Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з 29.10.2016 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, рішенням Коростенського міськрайонного суду від 03.04.2020 року шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання вони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи, відзив на позов та інших заяв не подав (Ухвалу про відкриття провадження з додатками отримано 24.06.2021). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 29.10.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст.ст.1,17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Згідност.80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу в розмірі, передбаченому законодавством на утримання неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved