Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

03.02.2022 [PERSON] звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.02.2016 вона одружилась з відповідачем. В даному шлюбі у них [INFO] народилась донька [PERSON] , яка проживає з нею. У зв`язку із тим, що відповідач після першого року їх шлюбу почав систематично вчиняти скандали та погрози, які інколи переходили в її побиття, що в свою чергу впливало на її психологічний та фізичний стан здоров`я, то їх взаємовідносини суттєво погіршились, а тому в квітні 2021 вона з донькою покинула відповідача та перейшла проживати до матері. З того часу шлюбні відносини вони не підтримують та проживають окремо. Відповідач вчиняв насильство в домі її матері, двічі виламував двері, після чого наносив їй та її брату побої. Зазначає, що у неї втрачені будь-які почуття до відповідача, їх шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Стверджує, що перебування у шлюбі суперечить її правам та інтересам, а також розвитку і вихованню їх доньки. Ухвалою суду від 08.02.2022 відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24.03.2022 у задоволенні заяви [PERSON] про надання строку для примирення відмовлено. Позивач у судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу заперечив, вказав, що у всіх конфліктах, які виникають у їх сім`ї винні родичі позивача. На запитання суду стосовно визначення місця проживання дитини зазначив, що спору немає. Вислухавши думку відповідача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 18.02.2016, сторони зареєстрували шлюб у Виконкомі Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №1. В шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим 27.01.2021 серія [NUMBER] . Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18 лютого 2016 року у Виконкомі Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №1, слід розірвати. Що стосується вирішення вимог, зазначених у позові про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, то при цьому суд виходить з наступних мотивів. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд зазначає, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Оскільки, відповідач не заперечував щодо вирішення питання про залишення місця проживання дитини з матір`ю, відтак дана вимога підлягає до задоволення. Водночас суд зазначає, що згідно ст. 113 СК України вказано, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Здійснивши системний аналіз вищенаведеної норми суд дійшов висновку, що право на вибір прізвища є правом особи, яка його самостійно змінила, що реалізується на власний розсуд відповідною особою. При цьому зміна прізвища фізичної особи здійснюється на підставі її волевиявлення та виключно у порядку, що встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Таким чином позов підлягає до задоволення. В порядку ч. 2 ст.115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід пропорційно до задоволених вимог стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved