Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 17.01.2018 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що одразу після одруження відповідач зник з її життя. Після народження дитини чоловік не забрав їх з донькою з пологового будинку, не цікавився ні станом здоров`я та розвитком дитини, ні її потребами. У вересні 2018 року відповідач серед ночі прийшов до них, вчинив сварку, накинувся на неї у присутності дітей. Після того, як чоловік заспокоївся він пішов, та наступного разу прийшов рівно через рік. Весь цей час Маджид життям сім`ї та здоров`ям доньки не цікавився взагалі. Ще декілька разів відповідач приходив до них у стані алкогольного сп`яніння, вчиняв сварки, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. На даний час дитина проживає разом з матір`ю, відповідач не цікавиться станом здоров`я та розвитком своєї доньки, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, лікування. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються матір`ю самостійно, без участі та підтримки з боку батька. Все це свідчить про ухилення [PERSON] від своїх обов`язків відносно малолітньої доньки. Отже, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від їх виконання, тому має бути позбавлений батьківських прав. Крім того, позивач зазначає, що, в ході нечастого спілкування в мобільному застосунку «WhatsApp» відповідач категорично заперечував можливість надавати кошти на утримання доньки. Так, в листуванні 20.07.2020 року абонент з номером телефону [NUMBER] , підписаний у мобільному застосунку «WhatsApp» як Majid Pilot, висловив впевненість, що [PERSON] не його дочка і сказав, що не дасть ні цента. В повідомленні, датованому 08 січня 2021 року, відповідач категорично заперечував можливість надання фінансової допомоги, що повністю спростовує надану ним інформацію про грошові перекази, надіслані ним на ім`я позивача. Ухвалою суду від 16.07.2020 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 03.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Заочним рішенням\~Октябрського районного\~суду м.\~Полтави від\~03.11.2020\~ року\~позов [PERSON] \~до [PERSON] про\~позбавлення батьківських\~прав;\~третя особа:\~Орган опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Шевченківської \~районної у\~м.Полтаві ради, задоволено. Позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.08.2021 року заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Остапенка А.І. про перегляд заочного рішення, задоволено. Скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03.11.2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради. 15.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивач зазначила у позовній заяві, що відповідач не піклується про доньку, не цікавиться нею, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не цікавиться її розвитком та вихованням. В якості правової підстави для позову позивач послалася на приписи ст. 164 СК України та зазначила, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, (1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; (2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; (3) жорстоко поводяться з дитиною. Відповідач визнає, що 17 січня 2018 року між сторонами дійсно було зареєстровано шлюб, а [INFO] позивачка народила дитину, яка при народженні отримала від них ім`я [PERSON] . Інші обставини та факти, викладені в позовній заяві, відповідач категорично заперечує. Відповідач є громадянином Республіки Ірак, та постійно проживає в м. Багдад. В Україні відповідач мав посвідку на тимчасове проживання № [NUMBER] , видану 05.12.2019 року, строк дії якої закінчився 09.06.2020 року. Починаючи з 10.06.2020 року відповідач може в`їхати в Україну тільки шляхом отримання відповідної візи. Крім того, відповідач є військовим льотчиком, має спеціальне звання льотчик - майор та проходить службу в Збройних Силах Іраку, що підтверджується документами, виданими Міністерством оборони Іраку та доданими до даної заяви (з перекладом на українську мову). За характером своєї служби відповідач має певні обмеження на виїзд з Іраку та відвідування інших країн, що починаючи з червня 2020 року не дозволяло йому звертатися за отриманням української візи або за новою посвідкою на тимчасове проживання. З часу знайомства з позивачкою (2017 рік) відповідач відвідував Україну 10 разів, у тому числі 6 разів після народження доньки, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 06.07.2021 року за вих. № 91/А-8977. Станом на день народження доньки ( [INFO] ) відповідач перебував в Україні та поряд з позивачкою у пологовому будинку. Твердження позивачки про те, що відповідач нібито навіть не забрав її з дитиною з пологового будинку спростовується, зокрема, наявними у відповідача фотографіями з новонародженою дитиною на фоні пологового будинку. Крім того, позивач свідомо, як на погляд відповідача, приховала від суду той факт, що відповідач регулярно надавав їй матеріальне утримання, а після народження дитини - регулярно надавав грошові кошти саме на утримання дитини. Так, за період з червня 2018 року (після народження доньки) по травень 2021 року відповідач перерахував позивачці через міжнародну систему термінових грошових переказів готівкою «Western Union» загалом близько 11 тис. доларів США. Оскільки відповідачу нічого не було відомо про позбавлення його батьківських прав заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 3 листопада 2020 року, він перераховував позивачці кошти до травня 2021 року включно і від жодного грошового переказу відповідачка не відмовилася (гроші отримувала). Факт перерахування відповідачем грошових коштів на користь позивачки підтверджується відповідними квитанціями міжнародної системи грошових переказів «Western Union». Крім того, під час кожного з 6-ти візитів в Україну з моменту народження доньки, відповідач надавав позивачці грошові кошти на утримання дитини готівкою. Зазначає, що в якийсь момент після народження дитини відносини між сторонами дійсно погіршилися, що ймовірно сталося на фоні суттєвої різниці у віці та через істотні відмінності в менталітеті. Але він категорично заперечує будь-яке насильство (фізичне, психологічне, економічне тощо) як по відношенню до позивачки, так і по відношенню до дитини. Також відповідач категорично заперечує нібито вчинення ним регулярних сварок у стані алкогольного сп`яніння, оскільки за своїми релігійними переконаннями та професією (військовий льотчик) він не вживає алкоголю. Позивачка не надала суду жодного об`єктивного доказу, який би характеризував відповідача з негативного боку. Після погіршення відносин між сторонами, позивач почала обмежувати відповідача у спілкуванні з дитиною (раніше вони спілкувалися у присутності позивачки під час візитів відповідача в Україну та засобами Інтернет-зв`язку), вимагаючи, зокрема, щоб він збільшив грошове утримання. Натомість відповідач вимагав від позивачки спочатку збільшити кількість та час побачень з дитиною, на що позивачка не погоджувалася. Тобто між сторонами виник спір щодо участі відповідача у вихованні дитини. Таким чином, відповідач вважає, що доводи позову про те, що він ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, є необґрунтованими та безпідставними. Висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 27.10.2020 р. № 229, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини, було підготовлено без урахування обставин проживання відповідача в іншій країні, роду його професійної діяльності та обставин надання ним утримання дитині, які були свідомо приховані позивачем. Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та стверджує, що він не втратив інтерес до доньки. Він бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у її подальшому вихованні та матеріальному забезпеченні (останній обов`язок він сумлінно виконує). До суду через канцелярію надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні доньки; третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та у її вихованні. Визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення побачень з дитиною: один раз на тиждень, щосуботи, з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., та додатково щороку на день народження дитини (27 червня), засобами електронного\~відео-зв`язку\~(в\~режимі відеоконференцїї), що через мережу Інтернет дозволятимуть батькові та дитині бачити та чути один одного в присутності матері [PERSON] , працівника органу опіки та піклування (за бажанням матері дитини), дитячого психолога (за бажанням матері або батька дитини) та за відсутності інших сторонніх осіб; в останні суботу та неділю кожного шостого місяця з дня набрання рішенням суду законної сили та в останні суботу та неділю протягом строку дії візи позивача на в`їзд до України, з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., шляхом проведення особистих зустрічей батька та дитини в громадських місцях (в рекреаційних зонах, місцях дитячого дозвілля тощо у межах м. Полтави), в присутності матері [PERSON] , працівника органу опіки та піклування (за бажанням матері дитини), дитячого психолога (за бажанням матері або батька дитини) та за відсутності інших сторонніх осіб. Зобов`язати [PERSON] протягом трьох робочих днів повідомляти [PERSON] про зміну місця проживання дитини та зміну засобів зв`язку з дитиною [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 січня 2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб, а [INFO] позивач народила дитину, яка при народженні отримала від них ім`я [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом є громадянином Республіки Ірак та постійно проживає в м. Багдад. В Україні позивач за зустрічним позовом мав посвідку на тимчасове проживання № [NUMBER] , видану 05.12.2019 року, строк дії якої закінчився 09.06.2020 року. Крім того, позивач є військовим льотчиком, має спеціальне звання льотчик-майор та проходить службу в Збройних Силах Іраку, за характером своєї служби він має певні обмеження на виїзд з Іраку та відвідування інших країн, що починаючи з червня 2020 року не дозволяло йому звертатися за отриманням української візи або за новою посвідкою на тимчасове проживання. З часу знайомства з відповідачем (2017 рік) позивач відвідував Україну 10 разів, у тому числі 6 разів після народження доньки, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 06.07.2021 р. за вих. № 91/А-8977 (наявний в матеріалах справи). Відповідачка свідомо, як на погляд позивача, під час подачі первісного позову приховала від суду той факт, що він як батько дитини регулярно надавав їй матеріальне утримання, а після народження дитини - регулярно надавав грошові кошти саме на утримання дитини. Так, за період з червня 2018 року (після народження доньки) по травень 2021 року позивач за зустрічним позовом перерахував відповідачці через міжнародну систему термінових грошових переказів готівкою «Western Union» загалом близько 11\~тис.