Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про стягнення з [PERSON] 58621,79 гривень матеріального збитку, 30000,0 гривень моральної шкоди; стягнення з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» 8947,46 гривень страхового відшкодування, а також солідарного стягнення з відповідачів 3000,0 гривень відшкодування витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.09.2020 року по вул.Водогінна,2 у м.Львові водій автомобіля марки «Renault Logan» р.н. [NUMBER] [PERSON] , порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Honda CR-V» р.н. [NUMBER] , власником якого є позивач. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження і постановою Личаківського районного суду м.Львова від 22.10.2020 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» і за його зверненням остання 23.12.2020 року здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 44479,72 гривень. Разом з тим, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи, яка проведена на його замовлення, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 55927,18 гривень. За виключенням франшизи у розмірі 2500,0 гривень, недоплачена сума страхового відшкодування становить 8947,46 гривень. Таку суму просить стягнути у примусовому порядку з ПрАТ «СГ «ТАС». Крім того, згідно згаданого вище висновку загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda CR-V» р.н. [NUMBER] , становить 112048,97 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 58621,79 гривень, яку просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП. Крім того, внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнала моральних страждань, що призвело до порушення її нормальних життєвих зав`язків. Протягом тривалого часу вона не мала можливості користуватись автомобілем, в тому числі для щоденного догляду за хворим чоловіком, який перебував на стаціонарному лікуванні та потребував такого догляду. Розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 30000,0 гривень, які просить стягнути з [PERSON] . Крім того, пропорційно до задоволених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачів 3000,0 гривень на відшкодування витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи. Відповідач ПрАТ «СТ «ТАС» не погодився та подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Зокрема, після отримання повідомлення про ДТП ним було направлено свого представника для визнання причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного на замовлення страховика, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 54102,86 гривень, в тому числі ПДВ у розмірі 7123,14 гривень. Враховуючи, що вказана сума виплачувалась безпосередньо на рахунок потерпілого, відповідно до вимог чинного законодавства її було зменшено на суму ПДВ, а також на суму франшизи, після чого розмір страхового відшкодування становив 44479,72 гривень, яке і було виплачено позивачу. Крім того, повідомлення про ДТП відповідач отримав 18.09.2020 року та протягом десяти робочих днів направив свого представника для визначення причин настання страхового випадку і розміру збитків, що виключає можливість відшкодування позивачу витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СГ «ТАС». Також, відзив на позовну заяву подав представник відповідача [PERSON] - адвокат Лущанець М.В. Проти обґрунтованості позову заперечує, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо реальних витрат на ремонт автомобіля. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то її розмір не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповіді на такі відзиви не було подано. Позовна заява поступила до суду 13.05.2021 року. Первинно, відповідачами були ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн», а [PERSON] був залучений до справи в якості третьої особи. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.06.2021 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. В подальшому, за відповідним клопотанням представника відповідача суд проводив судові засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, про що постановив відповідні ухвали від 02.09.2021 року та від 23.11.2021 року. Також, ухвалою від 30.09.2021 року, суд задовольнив клопотання представника позивача та витребував у ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» інформацію з документальним підтвердженням про те, чи перебував [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн», а також витребував у ГУ ДПС у Львівській області інформацію про те, чи перебував [PERSON] станом на 12.09.2020 року у трудових відносинах з ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн». 01 жовтня 2021 року від ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи договору прокату автомобіля, укладеного з [PERSON] , а також інформацію про те, що останній не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн». На підтвердження таких доводів відповідач також долучив відомості про нарахування заробітної плати (т.1 а.с.196-198) та інші документи податкової звітності (т.1 а.с.199-208), які підтверджують відсутність між ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» та [PERSON] трудових відносин. Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 30.09.2021 року, ГУ ДПС у Львівській області надало інформацію про відсутність даних про доходи [PERSON] за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року (т.1 а.с.231). З огляду на це, 10.12.2021 року представник позивача подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» належним відповідачем [PERSON] , а також долучив уточнену редакцію позовної заяви. Ухвалою суду від 15.12.2021 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача задоволено, виключено з числа відповідачів ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» та залучено належного відповідача [PERSON] , якому вручено копію уточненої позовної заяви та надано час на ознайомлення, для чого в судовому засіданні оголошено перерву. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті, суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.01.2022 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому, що в силу вимог ч.ч.2, 3, 4 ст.83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. 10 березня 2022 року позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, представник позивача скерував до суду клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача Мошончука І.С. в судовому засіданні позов заперечив, з підстав викладених у відзиві на позов. 10 березня 2022 року представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, скерував до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та підтримку раніше поданого відзиву. Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» в судове засідання повторно не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає за можливим завершити розгляд справи у відсутності осіб які не з`явились. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 10.03.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.09.2020 року по вул.Водогінна,2 у м.Львові водій автомобіля марки «Renault Logan» р.н. [NUMBER] [PERSON] порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Honda CR-V» р.н. [NUMBER] , власником якого є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.11). Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 22.10.2020 року (т.1 а.с.12), яка не оскаржувалась і набрала законної сили, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Logan» р.н. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», що підтверджується копією відповідного полісу № АО/6848780 (т.1 а.с.14). 27 листопада 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Копія цієї заяви долучена до матеріалів справи (т.1 а.с.13). Сторони у справі не оспорюють, що ПрАТ «СГ «ТАС» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 44479,72 гривень, а відтак, в силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертиз від 19.10.2020 року (т.1 а.с.17-24), який складено на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda CR-V» р.н. [NUMBER] без врахування ПДВ становить 112048,97 гривень, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ - 55927,18 гривень. Вважаючи, що відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» не в повному обсязі виплатила страхове відшкодування, а відповідач [PERSON] повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою позивач звернулась до суду з цим позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити чи правомірно відповідач розрахував суму страхового відшкодування та чи наявні підстави для стягнення з винуватця ДТП різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Окремо суд вирішить питання про розмір заподіяних збитків та про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17 (постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Оскільки згаданою вище постановою Личаківського районного суду м.Львова від 22.10.2020 року встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, суд в мажах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. За змістом пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом статті 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Отже, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 752/6872/16-ц (постанова від 13.06.2018) видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена. Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик,

Outcome: partial