Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивачка 02.12.2021 звернулася до Таращанського районного суду Київської області із даним позовом та просить визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №41975 від 17.05.2021 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення коштів з позивачки [PERSON] на користь відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». В обґрунтування позову зазначає, що через програму Дія випадково дізналася з Єдиного державного реєстру боржників, що приватний виконавець Канцедал Олександр Олександрович, який являється третьою особою відкрив виконавче провадження у якому позивачка являється нібито боржником. Як вбачається, з Єдиного державного реєстру боржників виконавче провадження відкрите на підставі нотаріального напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, який по справі являється третьою особою. Позивачка дії приватного нотаріуса щодо нотаріального напису, що призвели в подальшому до відкриття виконавчого провадження третьою особою щодо стягнення з неї сумнівного боргу вважає безпідставними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав: жодних письмових попереджень чи досудових претензій від юридичних або фізичних осіб їй не надходило по будь яким борговим зобов`язанням; нотаріус при складані та реєстрації нотаріального напису не перевіряв оригіналів документів, щодо наявності боргу та наявності доказів письмового попередження боржника згідно посадової Інструкції та Закону України «Про нотаріат». В судове засідання позивачка не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. У матеріалах справи міститься заява від [PERSON] з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного рішення (а.с. 36). Представник відповідача у судове засідання 20.01.2022 та 23.02.2022 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, в силу ст. 128 ЦПК України, належно повідомлений, причини неявки не повідомив. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. До суду не надходило від відповідача відзиву, заяв чи клопотань у даній справі. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки до суду не повідомили. Правом подати пояснення щодо позову не скористалися. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ»та його представник не з`явилась в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не сповістив суд про поважність причини неявки та не надав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, - суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичембуло вчинено нотаріальну дію - виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 41975про звернення стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», якому товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021 від 21.04.2021 за кредитним договором №2966290 від 24.09.2020, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] . Загальна заборгованість позивачки становить 49230 грн. 27.10.2021 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. надійшла заява від представника відповідача від 26.08.2021 № 20656418/3 про примусове виконання рішення. З приводу примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем, 28.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67302272. Постановою приватного виконавця від 28.10.2021 при примусовому виконані визначено для боржника та стягнути з [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 332,00 грн. Також, постановоюприватного виконавця Київської області Канцедала О.О. постановлено стягнути з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 4923,00 грн. Так, постановою від 26.11.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ДОЧІРНЬОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «ЛПП Україна» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛПП». Також, постановлено здійснювати відрахування у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу 54485,00 гривень. Позивачці 23.11.2021 через додаток Дія стало відомо про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9), до цього їй не було відомо ні про існування боргу, ні про відступлення прав вимоги за кредитним договором, ні про винесення виконавчого напису нотаріусом, а ні про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання того ж таки напису нотаріуса. Жодних повідомлень про існування будь-якої заборгованості вона раніше не отримувала ні від відповідача, ні від будь-кого іншого. Позивачка, вважає вказаний виконавчий напис незаконним та необґрунтованим, так як вчиняючи напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Оскільки кредитного договору вона не укладала з відповідачем, вважаючи дії приватного нотаріуса у вчиненні виконавчого напису на підставі неіснуючого договору та відкриття виконавцем виконавчого провадження - неправомірними, позивачка звернулася до суду з даним позовом. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до п.1 ч.2,ч.6 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно із ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз зазначених вище норм свідчить, про не укладення між сторонами у справі кредитного договору у передбачених законом порядку та формі, а тому і стверджувати про виникнення між ними кредитних відносин теж не можна. Аналогічних висновків дійшов ВС у справі №364/737/17 провадження №61-2022св18 у постанові від 14.06.2018. В судовому засіданні не було встановлено факту укладення між позивачкою та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» кредитного договору. Волевиявлення позивачки на укладення кредитного договору з погодженням усіх його істотних умов - не було, а відповідачем та третіми особами такі доводи позивачки не були спростовані. Треті особи правом подати пояснення щодо позову також не скористалися. Крім того, відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Натомість, позивачу не було надано право на висловлення заперечень щодо заборгованості за кредитним договором. Останню не було повідомлено про звернення відповідача до приватного нотаріуса за винесенням виконавчого напису, що позбавило позивачку на висловлення своєї незгоди з письмовою його вимогою чи повідомлення про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису, оскільки не може свідчити про його безспірність, що є порушенням вимог ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.2.3 глави 16 Порядку. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування в цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, подану нотаріусу заборгованість позивача перед відповідачем не можна вважати безспірною, позивач не погоджується із законною підставою її виникнення та існування, з її розміром та складовими, що вже є окремою і достатньою підставою для визнання вказаного напису таким, що не підлягає до виконання. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ні відповідачем, ні третьою особою в спростування доводів позивачки суду доказів не надано. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився про відсутність на час пред`явлення вимоги спору, чим порушив п. 2.3 пункту 2, пункту 3 глави 16 розділу II Порядку, ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», отже виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до правового висновку Верховного Суду зазначеного у постанові від 21 вересня 2021 року по справі 910/10374/17 провадження № 12-5гс21, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 41975 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку документів. Приймаючи до уваги вимоги ст.141 ЦПК України та враховуючи те, що позивачка на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору за подання позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved