Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що 01.08.2011 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, за час якого у них [INFO] народилася дочка, [PERSON] . 08.05.2014 позивачка уклала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на „ [PERSON] . Вказує, що з народження дитини відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріально не забезпечує, аліментів не сплачує. 18.06.2021 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено підготовче судове засідання на 23.09.2021. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. 23.09.2021 підготовче судове засідання відкладено на 01.11.2021, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. Ухвалою суду від 01.11.2021 у справі замінено третю особу з Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на Службу у справах дітей Східницької територіальної громади. Підготовче судове засідання відкладено на 29.11.2021. 29.11.2021 підготовче судове засідання відкладено на 15.12.2021 у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання. 15.12.2021 підготовче судове засідання відкладено на 09.02.2022. 09.02.2022 від позивачки надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] .Розгляд справи відкладено на 09.03.2022. 22.02.2022 від [PERSON] надійшла заява про слухання справи у її відсутності та підтримання позову. Ухвалою від 09.03.2022 у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 30.03.2022. Позивач в судове засідання не з`явилася попередньо подавши заяву про слухання справи у її відсутності та підтримання позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції та оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а/с 8). Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище зі „ [PERSON] на „ [PERSON] . 08.05.2014 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на „ [PERSON] (а/с 9). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю для [PERSON] , [INFO] . Позивачем також надано довідку № 27 від 02.01.2021, видану Підбузькою районною лікарнею про те, що батько [PERSON] , [INFO] не відвідує свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я та виховання, батьківські обов`язки виконує мама дитини (а/с 10). Згідно характеристики [PERSON] , учениці 4Б класу Підбузького НВК І-ІІІ ст. батько жодного разу не приходив до шкоди, не цікавиться успіхами дочки (а/с 11). Крім того, в матеріалах справи наявне письмове пояснення [PERSON] , жительки [ADDRESS] про те, що вона підтверджує той факт, що Батько [PERSON] не відвідує її за місцем проживання та не приходить на День народження протягом восьми років (а/с 12). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 22.02.2021 [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на дочку [PERSON] (а/с 13,14). Також, позивачем долучено заяву про адміністративне правопорушення [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а/с 15). Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Постанова Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Частинами 2, 3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці. Натомість, як зазначалося судом, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ч.5, ч. 6 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Всупереч ч. 5 ст. 19 СК України 09.02.2022 [PERSON] було долучено до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області № 135 від 15.12.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Підставами для ухвалення такого рішення стали вивчення заяви [PERSON] про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 28.09.2021 та доданих до неї документів, характеристика зі школи [PERSON] від 03.02.2021, довідка Підбузької районної лікарні Дрогобицької районної ради № 27 від 02.01.2021, заява [PERSON] про адміністративне правопорушення від 22.02.2021, розрахунку заборгованості по аліментах ВП 54088130 від 22.02.2021 та інші подані дані, висновок Сектору „Служба у справах дітей Східницької територіальної громади від 06.12.2021 та рішення комісіїз питань захисту прав дитини Східницької селищної ради від 09.12.2011, виходячи з інтересів малолітньої [PERSON] (а/с 57). При цьому, висновоку Сектору „Служба у справах дітей Східницької територіальної громади від 06.12.2021, рішення Комісіїз питань захисту прав дитини Східницької селищної ради від 09.12.2011 та доказів на обґрунтування інтересів [PERSON] , [INFO] , ані позивачкою, ані Службою у справах дітей Східницької територіальної громади суду не надано. Враховуючи вищенаведене судом не береться до уваги надане рішення виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області № 135 від 15.12.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , так як за переконанням суду, таке ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, матері дитини, наданих нею документів. В свою чергу, відповідач з цього приводу не був заслуханий, не вбачається, які заходи застосовувались для з`ясування доводів батька дитини. Разом з тим, суду не надано доказів ознайомлення з таким рішенням відповідача по справі. Крім того, вказане рішення має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. На думку суду таке рішення є необґрунтованим, із вказаного рішення суду не зрозуміло, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини. Посилання позивачки на довідки із закладу освіти та охорони здоров`я, письмові пояснення свідка суд оцінює критично, так як такі були надані на замовлення позивачки по справі. Зміст довідок не містить будь-яких фактів, які б вказували на ухилення відповідачем від його батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Позивач не довела та не надала суду доказів, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Отже, судом не встановлено умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дочки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а відтак, доводи позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed