Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 19 січня 2022 і до закінчення ним навчання або до досягнення двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позову покликаються на те, що 27 серпня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 у справі №461/570/21. У шлюбі народилося троє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2021 року у справі №461/3827/21 позов [PERSON] задоволено частково, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) щомісячно, починаючи з 11.05.2021 і до повноліття дитини; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) щомісячно, починаючи з 11.05.2021 і до повноліття дитини. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, однак останній навчається на III курсі денного відділення Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище», відтак не має змоги працювати та самостійно отримувати заробіток, проживає разом з матір`ю. Позивач стверджує, що самостійно не може забезпечувати сина, оскільки працює на посаді майстра з експлуатації житлового фонду ЛКП «Княже місто» та отримує невелику заробітну плату, тому просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 березня 2022 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова відповідач подав клопотання, у якому просив суд стягувати аліменти на особовий рахунок сина [PERSON] , оскільки останній є повнолітнім та може самостійно розпоряджатися коштами. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 21.11.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції /а.с. 13/. Згідно акту від 26 квітня 2021 року, комісія в складі майстрів ЛКП «Княже Місто» підтвердила, що [PERSON] проживає разом з [PERSON] /а.с.12/. [PERSON] навчається у Державному навчальному закладі «Львівське вище професіональне політехнічне училище», що підтверджується довідкою №1042 від 30.11.2021 року /а.с.14/. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8ст. 7 СК України). Згідно із ч.1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач як батько [PERSON] зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому повинен сплачувати аліменти. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на час навчання сина, суд, врахувавши всі обставини справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 3000 грн. щомісячно від дня пред`явлення позову і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років. Окрім того, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про стягнення аліментів на рахунок сина, оскільки останній є повнолітньою особою, з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання. Оскільки, з позовом звернулася мати повнолітнього сина, який продовжує навчання та який проживає з нею, відтак аліменти на утримання повнолітнього сина повинні стягуватися на користь [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, що становить 992,40 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3 ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 17.01.2022 року між адвокатом Артюшковою О.О. та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №09/21 від 15.04.2021 року /а.с.19/. Клієнту згідно умов додаткової угоди було надано правову допомогу, на підтвердження надання якої було складено та підписано акт приймання - передачі наданих послуг від 17.01.2022 року /а.с.20/. Відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг від 17.01.2022 року, адвокатом Артюшковою О.О. було надало позивачу юридичні послуги у справі про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, вартість яких становить 1000 грн. /а.с.20/. Як вбачається з меморіального ордеру №@2PL824467 від 17.01.2022 року [PERSON] оплачено послуги адвоката в розмірі 1000 грн. /а.с.21/. Суд вважає доведеною вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., а відтак така підлягає до задоволення.

Outcome: approved