Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

адвокат Романишин Я.О. звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] із позовною заявою, у якій просить визнати позивача наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] з членами сім`ї, які є третіми особами у справі, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірну квартиру у 1950 році отримала баба позивача [PERSON] на підставі ордеру, який був втрачений. Пізніше у даній квартирі було зареєстровано і маму позивача, і позивача разом з його сім`єю /третіми особами/. Вказав, що звертався про отримання копії втраченого ордера, однак такий не виявлено. Відтак, для укладення договору житлового найму, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав, поважних причин такого не вказав. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.02.2022 року клопотання про розгляд справи [PERSON] до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - про визнання наймачем квартири у порядку загального позовного провадження повернуто заявнику без розгляду. Сторони та треті особи у встановлений строк заяв по суті справи та клопотань про продовження процесуальних строків суду не подали. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 48\~Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~61\~ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить міській раді, тобто перебуває у комунальній власності, власником будинку є Львівська міська рада. У квартирі зареєстровано п`ятеро осіб: [PERSON] з 1990 року, [PERSON] з 1996 року, [PERSON] з 1996 року, [PERSON] з 2000 року та [PERSON] з 2001 року, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданою ЛКП «Сяйво» /а.с.45а/. Згідно матеріалів справи у квартирі [ADDRESS] з 1951 р. по 1992 р. була зареєстрована [PERSON] , 1924 р.н. (баба позивача), у період з 1972 р. по 1999 р. також була зареєстрована [PERSON] , 1948 р.н., (мама позивача), яка померла [INFO] , [PERSON] , 1973 р.н. є зареєстрований за даною адресою з 1973 р. /а.с. 15, 16, 18, 23, 48/. Відповідно до ч. 1 ст. 106 Житлового кодексу України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. 30 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про зміну договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та визнати його основним квартиронаймачем у зв`язку із смертю [PERSON] /а.с.19/. Згідно відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06 січня 2022 року [PERSON] , у Залізничної районної адміністрації відсутні підстави для задоволення вимог, викладених у зверненні останнього, оскільки заявником не надано копії ордера або рішення на підставі якого була зайнята квартира [ADDRESS] , копії документів, що підтверджують родинний зв`язок з попереднім наймачем, копії свідоцтва про одруження (розлучення) гр. [PERSON] , копії поверхового плану квартири з експлікацією приміщень, виготовленого станом на 2021 рік суб`єктом господарювання всіх форм власності, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна та збереження інвентаризаційних справ /а.с.45/. Із змісту відповіді Залізничної районної адміністрації ЛМР від 12.03.2021р. вбачається, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не володіє інформацією щодо рішення, на підставі якого був виданий (в 1950-тих роках) ордер на спірну квартиру [ADDRESS] , оскільки архівні документи зберігаються в районній адміністрації з 1988 року /а.с.49/. Відповідно до відповіді Державного архіву Львівської області ЛОДА від 30.03.2021 року на адвокатський запит, у документах Залізничного райвиконкому м. Львова за період з 1951 по 1954 роки, рішення про видачу ордеру на квартиру [ADDRESS] гр. [PERSON] не виявлено /а.с.25, 50/. Згідно змісту відповіді ЛКП «Сяйво» від 27.11.2021 року на адвокатський запит, [PERSON] , 1924 р.н., [PERSON] , 1948 р.н., були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1973 р.н. є зареєстрований за даною адресою. ЛКП «Сяйво» не володіє інформацією щодо того, на якій правовій підставі дані особи були вселені у спірну квартиру. Ордер на вселення у вказану квартиру відсутній. Також не збереглися дані чи записи про те, на чиє ім`я видавався такий ордер, які ще особи зазначалися у вказаному ордері, дату видачі такого ордеру та найменування установи, що видала такий ордер. Будинкова книга відсутня /а.с.48/. Відповідно до вимог ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відтак, єдиною правовою підставою для вселення у квартиру в будинку державного або громадського житлового фонду є ордер, який, у свою чергу, є єдиною підставою укладення договору найму жилого приміщення, які у позивача відсутні. Позивач та його адвокат не надали суду жодних доказів, які б підтверджували існування ордеру на вселення у квартиру [ADDRESS] на будь-кого з членів сім`ї позивача, як і не надали доказів існування рішення про надання вказаного житла згаданим особам. Крім цього, суд враховує, що у поданих стороною позивача копіях документів наявні розбіжності щодо року реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , зокрема, у довідці з місця проживання про склад сім`ї прописку, виданої ЛКП «Сяйво» вказано 1990 рік /а.с.45а/, а у відповіді ЛКП «Сяйво» від 27.11.2021 року вказано 1973 рік /а.с.48/. Також суд враховує, що до матеріалів справи долучено копію повідомлення ЛКП «Сяйво» на оплату житлово-комунальних послуг за січень 2020 року та не надано жодних квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за користування квартирою [ADDRESS] позивачем або членами його сім`ї, а тому відсутні будь-які докази понесених витрат на утримання вказаного житла. Таким чином, позивачем жодних доказів про право членів його сім`ї на вселення у спірну квартиру та укладення з ними договору найму такої не надано, а тому у суду відсутні підстави для визнання позивача наймачем квартири [ADDRESS] та для задоволення позовних вимог. Крім цього, суд звертає увагу позивача, що укладення договору житлового найму відноситься до дискреційних повноважень районної адміністрації. Так, відповідно до Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, до повноважень районної адміністрації віднесено зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень, приєднання звільнених житлових приміщень, вільних допоміжних приміщень, у порядку, встановленому виконавчим комітетом. Обов`язок щодо надання повного пакету документів для укладення договору найму покладається на особу, яка звертається для укладення договору найму, а районна адміністрація розглядає такий та приймає відповідне рішення, у межах наданих повноважень. Відповідно до положень частини 2\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно позиції Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 р., суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивач не довів перед судом обґрунтованості своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, відповідач не заявляв до відшкодування судові витрати, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed