Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , звернувся до суду з цивільним позовом до Сторожинецької міської ради, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на наступне. Зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з: житлового будинку - літ. «А-І», ґанку - літ. «а», сараїв - літ. «Б, В, Г, Е», гаража - літ. «Д», навісу - літ. «Є», підвалу - літ. «Пд», входу в підвал - літ. «Вх/пд.», воріт з хвірткою - №1, огорожі - №2, криниці - №3 та знаходиться в [ADDRESS] . Вказує, що спадкодавець [PERSON] при житті 19.01.2012 року склав на його ім`я заповіт, який не мінювався та не скасовувався. Також вказує, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки своєчасно, в установлений законом термін, звернувся із відповідною заявою до нотаріуса, однак 14.10.2021 року приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Хоміцька Н.Г. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] при житті не оформив право власності на належне йому домоволодіння. Зазначає, що крім нього, 27.04.2021 року до нотаріуса заяву про прийняття спадщини подала відповідачка [PERSON] , яка стверджує, що [PERSON] є її вітчимом, що не відносить її до визначених ст.ст.1261-1265 ЦК України спадкоємців за законом відповідних черг. Також зазначає, що дочка спадкодавця [PERSON] померла [INFO] - що до смерті [PERSON] . В зв`язку з цим позивач просить визнати його власником спадкового майна за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме: домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку - літ. «А-І», ґанку - літ. «а», сараїв - літ. «Б, В, Г, Е», гаража - літ. «Д», навісу - літ. «Є», підвалу - літ. «Пд», входу в підвал - літ. «Вх/пд.», воріт з хвірткою - №1, огорожі - №2, криниці - №3. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Бігусяк З.Г. надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що [PERSON] не визнає позовні вимоги [PERSON] та вважає їх безпідставними, посилаючись на наступне. Зазначає, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] був збудований спільними зусиллями [PERSON] та [PERSON] - її матері, які не перебували в офіційному шлюбі, однак проживали однією сім`єю з 1985 року та від їх шлюбу народилась спільна дочка [PERSON] , 1985 р.н., тому вважає, що майно набуте [PERSON] та [PERSON] під час їх проживання однією сім`єю є спільною сумісною власністю подружжя. Також зазначає, що [INFO] [PERSON] померла, тому вважає, що після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку спірного домоволодіння. Також вважає, що необхідно встановити чи прийняв [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] та чи не було у неї спадкоємців, які прийняли спадщину після її смерті, в тому числі тих, що спадкують обов`язкову частку, оскільки належне йому майно він не зареєстрував за собою у відповідних органах. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що на момент смерті [PERSON] був власником всього спірного домоволодіння, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Представник позивача адвокат Роговський В.П. в судовому засіданняі позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити, а також зазначив, що заперечує проти відзиву на позов, оскільки належних та допустимих доказів того, що спірний житловий будинок був збудований спільними зусиллями матері відповідачки [PERSON] та [PERSON] , які не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідачкою не надано, як і не доведений сам факт їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Крім того, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Бігусяк З.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - Сторожинецької міської ради - в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у відсутності представника відповідача, прийняття остаточного рішення залишають на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку - літ. «А-І», ґанку - літ. «а», сараїв - літ. «Б, В, Г, Е», гаража - літ. «Д», навісу - літ. «Є», підвалу - літ. «Пд», входу в підвал - літ. «Вх/пд.», воріт з хвірткою - №1, огорожі - №2, криниці - №3, станом на 15.04.1991 року відносилося до суспільної групи «робочий двір», де були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,2750 га, з яких 0,1750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. Забудовником даного домогосподарства був [PERSON] . Дані обставини підтверджені копією будівельного паспорта на забудівлю земельної ділянки, яка надана індивідуальному забудовнику, копією рішення виконкому Сторожинецької райради народних депутатів від 11.03.1985 року на побудову нового будинку, копією технічного паспорта на будинок садибного типу, витягом з погосподарської книги №7 на 2021-2025 рр. (особовий рахунок № [NUMBER] ), довідками, виданими виконавчим комітетом с. Панка Сторожинецької міської ради №№975, 976 від 02.09.2021 року. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] у віці 25 років в с. Панка померла [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.06.1985 року розірвали шлюб, актовий запис №45, після розлучення [PERSON] обрала прізвище « [PERSON] ». [INFO] в м. Сторожинець, у віці 47 років, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З копії довідки, виданої виконавчим комітетом с. Панка Сторожинецької міської ради 30.11.2021 року за №1377 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] дійсно були зареєстровані в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , головою якого був [PERSON] - співмешканець [PERSON] , яка по даній адресі була зареєстрована до дня смерті, яка настала [INFO] . 19.01.2012 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу - [PERSON] . Вказаний заповіт чинний, посвідчений в Панківській сільській раді та зареєстрований в спадковому реєстрі за №52318639, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №63501920 від 10.02.2021 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. [INFO] в с. Панка, Чернівецького району, у віці 66 років, помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63502059 від 10.02.2021 року після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] зареєстрована спадкова справа №67183727. З довідки, виданої приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г. 13.08.2021 року за №281/02-14, вбачається, що в провадженні нотаріуса є спадкова справа до майна [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно матеріалів справи [PERSON] 10.02.2021 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, [PERSON] - заяву про прийняття спадщини, в якій стверджує, що [PERSON] її вітчим. 14.10.2021 року за №354/02-31/37/2021 приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г. видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії спадкоємцю [PERSON] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове домоволодіння, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №279734220 від 18.10.2021 року, з якої вбачається, що право власності, інше речове право на будинок [ADDRESS] , не зареєстровано. Верховний Суд в постанові від 15 жовтня 2020 року по справі № 623/214/17 зробив наступні правові висновки. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). За таких обставин, [PERSON] набув вказане домоволодіння в особисту власність за фактом його будівництва відповідно до будівельного паспорта. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом с. Панка Сторожинецької міської ради №977 від 02.09.2021 року на момент смерті, тобто на [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , разом з ним інших зареєстрованих осіб не було. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , вчасно прийняв спадщину, подавши, у встановлений законом строк, відповідну заяву до нотаріальної контори. Відповідачка [PERSON] яка стверджує, що спадкодавець [PERSON] є її вітчимом, не відноситься до визначених ст.ст.1261-1265 ЦК України спадкоємців за законом відповідних черг. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала суду покази, що вона у спірному будинку росла з 1983 року. ЇЇ мати жила у цивільному шлюбі з дядьком позивача. Мати вклала свої особисті кошти в будівництво будинку, а саме: аліменти, які платив її батько та 3000 руб. від поділеної хати з її батьком. ЇЇ мати померла раніше ніж вітчим, а останній в свою чергу склав заповіт на племінника. Заповіт складено неправильно, оскільки позивач постійно привозив спиртне покійному Вітрюку і той під впливом спиртного склав заповіт. Після смерті матері в 2007 року вона не вступила в спадщину, оскільки народила хвору доньку, яку лікувала і їй тоді було не до цього. ЇЇ мати не реєструвала шлюб з [PERSON] , але жила з ним 22 роки у фактичному шлюбі. Вважає, що є спадкоємицею. Претендує на мамину частку. Але, якщо заповіт недійсний, то і на весь будинок. Просить в позові відмовити. Судом встановлено, що належних та допустимих доказів того, що спірний житловий будинок був збудований спільними зусиллями матері відповідача [PERSON] та [PERSON] , які не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідачем не надано, як і не доведений сам факт їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Крім того, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що звернення з даним позовом до суду є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, який внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на будинковолодіння позбавлений можливості оформлення спадкових прав у нотаріуса. Обставин, які б свідчили про порушення права інших осіб внаслідок задоволення позовних вимог, судом не встановлено. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені до відповідачів є обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1216, 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved