Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

28.01.2022 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча фізично здоровий, інших утриманців не має, може працювати та надавати допомогу. За таких підстав позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення донькою повноліття. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 02.03.2022 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вказане дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 19.10.2019 (а.с. 6). Відповідно до копії довідки про реєстрації місця проживання особи № 271 від 01.11.2019 позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 5). Як вбачається з довідки № 1444 від 28.12.2021, виданої виконкомом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, за вказаною вище адресою позивач проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Проте, як вказує в позові позивач, відповідач в добровільному порядку не надає їй матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання доньки, її фізичного та духовного розвитку. Вказане дає суду підстави вважати, що відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін та відповідача, відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших осіб та зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дитину,суд приходить до висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України.

Outcome: approved