\~доларів США. Оскільки позивачу за зустрічним позовом нічого не було відомо про позбавлення його батьківських прав заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 3 листопада 2020 року, він перераховував відповідачці кошти до травня 2021 року включно від жодного грошового переказу вона не відмовилася (гроші отримувала). Факт перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідачки підтверджується відповідними квитанціями міжнародної системи грошових переказів Western Union» (наявні в матеріалах справи). Крім того, під час кожного з 6-ти візитів в Україну з моменту народження доньки, позивач надавав відповідачці грошові кошти на утримання дитини готівкою. Позивач зазначає, що в якийсь момент після народження дитини відносини між сторонами дійсно погіршилися, що ймовірно сталося на фоні суттєвої різниці у віці та через істотні відмінності в менталітеті. Водночас він категорично заперечує будь-яке насильство (фізичне, психологічне, економічне тощо) як по відношенню до відповідачки, так і по відношенню до дитини. Також він категорично заперечує нібито вчинення ним регулярних сварок у стані алкогольного сп`яніння, оскільки за своїми релігійними переконаннями та професією (військовий льотчик) він не вживає алкоголю. Посилання відповідача в первісному позові на подібні обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідач не надала суду жодного об`єктивного доказу, який би характеризував позивача як батька дитини з негативного боку. Після погіршення відносин між сторонами, відповідач за зустрічним позовом почала обмежувати позивача у спілкуванні з дитиною (раніше вони спілкувалися у присутності відповідачки під час візитів позивача в Україну та засобами Інтернет-зв`язку), вимагаючи, зокрема, щоб він збільшив грошове утримання. Натомість позивач вимагав від відповідачки спочатку збільшити кількість та час побачень з дитиною, на що відповідачка не погоджувалася. Тобто між сторонами виник спір щодо участі позивача у вихованні дитини, який доцільно вирішити одночасно зі спором про позбавлення позивача за зустрічним позовом батьківських прав. Позивач стверджує, що він не втратив інтерес до доньки та бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у її подальшому вихованні та матеріальному забезпеченні (останній обов`язок він сумлінно виконує). Ухвалою суду від 17.09.2021 року змінено прізвище позивача по первісному полову з [PERSON] на [PERSON] . Прийнято до розгляду судом заяву позивача [PERSON] від 16.09.2021 року про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні доньки; третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, - об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради. В заяві про збільшення позовних вимог позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 200 доларів США щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що відповідач не надає допомогу на утримання дитини. За весь час спілкування вона отримала від відповідача лише двічі грошові перекази. Враховуючи, що на території України відповідач не має доходів, також їй невідомий розмір його доходів за межами України, позивач вважає доречним обрати спосіб стягнення аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі. Ухвалою суду від 24.11.2021 року закрито підготовче засідання за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів; третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні доньки; третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, вказаних у заявах. Зазначила, що відповідач о 07-00 год. ранку прийшов до пологового будинку, не став брати дитину на руки, не забрав її з дитиною з пологового будинку. Дитину зареєстрували вони разом, вона дала дитині ім`я [PERSON] . Через три місяці відповідач прийшов, покричав і пішов геть. Приходив ще кілька разів в нетверезому стані. У них постійно був відеозв`язок, про розлучення в 2020 році він знав. Відповідач погрожував, що дитину вкраде, просив фото дитини для його матері. З приводу домашнього насильства вона до поліції не зверталася. Позивач не заперечує, щоб відповідач спілкувався з дочкою, в тому числі інтернетзв`язком. Зустрічний позов вона не визнає, бо не чинить перешкод нікому. Представник позивача - адвокат Сидоренко І.О. в судовому засіданні первісний позов підтримала, просила вимоги задовольнити, зокрема стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в перерахунку на гривні 200 доларів США. В задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Представник відповідача - адвокат Остапенко А.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Аліменти відповідач згоден сплачувати в розмірі прожиткового мінімуму, це близько 2000 гривень. Зазначив, що відповідач постійно живе в Іраку, тому доказів умисного ухилення від батьківських обов`язків немає. Він хоче бачити дитину, спілкуватися з нею, проте існує з цього приводу спір з позивачкою. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню частково, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 17.01.2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний між ними на підставі рішення суду 22.09.2020 року (т. 1 а.с. 7 свідоцтво про шлюб). Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 8 свідоцтво про народження). Відповідно до висновку виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 27.10.2020 року №229 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 89). Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~статті 157 цього Кодексу. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1\~ст. 151 СК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У позовній заяві позивач вказала такі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дочки: відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування; відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводиться з дитиною. Проаналізувавши фактичні обставини справи та надані докази, суд вважає, що позивач не довела суду належними доказами обставини того, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування. Зокрема, в матеріалах справи відсутній відповідний акт закладу охорони здоров`я та органу поліції про дитину [PERSON] , [INFO] , яку батько [PERSON] відмовився забрати з пологового будинку. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України\~визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі\~статтею 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) було висловлено аналогічну правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста\~статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Згідно висновку виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 27.10.2020 року №229 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . З вказаного висновку вбачається, що батько дитини\~\~ [PERSON] , [INFO] , не проживає за місцем реєстрації, його місце перебування не відоме, не спілкується з дитиною, тривалий час не приймає участі у її вихованні. Згідно матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до дитини та до участі у вихованні дочки, надає їй матеріальну допомогу, але є громадянином іншої країни та постійно проживає в Іраку та саме тому немає можливості регулярно відвідувати та спілкуватися з донькою. Суд вважає, що матеріали справи не містять доказів, що особа відповідача [PERSON] є особливо непридатною або явно неблагополучною, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, перешкоджав її фізичному, духовному і моральному розвитку, тощо. Також суд враховує, що між батьками дитини склались неприязні відносини, про що заявляють обидві сторони. Однак, особисті неприязні відносини між батьками дитини, конфлікти не повинні порушувати інтереси дитини та не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо посилань позивача про невідвідування батьком дитини, відсутність у нього інтересу до доньки, то на думку суду дані обставини нічим не підтверджені та не свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, не підтверджують винну поведінку відповідача. Будь-яких доказів наявності виключних обставин і фактів для позбавлення батьківських прав відповідача суду не надано. З огляду на викладене, суд відхиляє висновок виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 27.10.2020 року №229, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд зазначає, що органом опіки і піклування при прийнятті рішення не досліджувалось та не враховано, що відповідач є громадянином іншої країни та постійно проживає в Іраку. За таких обставин, оцінивши в сукупності надані докази та встановивши, що [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до дитини та до участі у вихованні дитини, суд вважає, що підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав відносно дочки недостатньо та вважає, що слід відмовити в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень\~ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до\~ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2\~ст. 181 СК України). Частиною 3\~статті 181 СК України\~в редакції, чинній на дату ухвалення рішення, встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2\~ст.\~184\~СК України в редакції, чинній на дату ухвалення рішення, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень\~ст. 182 СК України\~в редакції, чинній на дату ухвалення рішення, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). Пленум Верховного Суду України у п. 17\~постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Задовольняючи позов частково, суд виходить із того, що за змістом абзацу 3 частини 2\~статті 182 СК України\~мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»\~у 2022\~році установлено\~прожитковий мінімум\~для дітей\~віком до\~6\~років з 1 січня - 2 100 грн. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, що є його обов`язком відповідно до\~ст. 180 СК України. При цьому, відсутні дані, що відповідач має на утриманні інших осіб. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та положення абзацу 3 частини 2\~статті 182 СК України, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дочки\~\~ [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 16.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.ст.\~12,\~80 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи задовільний стан здоров`я дитини та її матеріальне становище; вік дитини, а також матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я; відсутність у нього на утриманні інших осіб, прийшов до висновку про задоволення позову частково та стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно. Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону. В задоволенні інших вимог позивачу слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно\~ст. 151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Положенням\~статті 159 СК України\~передбачено право другого із батьків звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить такі перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо. Тлумачення\~статті 159 СК України\~свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні доньки, суд враховує, що матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] \~чинить перешкоди\~\~ [PERSON] \~у спілкуванні з дитиною, порушує права батька тому в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зокрема, про те, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку, не цікавиться дочкою, суд не бере до уваги, оскільки їх покази не підтверджені відповідними письмовими доказами та не спростовують висновків суду щодо вирішення справи. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Суд вважає стягнути з [PERSON] , [INFO] , у дохід держави судовий збір у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial