Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати договір дарування Ѕ (однієї другої) частки квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., зареєстрований в реєстрі за № 929 від 18 жовтня 2019 року, недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.1996 року він набув право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 січня 2016 року по справі № 554/12405/15-ц, зазначену вище квартиру визнано спільним майном подружжя і визнано за ним та [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . З 25 червня 1993 по 26 вересня 2019 він був зареєстрований у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Будучи співвласником даної квартири разом із колишньою дружиною, постійно проживав там і сплачував рахунки за комунальні платежі, ніс усі витрати, пов`язані з перебуванням. У зв`язку із станом здоров`я (інвалід 1-ої групи) і потребує у сторонньому догляді та допомозі в побуті, він звернувся до соціальної служби району, де комісією фахівців йому було запропоновано, як варіант цілодобового стороннього догляду - Горбанівський геріатричний пансіонат Ветеранів війни та праці. Під час перебування у пансіонаті, у період з 03 вересня 2019 року по грудень 2019 року, доступ до його документів (паспорта та ідентифікаційного номера), пенсійної банківської картки для виплат мали сторонні люди син, брат та ін.). У грудні 2019 року, коли він вирішив повернутися додому, знову зареєструвати своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] та звернувся до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Полтавської міської ради йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Так йому стало відомо, що він більше не є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 жовтня 2019 року, відповідно до договору дарування, серія та номер: 929, виданий від 18.10.2019, видавник: Дробітько В.В. приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу, він передав право своєї власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] своєму синові, [PERSON] . Вищезазначений договір дарування він не складав, не підписував, у нотаріуса не був. волевиявлення на укладення даного договору не мав, вважає себе ошуканим відповідачем. Ухвалою суду від 03.03.2020 року відкрито провадження у справі. 26.03.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву де останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування відзиву вказував, що вимоги щодо визнання договору дарування є абсолютно безпідставними, необґрунтованими та недоведеними оскільки договір укладено з дотриманням вимог законодавства України. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник надав суду заяву, з проханням розгляд справи проводити за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ч. 5,6ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною першою\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до частини другої\~статті 719 ЦК України\~договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом статей\~203,\~717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. 18 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, зареєстрований в реєстрі за №929, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. Відповідно до умов даного договору [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, 18.10.2019 року [PERSON] при укладенні договору дарування реалізував своє право розпоряджатись належним йому майном, а [PERSON] реалізував законне право набуття права власності. Підставою позову позивач в позовній заяві, яка надійшла до суду 02.03.2020 року, зазначив , що договір дарування не складав, не підписував, у нотаріуса не був, волевиявлення на укладення даного договору не мав, а тому у відповідності до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених вимог. Згідно з вимогами\~статті 44 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відповідно до пунктів 1-5\~статті 203 ЦК України\~: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог\~статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1\~ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ч.1\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За нормами\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Як на підставу визнання оспорюваного договору дарування недійсним позивач покликається на укладення договору шляхом обману - введення його в оману щодо природи укладення спірного правочину, оскільки він мав на меті укласти договір довічного утримання. Згідно ч.1\~ст.230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. До обставин, які мають істотне значення, частиною першою\~статті 229 ЦК України\~віднесено природу правочину, права та обов`язки сторін, такі властивості і якості речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження позивача про те, що він договір не складав, не підписував, у нотаріуса не був нічим не підтверджені, на їх підтвердження до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів. Інших доказів позивач суду не надав. Суд звертає увагу, що спірний договір дарування квартири укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом. В оспорюваному договорі дарування сторони, зокрема і позивач, своїми підписами підтвердили, що договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладений у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладено ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторонни однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються договором. Доказів порушення нотаріусом вимог\~ст.44 Закону України «Про нотаріат»\~щодо встановлення дійсності намірів сторін укласти саме договір дарування квартири, а не договір довічного утримання, роз`яснення вимог законодавства щодо змісту і правових наслідків договору судом не отримано. Обдаровуваний (відповідач) зареєстрував право власності на квартиру, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника, відповідний договір є дійсним. Докази на підтвердження того, що на момент укладення спірного договору дарування стан здоров`я позивача погіршився до тієї міри, що він потребував сторонньої допомоги, відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору дарування квартири недійсним, тому позов з урахуванням викладених висновків не підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши докази, на які посилається позивач, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними, достатніми і допустимими доказами. Беручи до уваги вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування.

Outcome: dismissed