Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

02 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з останньої на свою користь 50000 (п`ятдесят) тисяч гривень моральної шкоди та всі документально підтвердженні судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] у газеті «Сила народного контролю» за [NUMBER] на першій сторінці було опубліковане її фото із застосуванням фотошопу в частині спотворення обличчя. Також на п`ятій сторінці цього ж випуску газети надруковане її фото з іншими особами. [INFO] у газеті «Сила народного контролю» за [NUMBER] на першій сторінці було опубліковане її фото з особою, якій, як зазначалось, було вручено повідомлення про підозру. Також на восьмій сторінці даного випуску газети розміщена ще одна її фотографія з штучно створеним написом «Привіт правосуддю». Згоду на публікацію та розповсюдження свого зображення (фото) вона не давала. Публікація в газеті її фотографій, негативна риторика в підписах до фотографій, виставила її в негативному світлі перед мешканцями міста Чоп, серед яких багато її друзів і знайомих. Вважає, що незаконною публікацією та подальшим розповсюдження її фотографій порушено її особисте немайнове право, а саме право на приватність, оскільки вона не є публічною особою. Вважає, що відповідачка, як засновник і головний редактор газети «Сила народного контролю» має відповідати за порушення її немайнових прав. Враховуючи її пенсійний вік, той факт, що вона сильно хвилювалась після неодноразового розповсюдження фотографій, з огляду на особисті неприязні стосунки між нею та відповідачко, приймаючи до уваги тираж газети у 3000 примірників, вважає, що такими публікаціями її фото їй заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює у 50000 гривень, які вона просить стягнути з відповідачки на свою користь. Крім того просить суд стягнути на її користь документально підтверджені судові витрати. В судове засідання 01 березня 2022 року позивачка та її представник не з`явились, але останній подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, але остання подала заяву в якій просила розглянути справу за їх відсутності. В судових засіданнях, які відбувались раніше позивачка та її представник позовні вимоги підтримували в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник позов не визнавали, просили відмовити у їх задоволенні. Підстави відмови у позові вбачають у тому, що фото світлини із зображенням позивачки були ними отримані із відкритих інтернет-джерел, таких як « Facebook » та « Yotube » за наступними посиланнями: [INFO] від [INFO]; [INFO] від [INFO]; [INFO] від [INFO]; [INFO] від [INFO]. За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з даних відкритого «Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності» (https://dzmi.minjust.gov.ua/home/index) газета «Сила народного контролю» зареєстрована 17 жовтня 2014 року Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, серія та номер свідоцтва ЗТ 636/228Р, засновником є [PERSON] . Із копії газети «Сила народного контролю» [NUMBER] від [INFO] (а.с. 5-7) видно, що на першій сторінці газети під №5 опубліковано фото [PERSON] з підписом: «[INFO]»; на наступній сторінці газети під №5 опубліковано фото із зображенням [PERSON] із підписом: «Екс-директор Чопського ринку виплачує [PERSON] моральну компенсацію за безпідставні образи. Рішення про відшкодування моральної шкоди за приниження честі і гідності вступило в законну силу», автор публікацій не вказаний. Із копії газети «Сила народного контролю» [NUMBER] від [INFO] (а.с. 8-10) видно, що на першій сторінці газети під №6 опубліковано фото із зображенням [PERSON] з підписом: «[INFO]»; на наступній сторінці газети опубліковано фото із зображенням [PERSON] із підписом: «Привіт правосуддю», та опубліковано замітку під заголовком «Вагомий аргумент в суді представила колишня директорка чопського ринку». Вказана замітка містить інформацію про те, що [PERSON] в судовому засіданні в Ужгородському міськрайонному суді виказувала неповагу до суду та до [PERSON] , автор публікацій не вказаний. При перегляді сторінки за посиланням: « [INFO] від [INFO]» видно, що у соціальній мережі «facebook» на сторінці «Новини Чопа» [INFO] опублікований пост [PERSON] , до якого доданий фотознімок [PERSON] . Цей фотознімок позивачки передрукований у [NUMBER] від [INFO] газети «Сила народного контролю» з підписом: «[INFO]». «[INFO]» видно, що в мережі «youtube» [INFO] опубліковане відео, на якому видно [PERSON] . Це відео з відкритим доступом. «[INFO] від [INFO]» видно, що [INFO] в мережі «youtube» розміщене відео, з якого зображення позивачки передруковане у газеті «Сила народного контролю» [NUMBER] від [INFO] фото із зображенням [PERSON] із підписом: «Привіт правосуддю. Це відео з відкритим доступом. Сторінка за посиланням «[INFO] від [INFO]» не відкривається з позначкою про те, що це відео більше не доступне. Із довідки АВ №0930850 (а.с. 11) видно, що [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи. Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» до суб`єктів діяльності друкованих засобів масової інформації належать засновник (співзасновники) друкованого засобу масової інформації, його редактор (головний редактор), редакційна колегія, редакція, трудовий колектив редакції, журналістський колектив, журналіст, автор, видавець, розповсюджувач. Таким чином, з урахуванням того, що [PERSON] є засновником газети «Сила народного контролю», здійснює підготовку та публікацію зазначеного засобу масової інформації, а тому є належним відповідачем за цим позовом. