Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст.\~268\~ЦПК України 25.02.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.02.2022 року. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01 липня 2006 року. Шлюб було зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №336. Від вказаного шлюбу, є неповнолітня дитина: [PERSON] , яка народилася [INFO] . При цьому у позовній заяві вказано на те, що з березня 2020 року шлюбне життя між сторонами не складалося, на даний час вони не підтримують подружні стосунки, хоча і проживають в зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує на те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Окрім того в позовній заяві вказано на те, що на даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання подружжя припинено. За переконанням позивача, подальшого сенсу\~підтримувати сімейні\~відносини немає.\~ Разом із тим позивач зазначає, що спору щодо визначання місця проживання дитини між ними немає. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе. З огляду на вказане позивач просить суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №336. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2021 у справі відкрито провадження. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Позивач в судове не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, \~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 01.07.2006 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №336, оригінал свідоцтва Серії [NUMBER] від 01.07.20206 додано до позовної заяви. Від шлюбу у подружжя народилася донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 10.06.2014 року, копія якого міститься у матеріалах справи. Разом із тим, через непорозуміння між сторонами, вони не проживають разом певний час, спільного господарства не ведуть, донька проживає разом із матір`ю. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає. Відповідач, згідно поданої заяви позовні вимоги визнала. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ ст.105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Згідно ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 вказаної норми, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.9 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Матеріали справи містять довідку до акту медико-соніальеної комісії серії 12ААБ №664087 від 06.07.2020, згідно якої [PERSON] , [INFO] , має інвалідність другої групи. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду із даним позовом, позивач мав би сплатити судовоий збір в розмірі 908,00 грн. (за одну немайнову вимогу). Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач визнала позовні вимоги, із [PERSON] , підлягає стягненню 50% від суми судового збору на користь держави, що становить 454, 00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved