Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

[PERSON] , 02.02.2022 року, звернувся з заявою до Миколаївського районного суду Одеської області, заінтересована особа: Андрієво-Іванівська сільська рада Березівського району Одеської області, при цьому наполягав на встановлені факту належності йому, державного акту на право приватної власності на землю серії VI-ОД № 071856 від 18.06.2003 року виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області. Свої вимоги мотивував тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії VI-ОД №071856 від 18.06.2003 року, що виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області, йому належить на праві приватної власності земельна ділянка розміром 5,38 га. в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельну ділянку надано у приватну власність згідно розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області від 13.03.2003 року за № 94/А-2003 і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2002 року, що видане Любашівською державною нотаріальною конторою. При цьому, в державному акті на право приватної власності на землю, в графі «прізвище, ім`я, по батькові» помилково вказано його прізвище « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Зазначені обставини позбавляють, заявника, реалізувати та захистити права на земельну ділянку, що і змусило звернутися до суду з відповідною заявою. В інший спосіб, ніж судовий, він позбавлений можливості виправити допущену помилку. Заявник, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи, Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії VI-ОД №071856 від 18.06.2003 року, що виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області, заявнику належить на праві приватної власності земельна ділянка розміром 5,38 га. в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельну ділянку надано у приватну власність згідно розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області від 13.03.2003 року за № 94/А-2003 і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2002 року, що видане Любашівською державною нотаріальною конторою. При цьому, в державному акті на право приватної власності на землю, в графі «прізвище, ім`я, по батькові» помилково вказано його прізвище « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Внаслідок такої помилки на даний час заявник позбавлений можливості реалізувати та захистити своє право на земельну ділянку. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч. 2 ст. 294 ЦПК України). Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] , у зв`язку з чим його заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved