Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

11.12.2020 р. [PERSON] звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофнанс», у якій просить: визнати кредитний договір № 509318 від 10.08.2019 р. укладений між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофнанс»; визнати виконавчий напис, вчинений 23.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 14561, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», заборгованості за кредитним договором № 509318, укладеним 10.08.2019 р. між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофнанс», в сумі 10660,00 грн., таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь [PERSON] стягнуті за виконавчим написом грошові кошти в сумі 2134,44 грн., а також судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.було вчинено та зареєстровано за № 14561, виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 10660,00 грн. При цьому, позивач вважає, що нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача, а також, було порушено вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Крім того, позивач просить визнати кредитний договір № 509318, укладеним 10.08.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ним, недійсним, оскільки він такий договір ніколи не підписував, а особисті дані позивача, які вказані в кредитному договорі є неправдивими. Таким чином, позивач вважає, що оскільки його волі на укладення оспорюваного кредитного договору не було, так як він отримав новий паспорт у вигляді ID картки, а тому в силу положень статей 203,215 ЦК України, кредитний договір є недійсним. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що порушено вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 а тому, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою від 26.02.2021 р. було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.08.2021 р. на адресу суду надійшов відзив представника ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволені. 01.09.2021 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача виклав свої аргументи та просив суд задовольнити позов. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, однак через канцелярію суду надійшла письмова заява у якій представник позивача вказує, що вимоги позову підтримує, та просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Представник ТОВ «Фінансової компанії «Сіті Фінанс» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Представник ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить розглядати справу за його відсутності. Треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.08.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 509318, відповідно до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс»надав позивачу кредит в сумі 5000,00 грн., а позивач зобов`язався повернути кредитодавцю надані кредитні кошти до 25.08.2019 року, сплативши з першого по п`ятнадцятий день проценти за кожен день строку користування кредитом у розмірі 0,8000 %. В свою чергу, 28.11.2019 р. ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 509318 від 10.08.2019 р. 23.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.вчинено та зареєстрований в реєстрі за № 14561, про стягнення з[PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», яке є правонаступником ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», заборгованості за кредитним договором № 509318, укладеним 10.08.2019 р. між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] , яка виникла за період з 28.11.2019 р. по 07.03.2020 р. в сумі 10660,00 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, посилається на те, що його волі на укладення договору не було, оскільки оспорюваний договір він ніколи не укладав, а підпис не його, крім того, позивач зазначає, що 06.12.2018 р. він отримав паспорт у вигляді ID-картки, а тому вказані в договорі паспорті данні невірні. Так, згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 15 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. В той же час, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 79 ЦПК України ). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З аналізу виищевикладнех норм закону вбачається, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у [PERSON] було відсутнє волевиявлення на підписання кредитного договору № 509318 від 10.08.2019 р. позивачем суду надано не було. Твердження [PERSON] про те, що підпис від його імені в кредитному договорі здійснювала особа, яка наслідувала його підпис, не доводить факт, що [PERSON] не підписував кредитний договір. Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису на оспарюваному договорі, не заявлялось. Так, ураховуючи предмет та підстави заявленого [PERSON] позову, твердження позивача про те, що підпис у оскаржуваному договорі виконано не ним, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у оспорюваному договорі при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи, та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. Обов`язок доказування невідповідності підпису [PERSON] на оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема у спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення у справі судової почеркознавчої експертизи. Отже, оскільки позивач не заявив клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для з`ясування обставин щодо його волевиявлення при укладенні спірного договору, чи підписувався він останнім, а то суд відмовляю у задоволення позовних вимог про визнання недійсності кредитного договору та вважає такі вимоги такими, що ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим. Щодо іншої позовної вимоги про визнання виконавчого напису, вчиненого 23.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 14561, варто зазначити наступне. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосував приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 23.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 14561 не відповідає вимогам законодавства України, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172, оскільки він вчинений на підставі боргового документу - кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, звертаючись до суду з позовом позивач просить стягнути з відповідача на його користь 2134,44 грн. як безпідставно отримані кошти. Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір стягнених грошових коштів з пенсійної картки позивача на користь відповідача, на підставі виконавчого напису від 23.07.2020 р. зареєстрованого в реєстрі за № 14561, у виконавчому провадженні № 62693720 від 31.07.2020 р., становить 2134,44 грн. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, оскільки судом встановлено, що виконавчий напис вчинений 23.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 14561, був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 2134,44 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України, з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 грн. При цьому, суд не вбачає правових підстав для стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн ., оскільки зазначена сума розрахована з врахуванням участі представника позивача в судових засіданнях, однак у жодному судовому засіданні останній участі не приймав, а тому суд вважає за можливе задовольнити лише 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. А всього з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь позивача підлягає стягненню 6316,00 грн. (1816,00 грн. + 4500,00 грн.) Разом з тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимоги щодо стягнення витрат за отримані послуги з копіювання в сумі 210,00 грн., оскільки доказів на підтвердження того, що вказані послуги надавались позивачу саме у рамках цієї справи, надано не було.

Outcome: partial