Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

16 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14.01.2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, відповідний актовий запис за №07. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок по [ADDRESS] . За життя заповіту [PERSON] не складала, тому [PERSON] одержала право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги. В свідоцтві про народження позивача серії [NUMBER] батьком зазначений [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим 23.09.2020 р. Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), відповідний актовий запис №01. Як вбачається з довідки виконкому Вузлівської сільської ради №1086 від 06.10.2020р., [PERSON] (померла [INFO] ) дійсно проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою інших зареєстрованих мешканців не було (що підтверджується і записами в будинковій книзі, заведеній по будинку за адресою [ADDRESS] ). Також в довідці зазначено, що від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради заповіт не посвідчувався. З довідки №4, виданої поліклінікою Радехівської ЦРЛ, вбачається, що [PERSON] , 1924 р.н., жителька с.Шайноги Радехівського району Львівської області, знаходилась на обліку в Радехівській райполіклініці з приводу церебросклерозу, старечої деменції, у зв`язку з чим потребувала постійного стороннього догляду дочки [PERSON] 1958 р.н. У зв`язку з тим, що мати позивача, перебуваючи у похилому віці, була немічна, часто хворіла та потребувала сторонньої допомоги, [PERSON] постійно проживала без реєстрації зі своєю матір`ю, [PERSON] до дня її смерті ( [INFO] ) та доглядала за нею до дня її смерті (допомагала їй у повсякденних справах, готувала їсти, годувала, проводила гігієнічний догляд, доглядала за господарством). В теплу пору року позивач з матір`ю проживали в [ADDRESS] , оскільки потрібно було доглядати господарство, порати худобу, а на зиму позивач забирала матір до себе в квартиру в [ADDRESS] ), так як будинок в с.Шайноги дуже старий, потребував капітального ремонту і проживання в ньому в зимову пору року було неможливим. Так, в грудні 2007 року [PERSON] з матір`ю знов на зиму переїхали в квартиру позивача у м.Радехів, де [PERSON] остаточно злягла і [INFO] померла. [PERSON] після смерті матері і надалі обслуговує житловий будинок, що знаходиться в по [ADDRESS] та користується присадибною ділянкою. В довідці КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №4347 від 17.08.2020 р. зазначено, що станом на 31.12.2012 року в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований. Оскільки питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезгаданий будинок та у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, в позивача немає іншого виходу з даної ситуації, окрім як звернутися за захистом свого права до суду. Постійно проживаючи разом із спадкодавцем до дня її смерті, [PERSON] вважала себе такою, що прийняла спадщину. Рік побудови та введення житлового будинку в експлуатацію зазначався в погосподарських книгах, що на час виникнення спірних правовідносин були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в УРСР. Так, у витягу з погосподарської книги №1207 від 03.11.2020 р. наданого позивачу Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, зазначено, що згідно записів у погосподарських книгах (1996-2000 роки, особовий рахунок [NUMBER] ) рахується домогосподарство в [ADDRESS] (рік побудови не зазначено); голова домогосподарства - [PERSON] ; склад сім`ї: [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] - дружина. У витягу з погосподарської книги №1208 від 03.11.2020 р. зазначено, що згідно записів у погосподарських книгах (2001-2005 роки, особовий рахунок [NUMBER] ) рахується домогосподарство в [ADDRESS] (рік побудови не зазначено); голова домогосподарства - [PERSON] ; склад сім`ї: [PERSON] - голова домогосподарства (помер [INFO] ), [PERSON] - дружина. На замовлення позивача Комунальним підприємством ЛОР «Червоноградське МБТІ» проведено технічну інвентаризацію та станом на 17.08.2020 р. виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] та зазначено рік побудови - 1940, тобто до вступу в дію ЦК УРСР 18.07.1963 р. Просить суд: встановити факт спільного проживання позивача - [PERSON] , [INFO] , із спадкодавцем - [PERSON] за однією адресою на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , про що 14 січня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за №07, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області 14 січня 2008 року; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.4-8). До відкриття провадження у справі представник позивача подав до суду клопотання про заміну відповідача у справі - Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області - на належного відповідача - Радехівську міську раду Львівської області (а.с.33). Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 13 лютого 2021 року замінено відповідача Вузлівську сільську раду Радехівського району Львівської області на Радехівську міську раду Львівської області та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Радехівської міської ради Львівської області, [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно (а.с.1-2). У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити та щодо винесення заочного рішення не заперечують. Також представник позивача клопотав не стягувати з відповідачів в користь позивачів судові витрати. Представник відповідача - Радехівської міської ради Львівської області - в судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради Львівської області, рішення прийняти на розсуд суду (а.с.82). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає (а.с.77). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав (а.с.37-38,45,66-67,70-71,79). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечили позивач та представник позивача. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 14 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області (а.с.10). Також [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 23 вересня 2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.11). Родинні відносини позивачки та спадкодавців підтверджують наступні документи: копія свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 23 вересня 2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів); копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00028089090 від 08.10.2020, виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), з якого вбачається, що 28 жовтня 1978 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.12-13). З довідок №1207 від 03.11.2020 та №1208 від 03.11.2020 (витяг з погосподарської книги), виданих Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, констатовано, що згідно з записами в погосподарських книгах за 1996-2000 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) та 2001-2005 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) рахується домогосподарство в [ADDRESS] : голова домогосподарства - [PERSON] (помер [INFO] ), дружина - [PERSON] (а.с.21-22). Однак з копії довідки №4347 від 17.08.2020, виданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що станом на 31.12.2012 в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований (а.с.20). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого на замовлення позивачки станом на 17 серпня 2020 року, вбачається, що житловий будинок 1940 року побудови загальною площею 74,2 м.кв., житловою площею 30,6 м.кв. складається з житлової кімнати площею 11,5 м.кв., житлової кімнати - 19,1 м.кв., кухні - 8,4 м.кв., коридору - 6,8 м.кв. та кладової - 28,4 м.кв. (а.с.23-26). Згідно з даними, відображеними в довідці №908, виданій 24.11.2021 виконкомом Радехівської міської ради Львівської області, [PERSON] дійсно до дня смерті проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] . На день його смерті за вищевказаною адресою спільно з ним була зареєстрована [PERSON] - дружина (померла [INFO] ). Від імені померлого виконкомом Вузлівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.51). Відповідно до довідки №1086, виданої 06.10.2020 виконкомом Вузлівської сільської ради, встановлено, [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою інших зареєстрованих мешканців не було. Від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.14). Як видно з довідки №2503 від 08.10.2020, виданої КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство», [PERSON] зареєстрована (проживає) в [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до копії довідки №4, виданої поліклінікою Радехівської центральної районної лікарні Радехівського району Львівської області для подання ЗАТ «Галичина», констатовано, що [PERSON] , жителька с. Шайноги Радехівського району Львівської області, перебувала на обліку в Радехівській райполіклініці з приводу церебросклерозу та старечої деменції та потребувала постійного стороннього догляду дочки - [PERSON] , 1958 року народження (а.с.19). З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67454661 від 24.11.2021 видно, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.52). Також з витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67454720 від 24.11.2021 встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.53). Факт спільного проживання позивача - [PERSON] , [INFO] , із спадкодавцем - [PERSON] за однією адресою на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.84-85). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У відповідності до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (з подальшими змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95. В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»). Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відтак, у разі реєстрації збудованого у 1940 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] , відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте не оформила своїх спадкових прав. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що є розбіжність між зареєстрованим та фактичним місцем проживання спадкодавця, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на за позивачкою у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved