Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 05.06.2018 між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 200149914, відповідно до якого їй було надано кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 35292,00 грн. Кредитний договір складався з офорти № 200149914 від 05.06.2018 та додатку до неї, який містить графік платежів за продуктом «Швидкі гроші». Відповідно з додатком до оферти № 200149914 від 05.06.2018 по вказаному кредиту встановлено фіксовану процентну ставку 0,01 %, щомісячна комісія 3,99 % плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою смс-сервісу 35 грн., загальні витрати за кредитом становлять 51959,38 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 87251,38 грн., реальна річна процентна ставка 101,83 %. У разі прострочення погашення боргу процентна ставка на прострочену суму основного боргу становить 0,00001 % річних, відповідальність за прострочення зобов`язання у виді пені не визначена, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено, розмір штрафу/плати за пропущення платежів: здійснений вперше встановлено в сумі 50,00 грн., вдруге 100,00 грн., втретє поспіль 250,00 грн., в четвертий раз поспіль 500,00 грн. Згідно графіка платежів за продуктом «Швидкі гроші» позичальник щомісячно зобов`язаний вносити на рахунок АТ «Банк Форвард» - 2424,00 грн., до цієї суми входить: погашення суми кредиту 980,54 грн., процентів за користування кредитом 0,3 грн., щомісячна комісія 1408,16 грн., плата за смс-сервіс 35,00 грн. Згідно п.4 Додатку до оферти № 200149914 від 05.06.2018, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 % (нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі). Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1408,16 грн. щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 200149914 від 05.06.2018 становить 50693,76 грн. Зазначає, що нею було повністю виконано зобов`язання за кредитним договором № 200149914 від 05.06.2018 та сплачено заборгованість за вказаним договором, включаючи комісію за обслуговування кредитної заборгованості та плату за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги смс-сервіс. Вказує, що оскільки положення договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 200149914 від 05.06.2018 є несправедливим та підлягає визнанню недійсним, то відповідно підлягають поверненню на її користь сплачені кошти в сумі 50693,76 грн., які були сплачені за обслуговування кредитної заборгованості, а також 1260,00 грн., які були сплачені за надання виписок по рахунках клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги смс-сервіс. Вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» і, як наслідок, в силу положень ст. 215 ЦК України, це є підставою для визнання правочину недійсним. Крім цього, вважає, що умова спірного споживчого кредиту за продуктом «Швидкі гроші» (оферти та додатку до неї) щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99%, яка нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі та умова щодо плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги смс- сервіс - 35,00 грн. щомісячно є недійсною відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Тому дані умови кредитного договору вважає несправедливими і, в силу вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», просить позов задовольнити та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь 43652,96 грн. сплачених на рахунок комісії за кредитним договором № 200149914 від 05.06.2018 та 1085,00 грн. сплачених на рахунок смс-сервісу за кредитним договором № 200149914 від 05.06.2018. Крім цього, позивачем подано заяву про поновлення строку на звернення до суду обґрунтоване тим, що вона була обізнана про умови кредитного договору, зокрема умовами оферти та паспорту споживчого кредиту з моменту укладення кредитного договору № 200149914 від 05.06.2018, тобто тоді почався перебіг строку позовної давності. Проте, зазначає, що з 11.05.2021 по 03.09.2021 вона хворіла на бронхіт, який перейшов в пневмонію важкого ступеня тяжкості, що завадило їй звернутися до суду з позовом у межах визначеного законом строку. Посилаючись на викладене, просить суд поновити їй строк на звернення до суду з позовом про захист прав споживачів. Ухвалою судді від 11.10.2021 відкрито провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив у якому він позовних вимог не визнав. Зазначив, що кредитний договір був укладений між банком та позивачем у письмовій формі в порядку встановленому чинним законодавством. Сторони погодили, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються зокрема комісії та інші платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит. Також умовами визначено, яка інформація надається безоплатно. Вказує, що банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та надано споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік погашення платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку за кожним платіжним періодом, зо формою, що відповідає вимогам Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, інформація, зазначена у графі платежі відповідає інформації, обумовленій договорами. Крім цього, позивач вносила платежі на виконання умов договору і до часу звернення з позовом, не зверталася ні до банку ні до суду з вимогами про розірвання або визнання недійсним пунктів договору чи договору вцілому. Посилаючись на викладене, просить у задоволенні позову відмовити. Позивач скористалася правом на подання відповіді на відзив в якій підтримала раніше висловлену у позовній заяві позицію. Ухвалою суду від 18.11.2021 закрито підготовче провадження у справі. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача у поданому на позовну заяву відзиві, просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити у задоволенні позову з наведених у відзиві підстав. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Судом встановлено, що 05.06.2018 між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200149914, відповідно до якого їй було надано кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 35292,00 грн. Кредитний договір складався з оферти № 200149914 від 05.06.2018 та додатку до неї, який містить графік платежів за продуктом «Швидкі гроші». Саме 05.06.2018 позивач була ознайомлена з умовами кредитного договору, зокрема умовами оферти та паспорту споживчого кредиту. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі\~ст. 257 ЦКУ\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно\~ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1\~ст.261 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права 05.06.2018. Нормами ст.127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Із наданої позивачем копій виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, вбачається, що остання з 11.05.2021 по 03.09.2021 хворіла та потребувала лікування, що позбавило її можливості звернутися до суду в межах трирічного строку, визначеного законом. На переконання суду, наведені позивачем обставини є поважними, а тому пропущений нею строк слід поновити. Судом встановлено, що згідно з додатком до оферти № 200149914 від 05.06.2018 по вказаному кредиту встановлено фіксовану процентну ставку 0,01 %, щомісячна комісія 3,99 % плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою смс-сервісу 35 грн., загальні витрати за кредитом становлять 51959,38 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 87251,38 грн., реальна річна процентна ставка 101,83 %. У разі прострочення погашення боргу процентна ставка на прострочену суму основного боргу становить 0,00001 % річних, відповідальність за прострочення зобов`язання у виді пені не визначена, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено, розмір штрафу/плати за пропущення платежів: здійснений вперше встановлено в сумі 50,00 грн., вдруге 100,00 грн., втретє поспіль 250,00 грн., в четвертий раз поспіль 500,00 грн. Згідно графіка платежів за продуктом «Швидкі гроші» (п.7 додатку до оферти) позичальник щомісячно зобов`язаний вносити на рахунок АТ «Банк Форвард» - 2424,00 грн., до цієї суми входить: погашення суми кредиту 980,54 грн., процентів за користування кредитом 0,3 грн., щомісячна комісія 1408,16 грн., плата за смс-сервіс 35,00 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Ч.1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, як обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Викладене, узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.11.2016 в справі № 6-1746цс16. Крім цього, постановою КЦС від 01.04.2020 року по справі № 583/3343/19 визнано недійсними положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни і розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. В даній постанові зазначено наступне: висновки судів попередніх інстанцій про те, що Законом України «Про споживче кредитування» прямо не передбачено заборону на встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості не спростовують наведених висновків колегії суддів та не впливають на правильність вирішення справи, оскільки в даному випадку, банком в кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно. Судом встановлено, що загальна сума щомісячної комісії за строк, на який укладено даний кредитний договір, перевищує суму тіла кредиту, що збільшує витрати позичальника вдвічі. Тому вимога про визнання недійсним даного положення є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до пункту 3. 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Такого ж висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року по справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначалося, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Суд вважає, що оскільки комісія в розмірі 3,99 %, яка нараховується відповідачем щомісячно на загальну суму кредиту встановлена фактично за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, тому така умова також є незаконною, а договір в цій частині підлягає визнанню недійсним. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про захист прав споживачів та визнання недійсними умов оферти та паспорту споживчого кредиту в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 % та плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги смс-сервіс, слід задовольнити та зобов`язати АТ «Банк Форвард» повернути позивачу сплачені грощові кошти. Крім цього, оскільки позивач звільнена від спати судового збору, тому його слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved