Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, на те що вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 05 лютого 2015 року в Кривоозерському районному суді Миколаївської області між позивачем та відповідачем шлюб розірвано. З часу коли вони з відповідачем почали проживати окремо і до теперішнього часу вона одна піклується про доньку, її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готує дитину до самостійного життя. Відповідач, проживаючи окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню та утриманню, тому просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В підготовче засідання учасники справи не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву з проханням справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надіслав до суду письмове клопотання, згідно якого позов визнає в повному обсязі, справу просить розглянути без його участі. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення підготовчого засідання, в суд не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористався. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та, з урахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно положень якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 07 листопада 2012 року. З матеріалів справи встановлено, що з 2015 року вихованням та утриманням доньки займається [PERSON] .. Батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування. Дитина [PERSON] фактично не знає свого батька. Орган опіки і піклування вбачає за доцільне та таким що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , що викладено у висновку Кривоозерської селищної ради, як орган опіки та піклування Миколаївської області №08-25/1682 від 13 грудня 2021 року. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Згідно положень ст.ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до положень ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Приписами вказаної Конвенції, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимога ст.150 СК України. Зі змісту нормативних положень ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно приписів ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України "Про охорону дитинства", суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє, не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки, не забезпечує їй необхідне харчування, медичний догляд та лікування. Дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує дитину усім необхідним для нормального розвитку та виховання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні обґрунтовані, тому відповідача слід позбавити батьківських прав. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів, тому з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем, згідно квитанції №0.0.2390316755.1 від 21 грудня 2021 року в АТ "ПРИВАТБАНК", судовий збір при зверненні до суду з позовом, докази сплати інших витрат по справі позивачем не надавалися.

Outcome: approved