звернення до суду із даним позовом. В обґрунтування позову зазначає про те, що 05.03.2021р. він був прийнятий на роботу на посаду майстра цеху збори ТзОВ «Техарм-М». 01.04.2021р. відповідач повідомив позивача про те,щоб той не виходив на роботу та відмовився виплачувати йому заробітну плату. 06.04.2021р. він звернувся зі скаргою до ГУ Держпраці у Львівській області щодо невиплати йому заробітної плати. 17.05.2021р. позивач отримав лист від відповідача, в якому знаходилася копія наказу №19 від 05.04.2021р. про звільнення позивача з роботи. Оскільки копія наказу про звільнення отримана ним лише 17.05.2021р., а також приймаючи до уваги що 06.04.2021р. він звертався зі скаргою до ГУ Держпраці та очікував відповідь від останнього, яку отримав лише 14.05.2021р., вважає, що строк звернення в суд пропущено з поважних причин. Також вказує, що відповідно до листа ГУ Держпраці у Львівській області йому не виплачено заробітну плату в розмірі 4687,31грн. при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить виходити з середньоденного заробітку в розмірі 223.20грн.. Ухвалою суду від 04.08.2021р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на вказані у позовній заяві, письмових поясненнях обставини. Просить задовольнити позов. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначивши про те, що звільнення позивача з роботи було обґрунтованим, оскільки він неякісно виконував свої трудові обов`язки і технологічні процеси, у зв`язку з чим контрагентами була повернута ціла партія товару. Від отримання трудової книжки позивач відмовився. Тому вона була скерована йому поштою. Зазначили про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом. Також вказали на те, що позивач лише 17.06.2021р. звернувся на підприємство для отримання належних йому виплат. Позивач отримав кошти в сумі 14447,06грн., до яких входить заробітна плата за березень і квітень 2021р., вихідна допомога, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період по 20.05.2021р.(дату фактичного отримання позивачем повідомлення про розрахунок). Свої доводи обґрунтували долученими до письмових пояснень документами. Заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з підстав, зазначених у п.2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України свідчить, що підставою для розірвання трудового договору згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді. [PERSON] 05.03.2021р. був прийнятий на посаду майстра цеху збори ТзОВ «Техарм-М» відповідно до наказу №14 від 05.03.2021р. Встановлено, що головний інженер ТзОВ «Техарм-М» Лисак О.В. звертався до директора ТзОВ «Техарм-М» з доповідними записками 02.04.2021р. та 05.04.2021р. щодо неможливості [PERSON] виконувати покладені на нього трудові обов`язки внаслідок недостатньої кваліфікації, у зв`язку з чим замовник повернув товариству «Техарм-М» партію продукції в кількості 220шт. через виявлені у ній недоліки (а.с.57-58). Рапортом від 05.04.2021р. головний інженер Лисак О.В. звертався до директора ТзОВ «Техарм-М» з пропозицією про звільнення позивача з роботи у зв`язку з невідповідністю його кваліфікації вимогам виробництва (а.с.7). Наказом №19 від 05.04.2021р. позивач [PERSON] звільнений з роботи майстра цеху збори ТзОВ «Техарм-М» з 05.04.2021р. згідно п.2 ст.40 КЗпП України - невідповідність працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Підставою прийняття наказу слугував рапорт головного інженера Лисака О.В.(а.с.6). Відомості про ознайомлення позивача з цим наказом у день його винесення відсутні. В день звільнення з позивачем розрахунок не проведений. У письмовому поясненні на позов представник відповідача вказав, що на час звільнення позивача з роботи у ТзОВ «Техарм-М» не було вакантних посад, тому позивачу переведення на іншу посаду не пропонувалося. 20.04.2021р. ТзОВ «Техарм-М» надіслав на адресу позивача [PERSON] цінний рекомендований лист з повідомленням про вручення, в якому як ствердив представник відповідача, позивачу була надіслана трудова книжка. Цей рекомендований лист з оголошеною цінністю 50,00грн., вагою 0,09кг [PERSON] отримав 21.04.2021р. Дана обставина підтверджується копіями поштових повідомлень (а.с.59,60). Також встановлено, що позивачу тричі скеровувалися рекомендовані листи з повідомленням про вручення про необхідність з`явитися на підприємство для отримання розрахункових коштів. Перший з цих листів був отриманий позивачем 20.05.2021р. Дані обставини підтверджуються копіями листів та поштових відправлень (а.с.61-66). [PERSON] з`явився в ТзОВ «Техарм-М» та отримав розрахункові кошти в розмірі 14147,70грн. 17.06.2021р., про що складено видатковий касовий ордер (а.с.67). До цієї суми входить заробітна плата за березень в розмірі 4017,69грн., заробітна плата за квітень - 669,62грн., вихідна допомога і компенсація за невикористану відпустку - 2764,28грн. Розмір цих нарахувань підтверджується результатами перевірки, проведеної головним управлінням Держпраці у Львівській області за зверненням [PERSON] від 06.04.2021р. та від 29.04.2021р. Крім того, до цієї виплати включено і нараховану середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 06.04.2021р. по 20.05.2021р. в сумі 6696,07грн. Зважаючи на вказане, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати немає. У відповідності до ч.1 ст.233 КЗпП України (в редакції на 23.04.2021р.) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Цей строк звернення поширюється на всі випадки звільнення з роботи незалежно від підстав припинення трудового договору. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України). Сплив строку звернення до суду є підставою для відмови у позові та застосовується до обґрунтованих позовних вимог. Суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску строку звернення до суду, навівши у рішення мотиви його поновлення або неможливості поновлення пропущеного строку. Подаючи позов, [PERSON] зазначає, що лише 17.05.2021р. отримав лист від відповідача, в якому знаходилася копія наказу №19 від 05.04.2021р. про звільнення позивача з роботи, вважає, що строк звернення в суд пропущено з поважних причин. Проте, суд вважає, що місячний строк звернення позивача до суду з вимогою оскарження незаконного звільнення та поновлення на роботі слід рахувати з 21.04.2021р. - дати отримання позивачем трудової книжки із записом про його звільнення з роботи з 05.04.2021р. Позивачем цей строк пропущено, оскільки позов пред`явлено ним в суд 02.06.2021р. доказів поважності пропуску вказаного строку звернення позивач не надав. Суд вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів для підтвердження правомірності звільнення позивача з роботи. Відтак, суд не може дійти обґрунтованого висновку щодо законності проведеного звільнення позивача. Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи і поновлення на роботі слід відмовити саме у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду. Стосовно позовних вимог про стягнення невиплаченої нарахованої заробітної плати, то у її задоволенні суд відмовляє за безпідставністю.

Outcome: dismissed