Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] відшкодування внаслідок залиття квартири [ADDRESS] у розмірі 33495,0 гривень, з яких: 20525,0 гривень вартість відновлювального ремонту, необхідного для ліквідації наслідків залиття квартири; 10000,0 гривень моральної шкоди; 2970,0 гривень витрат на проведення будівельно-технічної експертизи. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.08.2016 року державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємиці [PERSON] , 1937 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] перейшло за спадщиною 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Квартира складається з двох кімнат, житловою площею 27,0 кв.м. та кухні, загальною площею 50,4 кв.м. 05.07.2021 року позивачем виявлено, що її квартира була залита водою, у зв`язку із чим нею подано заяву до директора ЛКП «Господар» з метою скерування комісії для складання акту залиття квартири [ADDRESS] , мешканцями квартири [ADDRESS] цього будинку. Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , 31.07.1997 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила зазначену квартиру. Таким чином, [PERSON] є мешканкою та власником квартири [ADDRESS] . 07 липня 2021 року комісією ЛКП «Господар» у складі представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи холодного водопостачання, за участю позивача проведено огляд квартири [ADDRESS] на предмет затоплення та встановлено, що у вбиральні (туалеті) залито стелю, площею 0,80 кв.м х 0,50 кв.м, стіни, площею 2,1 кв.м х 0,50 кв.м, залито стелю і стіни ванни, площею 2,5 кв.м х 0,8 кв.м. Згідно висновків складених у даному акті, причину залиття квартири не встановлено, тому що мешканці квартири поверхом вище не надали доступу до своєї квартири. Позивач зазначає те, що це не перший випадок залиття її квартири відповідачем, що підтверджується наступними актами, а саме: актом ЛКП «Дім» від 24.02.2018 року та актом ЛКП «Дім» від 28.02.2018 року. В подальшому, 21.07.2021 року для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири, позивач звернулася із заявою про проведення будівельно-технічної експертизи квартири [ADDRESS] до ФОП [PERSON] для подання висновку до суду. 26 липня 2021 року судовим експертом Заяць І.Г. складено висновок експерта № 21/07-21 по результатах проведення будівельно-технічної експертизи. 22 липня 2021 року експертом Заяць І.Г. у присутності позивача проведено огляд приміщень квартири [ADDRESS] . Під час огляду було виконано необхідні обміри, обстеження та фотографування об`єкта дослідження. При візуальному огляді квартири [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту, складеного Львівським обласним бюро технічної інвентаризації станом на 30.06.1998 року, було виявлено наявність слідів залиття в таких приміщеннях, а саме: у кухні, під літ.6, на стелі по стику плит перекриття сухі плями жовтого кольору та тріщини по стику плит перекриття в оздоблювальному шарі шпаклівки довжиною до 2,5 кв.м. пошкоджена електропроводка; у коридорі, під літ.1, на стелі по стику плит перекриття сухі плями жовтого кольору довжиною до 1 м.; у вбиральні, під літ.7, на стелі сухі та мокрі на дотик руки плями жовтого та сірого кольору, площею до 0,9 кв.м., відставання оздоблювального шару (шпаклівки) площею до 0,8 кв.м., а також плями темного кольору з характерним запахом схожим на грибок. На стінах сухі та мокрі на дотик руки плями жовтого та сірого кольору, площею до 0,7 кв.м., відставання оздоблювального шару (шпаклівки) площею до 0,6 кв.м., тріщини в оздоблювального шару (шпаклівки) довжиною до 1 м., а також плями темного кольору з характерним запахом схожим на грибок; у ванній кімнаті, під літ.8, на стелі і стіні (майже на всій площі) плями темного кольору з характерним запахом схожим на грибок. При вивченні наданих на дослідження документів та співставленні з результатами візуального огляду, а саме характеру і форми наявних слідів залиття встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] відбувалось через міжповерхове перекриття з квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище. Виходячи з наведеного вище та аналізуючи характер слідів замокання від затоплення, для усунення їх наслідків необхідно провести внутрішні ремонтно-будівельні роботи по оздобленню у всіх приміщеннях, де наявні сліди залиття квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта, всього за кошторисним розрахунком вартість відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] , з урахуванням приведення її до попереднього стану, становить 20525,0 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 21/07-21 від 21 липня 2021 року, позивачем сплачено 2970,0 гривень за проведення будівельно-технічної експертизи. Оскільки відповідач добровільно не хоче відшкодувати завдану шкоду, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач вказує, що внаслідок залиття її квартири їй було спричинено моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 10000,0 гривень. Просить позовні вимоги задовольнити. Позовна заява поступила до суду 07.09.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28.09.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання 01.11.2021 року, 30.11.2021 року, 27.01.2022 року, 28.02.2022, розгляд справи було відкладено на 30.11.2021 року, 27.01.2022 року, 28.02.2022 року та 05.04.2022 року відповідно. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Також, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому, що в силу вимог ч.ч.2, 3, 4 ст.83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства, як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач та її представник 05.04.2022 року в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Разом з тим, представник позивача подала суду заяву, в якій зазначила про підтримання позовних вимог та просить розглядати справу у відсутності сторони позивача, також не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Враховуючи те, що сторона позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності сторони позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 05.04.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві часткової власності [PERSON] , розмір частки становить 2/3 частини, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 65488634 від 10.08.2016 року (а.с.13-14). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 31.07.1999 року та копії Реєстраційного посвідчення від 20.09.1999 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.11-12). Як вбачається з акту, складеного комісією ЛКП «ДІМ»» від 24.02.2018 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , трапилося залиття, через яке залито ванну кімнату, вбиральню, житлову кімнату. Стеля і стіни у ванній кімнаті і вбиральні покриті грибком і пліснявою з неодноразовим залиттям (а.с.17). Згідно акту, складеного комісією ЛКП «ДІМ»» від 28.02.2018 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , трапилося залиття, а саме водою частково залито стелю і стіни кухні та однієї житлової кімнати, що спостерігалося на час складення акту (а.с.18). Крім того, як вбачається з акту, складеного комісією ЛКП «Господар» від 07.07.2021 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , трапилося залиття, а саме: у вбиральні (туалеті) залито стелю площею 0,80 кв.м х 0,50 кв.м, стіни площею 2,1 кв.м х 0,50 кв.м, залито стелю і стіни ванни площею 2,5 кв.м х 0,8 кв.м. Згідно висновків складених у даному акті, причину залиття квартири не встановлено, тому що мешканці квартири поверхом вище не надали доступу до своєї квартири (а.с.20). Відповідно до висновку експерта № 21/07-21 від 26.07.2021 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту, необхідного для ліквідації наслідків залиття квартири [ADDRESS] , за кошторисним розрахунком становить 20525,0 гривень (а.с.21-28). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 21/07-21 від 21 липня 2021 року, вбачається, що позивачем сплачено 2970,0 гривень за проведення будівельно-технічної експертизи квартири [ADDRESS] (а.с.30). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України. Згідно положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В свою чергою статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Положеннями ст.177 ЖК України встановлено, що громадяни, зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання. Згідно положень ст.ст.319, 322 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Таким чином, саме на власника покладено обов`язок утримувати своє майно, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт та відшкодовувати збитки пов`язані із його правом власності. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що полягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що збитки позивачу були завдані внаслідок неналежного утримання квартири за адресою: [ADDRESS] її власником, тобто відповідачем [PERSON] . З огляду на вищенаведені норми законів, суд вважає, що відповідач, як власник квартири, несе обов`язок по забезпеченню схоронності належного їй на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивача, а тому, суд приходить до висновку, що відповідальність за завдану шкоду позивачу має нести саме відповідач. Враховуючи викладене, суд вважає правомірним стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених збитків у розмірі 20525,0 гривень, а також витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження та складанням експертного висновку у розмірі 2970,0 гривень. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, її слід задовольнити частково. Так, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що діями відповідача (затоплення квартири) була заподіяна позивачу моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичний спосіб життя позивача. Також суд враховує те, що це не перший випадок залиття квартири позивача мешканцями квартири [ADDRESS] . Відтак, їй була заподіяна моральна шкода, проте суд вважає, що обрахований позивачем розмір цієї шкоди є завищеним. Так, у пунктах 3, 9, 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, як вказує Європейський суд з прав людини, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 752/17832/14-ц (постанова від 15.12.2020) визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тому, у справі яка розглядається суд вирішуватиме питання про розмір моральної шкоди на основі принципів розумності, справедливості та співмірності і з врахуванням загальних обставин справи, а саме, з врахуванням таких аспектів як серйозності порушення, особисті обставини позивача та загальний контекст. Позивач, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,0 гривень виходила з того, що внаслідок залиття її квартири їй було завдано чималих страждань, оскільки залиття квартири здійснюється не вперше і відповідач жодного разу не відшкодувала витрати на відновлення квартири та відмовляється усунути причину залиття, що спричиняє нові залиття. Позивачу систематично завдаються душевні страждання, психологічний тиск, труднощі у щоденному експлуатації квартири та постійні незручності створені необхідністю звернення до органів влади. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини у справі, суд знаходить суму стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 10000,0 гривень занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань. За таких обставин, з врахуванням характеру і тривалості страждань позивача, вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача 5000,0 гривень моральної шкоди. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.7).

Outcome: partial