Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Коцюба Н. Я. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,0 кв. м.. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 18 вересня 2003 року мiж [PERSON] та [PERSON] i [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Кашанською М.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4347. Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] набув право приватної власності нa двокімнатну квартиру загальною площею 49,9 кв.м., в тому числі житловою - 30,5 кв.м.. Зазначив, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири дана кварта вже була облаштована прибудованим балконом, проте в жодних документах на квартиру про це зазначалося та не відображено. Попереднім власником квартири було передано [PERSON] . Робочий проект реконструкції квартири [ADDRESS] , датований 1999 роком. До даного проекту було долучено Рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 березня 1999 року № 224 пpo реконструкцію квартири [ADDRESS] . Даним рішенням було затверджено рішення загальних зборів членів житло-будівельного кооперативу «Надзбруччя» та дозволено члену кооперативу [PERSON] приєднати до квартири скрізний прохід. За рахунок такої реконструкції квартири попереднім власником відбулося її перепланування та за рахунок приєднаного до квартири балкону збільшилася її загальна площа. Проте, право власності на збільшену загальну площу попередніми власниками оформлено не було. З огляду на наведене, позивач просить визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 55 кв. м.. Ухвалою Тернопільського місьрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12 жовтня 2021 року представником Тернопільської міської ради подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає про те, що дозвіл, який було передано позивачу попереднім власником квартири, не має жодного відношення до фактичного виконання добудови до квартири, а саме балкону площею 5,1 кв.м., так як «скрізний прохід» та «балкон» є різними елементами будівлі. Тому Тернопільська міська рада як власник земельної ділянки на якій розміщений об`єкт самочинного будівництва, заперечує проти визнання права власності на цей об`єкт за позивачем та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 18 жовтня 2021 представником позивача адвокатом Коцюбою Н. Я. подано відповідь на відзив, у якому вказано про те, що [PERSON] придбав квартиру вже з добудованою конструкцією на металевих шпалях. Зазначила, що згідно вимог ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Крім того, представник позивача вказує про порушення прав позивача, що полягає у відсутності у нього можливості належним чином володіти та розпоряджатися набутим на законних підставах майном, а таке порушене право підлягає захисту шляхом визнання права власності на реконструйовану квартиру, дозвіл на реконструкцію якої було надано Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 березня 1999 року за № 224. Таким чином, сторона позивача вважає, що відзив Тернопільської міської ради не спростовує позовних вимог, а викладені заперечення є безпідставними та необґрунтованими. У запереченнях, які подані представником Тернопільської міської ради 05 листопада 2021 року, зазначено, що твердження позивача про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири дана квартира вже була облаштована прибудованою конструкцією (балконом) є безпідставними, оскільки спростовуються копією технічного паспорта від 29.10.2003 року. У відповіді на відзив позивач використовує норми законодавства, які стосуються поняття «перепланування». Перепланування це проведення ремонтно-технічних робіт в середині житлового приміщення без втручання в несучі елементи будівлі, загальні інженерні комунікації та фасад будівлі. Тому, прибудова балкону до квартири багатоповерхового житлового будинку є реконструкцією, оскільки приводить до зміни геометричних розмірів об`єкту та зміни фасаду будівлі. Крім того, представник відповідача вказує, що дозвіл на будівництво об`єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. З огляду на наведене, Тернопільська міська рада просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 29 листопада 2021 року представником позивача подано пояснення, у яких вона вказує, що предметом розгляд даної справи є визнання за [PERSON] право приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 55 кв. м., яка збільшилася в результаті перепланування квартири шляхом добудови до квартири балкону площею 5,1 кв. м., який не є самостійним об`єктом, як помилково стверджує відповідач, а є складовою квартири. Також, представник позивача зазначає, що до елементів перепланування жилих приміщень належать перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудов балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Коцюба Н. Я. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Тернопільської міської ради Дика Т. Ю. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та запереченнях . Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 18 вересня 2003 року [PERSON] і [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) уклали цей договір про наступне: продавці продали, а покупець купив квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Кашанською М. І. 18 вересня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за № 4347. Як вбачається з копії реєстраційного посвідчення від 03 жовтня 2003 року, Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Тернопільською Державною нотаріальною конторою 18.09.2003 р. за реєстром № 4347 і записано в реєстрову книгу за № 48426 будинковолодіння [ADDRESS] . Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 29.10.2003 р. виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв. м., житлова площа 30,5 кв. м.. Дозволено колишньому власнику [PERSON] рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 березня 1999 року № 224 пpo реконструкцію квартири [ADDRESS] приєднати до квартири скрізний прохід. Згідно з копією припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10.06.2021 р. Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, складеним головним спеціалістом інспектором Рудиком О. В., який видано [PERSON] за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті за адресою [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] виконано добудову до квартири [ADDRESS] , без дотримання в органі архбудконтролю дозвільних документів, а саме без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 34 ЗУ № 3038-VI; п. 13 ПКМУ №466. Як вбачається з копії постанови № 15 від 15.06.2021 р. Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8\~500 грн.. Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] 25.06.2021 року, загальна площа квартири становить 55,0 кв. м.. Згідно з копією Інформаційної довідки від 25.06.2021 року № 147, виданої ФОП [PERSON] , згідно технічного паспорту виготовленого станом на 25.06.2021 р. загальна площа квартири становить 55,0 кв. м., житлова 30,5 кв. м.; загальна площа квартири збільшилася на 5,1 кв. м. за рахунок врахування заскленого балкону. Як вбачається з копії звіту про результати обстеження технічного стану об`єкту: Технічне обстеження та огляд конструкцій та конструктивів прибудови до квартири [ADDRESS] від 17.08.2021 р. експерта [PERSON] за результатами проведеного візуального технічного обстеження та огляду несучих та огорожуючих конструкцій квартири [ADDRESS] констатують, що вони в основному знаходяться у задовільному придатному до подальшої експлуатації технічному стані; квартира [ADDRESS] із прибудованим балконом відповідає вимогам міцності та безпечної експлуатації. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо ~ свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт без відповідного документу, передбаченого цією статтею вважається самочинним будівництвом. Після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними об`єктів, що класом наслідків відповідальності належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1 проводиться шляхом подачі декларації відповідно до Порядку). Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Кабінетом Міністрів України прийнята постанова про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № 461 від 13.04.2011 року. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6, право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЖК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Відповідно до ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом Закону України «Про місцеве самоврядування», до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено питання про прийняття до експлуатації об`єктів будівництва. При розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до ст.26 Закону України «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Така правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 127/18746/15-ц. Таким чином, при вирішенні спору суд повинен належним чином перевірити, чи було питання введення в експлуатацію самовільно побудованого будинку предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами, поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до 4-5 категорії складності здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі інспекцією сертифіката. Як визначено ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до п.п.2 п.4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні встановлено, що будівництво балкону здійснено попереднім власником квартири [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 березня 1999 року № 224, яким [PERSON] , як члену кооперативу, дозволено приєднати до квартири скрізний прохід, однак будівництво цього балкону здійснено самостійно, без будь-якої дозвільної документації, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, що дає суду підстави для висновку, що вказаний балкон збудовано самочинно, після завершення будівництва, власник квартири також не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, і доказів того, що цей об`єкт відповідає будівельним нормам та його експлуатація не призведе до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а також санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, суду не надано, а надані докази, зокрема, технічний паспорт на квартиру підтверджує лише факт здійснення самочинного будівництва, тобто прибудови спірного балкону до належної позивачу квартири. Крім того, позивач до компетентних органів з питання введення в експлуатацію самочинно побудованої споруди не звертався. До того ж, суд не наділений законом повноваженнями підміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво, узгоджувати забудови й приймати в експлуатацію збудовані об`єкти нерухомості. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що збудований балкон введеного в експлуатацію в установленому законом порядку, тому дане майно не набуло статусу об`єкта цивільного права, а визнання права власності на об`єкт будівництва, не прийнято до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 і підстав для відступу від неї суд не вбачає. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що підстави для визнання за позивачем права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,0 кв. м. відсутні. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 331, 376, 392 ЦК України та

Outcome: dismissed