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Одразу слід зазначити, що твердження позивачки про те, що статті (публікації) в [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю» мають негативний сенс та риторику щодо позивачки не може бути розцінено судом як порушення її особистих немайнових права, що підлягають правовому захисту в порядку, встановленому процесуальним законом України, оскільки ані сама [PERSON] , ані її представник не стверджують, що розповсюджена у статтях (публікаціях) інформація щодо [PERSON] не відповідає дійсності, тобто є недостовірною. Позовні вимоги про визнання інформації недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права та її спростування [PERSON] не заявлені. Щодо розповсюдження у [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю» фотографій позивачки, судом встановлено, що у [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю» опубліковані фотознімки [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦК України фотографія, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи. Судом встановлено, що [PERSON] не надавала дозвіл на публікацію своїх фотографічних зображень у номерах [NUMBER] та [NUMBER] газети «Сила народного контролю». Відповідачкою та її представником зворотного не доведено. Разом з тим, судом встановлено, що вказані зображення [PERSON] до їх розміщення в газеті «Сила народного контролю» були раніше оприлюднені у соціальних мережах, таких як « [INFO] » та «Yotube», й надалі були проілюстровані, як передрук в публікаціях [NUMBER] та [NUMBER] газети «Сила народного контролю». Позивачка та її представник стверджують, що такими публікаціями порушено її право на приватність, яке закріплено у ст. 8 Європейської конвенції з прав людини, за яким органи державної влади чи засоби масової інформації не можуть втручатись у здійснення права особи на приватне життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно, засоби масової інформації можуть збирати та поширювати інформацію про приватне життя фізичних осіб за їхньої згоди. В свою чергу ст. 10 Європейської конвенції з прав людини передбачає право на свободу вираження поглядів, що включає «свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади й незалежно від кордонів». Тобто, засоби масової інформації можуть втручатися у приватне життя фізичних осіб без їхньої згоди, якщо є суспільний інтерес, що виправдовує оприлюднення інформації. Таке втручання повинно бути пропорційним та не виходити за межі того, що необхідно, аби задовольнити правомірний суспільний інтерес. Це положення можна застосувати, використовуючи та поширюючи фотографії фізичних осіб. Цей принцип, спрямований на політиків, стосується всіх громадських діячів, а саме будь-кого, хто є частиною публічної сфери своїми діями чи навіть своєю позицією, що закріплено у рішенні ЄСПЛ у справі «Кроне Верлаг ГмбХ & Ко. КГ. Проти Австрії» (Krone Verlag GmbH & Co. KG c. Autriche), заява № 34315/96, § 37, від 26 лютого 2002 року. З огляду на викладене, суд вважає, що публікації у [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю» із зображенням [PERSON] висвітлюють її діяльность, як директора Чопського ринку, що не може бути розцінено судом як приватні (особисті) справи такої, так як стосуються її роботи на посаді директора Чопського ринку в інтересах громади та відповідно дотичних до цього питання судових справ. На думку суду публікація фотографій [PERSON] у [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю» є пропорційним та не виходить за межі надання інформації про хід судових справ, що необхідно, аби задовольнити правомірний суспільний інтерес. Крім того, на думку суду, газета «Сила народного контролю» оприлюднила фотографії [PERSON] без її згоди, використавши медіа файли вже опубліковані у мережі, зокрема в загальнодоступних профілях соціальних мереж «Facebook» та «Yotube». З огляду на викладене, суд вважає, що публікаціями фотознімків [PERSON] у [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю» її право на приватність не порушено, а цілком вкладалось у необхідність задовольнити суспільний інтерес до судових справ за її участю. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] на її користь 50000 гривень моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у позові, публікацією фотографій [PERSON] їй заподіяно моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, оскільки після розповсюдження фотографій вона дуже сильно хвилювалась, так як її авторитет серед колег, знайомих, друзів, громадськості м. Чоп був заплямований. Її стали турбувати безсоння, сильний головний біль, зник апетит, знизився життєвий тонус, з`явився стан депресії. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто, право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди, як наслідку порушення особистих немайнових прав; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. [PERSON] та її представник в позові стверджують про заподіяння моральної шкоди, але жодних доказів того, що після розповсюдження фотографій вона пережила хвилювання, наслідком чого було безсоння, сильний головний біль, зникнення апетит, зниження життєвого тонусу, стан депресії тощо суду надано не було. Перераховані твердження є голослівними, не підтвердженими жодними доказами, на підставі яких суд міг би встановити заподіяння моральної шкоди [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] не довела заподіяння їй моральної шкоди. Щодо дій [PERSON] , яка у [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю», розповсюдила фотографії [PERSON] судом вище зроблено висновок про те, що право на приватність [PERSON] не порушено, а цілком вклалось у необхідність задоволити суспільний інтерес до судових справ з її участю. Тому суд вважає, що дії [PERSON] щодо публікацій фотографій [PERSON] у [NUMBER], [NUMBER] газети «Сила народного контролю» є правомірними. Таким чином судом встановлено, що наявність заподіяння моральної шкоди [PERSON] не доведена, дії [PERSON] з публікації фотознімків є правомірними, відповідно відсутні будь-які законні підстави для задоволення позову [PERSON] про стягнення зі [PERSON] 50000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди із [PERSON] , то і відсутні підстави, відповідно до ст. 141 ЦПК України, для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат. З огляду на викладене суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. ст. 23, 201, 277, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed