Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 345/3898/13-ц від 07.09.2014 станом на 20.07.2021 в розмірі - 49 688,97 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем по справі перебували у шлюбі, який розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.07.2013 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 змінено розмір аліментів та ухвалено стягувати з відповідача аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Однак відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, у зв`язку з цим відповідно до розрахунку із сплати аліментів згідно виконавчого листа № 345/3898/13-ц від 07.09.2014 за період з липня 2018 року по березень 2021 року виникла заборгованість, яка становить 49 688,97 гривень. А тому вона змушена звертатися до суду за захистом свого права та просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 49 688,97 гривень. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі з наступних причин. Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Він вносив платежі на сплату аліментів, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що свідчить про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів немає. Також він сплатив заборгованість по аліментах та сплатив штраф, що свідчить про відсутність умислу на ухилення від сплати заборгованості за аліментами. При цьому ним за період з липня 2018 року по липень 2021 року сплачено аліментів на суму 73594 гривні, це підтверджується розрахунком зі сплати аліментів і доводить те, що він оплатив до дня звернення до суду всі аліменти. Також наданий позивачем розрахунок пені є невірним та таким, що не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки в нього не відображено його оплати за аліменти та невірно зазначено дні прострочення. Окрім цього, він є безробітним та не має постійних доходів, працює на випадкових, нерегулярних та сезонних роботах. На його утриманні перебуває дружина та троє малолітніх дітей, а тому він просить суд зменшити розмір пені з врахуванням його матеріального та сімейного стану. Щодо розміру витрат на правничу допомогу, він вважає, що розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, а тому відсутні підстави для відшкодування таких витрат у зазначеному розмірі. З огляду на викладене, він вважає, що позивачкою не доведено обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому просить суд відмовити в задоволені позову. Позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідач не зазначив, з яких незалежних від нього причин утворилася заборгованість по аліментах, при цьому існування самої заборгованості останній не заперечує. Вона звертає увагу, що позов подано 26.07.2021, а сплачував борг відповідач у серпні 2021 року, таким чином на час подачі нею позову спір існував. Водночас сума пені нараховувалася згідно чинного законодавства. Окрім цього, відповідач не надав суду жодних доказів того, що він є безробітним. Відповідач є здоровим та працездатним, в той час, коли в останнього утворилася заборгованість по сплаті аліментів, він неодноразово здійснював поїздки за кордон у Республіку Польща, де отримував значні кошти і мав можливість сплачувати аліменти в повному обсязі, а не окремими частинами. Враховуючи ці обставини, заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідача, а не з незалежних від нього причин. Посилання відповідача, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі і що у нього на утриманні перебуває малолітня дитини і дружина, яка ніде не працює, не має жодного відношення до справи, оскільки зміна сімейного стану без підтвердження погіршення матеріального становища не є безумовно підставою для зміни розміру аліментів. Щодо стягнення судових витрати у розмірі 1500,00 грн. за надання правничої допомоги, то вона вважає, що дана сума є заниженою, оскільки адвокатські послуги за аналогічну справу у місті Калуш становлять від 2000,00 гривень. У зв`язку з викладеним вона просить суд задоволити її позов у повному обсязі. Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачка надала суду лише одну довідку ДВС про розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.04.2021, яка не є належним доказом, бо не відображає всіх розрахунків по сплаті аліментів, оскільки позов подано тільки в кінці липня 2021 року. Внаслідок дій позивачки опущено період з 01.04.221 по 31.07.2021, а за цей період він здійснив оплату аліментів за січень, лютий, березень 2021 року. Однак нових довідок ДВС про розмір заборгованості по сплаті аліментів та розрахунку пені позивачкою не подано суду, а тому своїми діями остання вводить в оману учасників справи та суд. Також він зазначає, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів, оскільки на день подачі позовної заяви та прийняття рішення про відкриття провадження по справі заборгованість по сплаті аліментів відсутня, і тому відсутні підстави для стягнення з нього неустойки. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 21.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 26.10.2021 судом ухвалено заочне рішенням, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 49 688,97 грн., та 1500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. 07.02.2022 року через канцелярію суду надійшла заява від відповідача про перегляд заочного рішення (а.с. 69). 07.02.2022 позивачка подала до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення (а.с.70-73). Ухвалою суду від 08.02.2022 заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 09.03.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з обґрунтуванням своїх заперечень проти позову. 10.03.2022 від позивачки до суду найшла відповідь на відзив із зазначенням її заперечень щодо відзиву на позовну заяву. 29.03.20211 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.01.2010 розірвано (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 16.11.2001, актовий запис № 34, та свідоцтва про народження [NUMBER] від 15.11.2005, актовий запис № 37, у сторін по справі народилися доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Згідно з довідкою за вих. № 869 від 13.07.2021, виданою виконкомом Новицької сільської ради, жительці [ADDRESS] [PERSON] про те, що до складу її сім`ї входять доньки: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Із виконавчого листа № 345/3898/13-ц слідує, що Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області 22.07.2013 розглянув справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, вирішив збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі по 400 грн. щомісячно і проводити до досягнення дітьми повноліття (а.с. 18). Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 по справі № 345/1941/18 змінено розмір аліментів та призначено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно і проводити до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14-17). Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 345/3898/13-ц від 07.09.2014, виданого Калуським міськрайонним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , сума заборгованості відповідача станом на 01.04.2021 становить 49 688,97 грн. (а.с. 19). 22.10.2011 відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.10.2011 (а.с. 54). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 51-53). Між сторонами виник спір щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані сторонами на обґрунтування позовних вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Як роз`яснено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Така правова позиція викладена в постанові ВС від 14.12.2020 у справі №661/905/19. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У вказаній справі відповідач знав про стягнення аліментів, які мають сплачуватися ним на користь його дітей, однак, попри це допустив прострочення сплати (підстава для нарахування пені), що ним належними доказами не спростовано. При цьому посилання відповідача, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин, що свідчить про відсутність в нього умислу від ухилення сплати заборгованості по аліментах, судом відхиляються, адже [PERSON] всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів того, що його матеріальне становище чи інші обставини об`єктивно не дозволяли йому здійснювати щомісячну сплату аліментів у визначеному судом розмірі. Також вказівка відповідача на те, що він сплатив заборгованість по аліментах і це вказує про відсутність умислу на ухилення сплати аліментів оцінюється судом критично, оскільки при вирішенні питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів має значення факт, власне, невчасної їх сплати та період її затримки. Таким чином відповідач не довів існування обставин, які б слугували підставою для висновку про відсутність його вини щодо виникнення боргу по аліментах, тобто свідчили б про виникнення такої заборгованості не внаслідок дій чи бездіяльності платника аліментів. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 по справі № 345/1941/18 змінено розмір аліментів та призначено стягувати із відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Вирастюка Ю.М. загальна заборгованість по виконавчому листу № 345/3898/13-ц станом на 01 квітня 2021 року складала 49 688,97 гривень. Водночас відповідач долучив інший розрахунок зі сплати аліментів, який за період часу, який зберігається з розрахунком, долученим позивачкою, містить розбіжності у платежах по сплаті аліментів, що впливають на загальний розмір заборгованості. При визначенні розміру пені суд приймається до уваги розрахунок зі сплати аліментів, долучений відповідачем, оскільки він підписаний заступником начальника відділу Данилович А., затверджений печаткою Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області та містить більшу деталізацію щодо сплати боржником платежів по аліментах, крім того, вказаний розрахунок позивачкою не спростовано. Водночас розрахунком, долученим відповідачем, передбачено платежі, які були невраховані при визначені розміру заборгованості, яка існувала станом на 01.04.2021, а саме: за травень 2019 у розмірі 3000,00 грн., червень 2020 року у розмірі 2500,00 грн., жовтень 2020 року у розмірі 2400,00 гривень. Таким чином сума заборгованості, яка існувала станом на 01.04.2021, буде складати 41 788,97 грн.(49688,97 грн. - 3000,00 грн. - 2500,00 грн., - 2400,00 грн.). При цьому платіж за квітень 2021 у розмірі 5460,00 грн. було включено до розрахунку заборгованості. Окрім цього, на підтвердження здійснення платежу в розмірі 51034,00 грн. та погашення заборгованості по аліментах відповідачем долучені квитанції (а.с. 55-63), однак суд звертає увагу, що відповідні грошові перекази згідно вказаних платіжних документів проводилися у серпні 2021 року, після подачі позовної заяві до суду. Зі змісту позовних вимог встановлено, що позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 345/3898/13-ц від 07.09.2014 станом на 20.07.2021. Однак, визначаючи розмір пені, яку вона просить стягнути, остання виходила зі заборгованості, яка існувала станом на 01.04.2021, при цьому позивачка не надала суду належних доказів, які б підтверджували розмір заборгованості який існував станом на 20.07.2021, у зв`язку із чим суд, визначаючи розмір, пені виходить із заборгованості, яка була існувала станом на 01.04.2021, а саме: 41 788,97 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Також відповідно до розрахунку, складеного заступником начальника відділу Данилович А., встановлено, що на відповідача було накладено штраф у розмірі 15079,07 гривень згідно постанови про накладення штрафу від 18.08.2021. Зважаючи на викладене суд враховує наведені законодавчі приписи щодо зменшення розміру неустойки (пені) на розмір штрафу, накладеного державним виконавцем на відповідача, який підлягає стягненню на користь позивачки. Отже, максимальний розмір пені буде становити 26709,90 грн. (41788,97 грн. - 15079,07 грн.). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З урахуванням вищезазначеної позиції Верховного Суду позивачка обрахувала пеню, розмір якої, за період з липня 2018 року по березень 2021 року, складає 287 872,46 грн., що підтверджується наявним у позовній заяві розрахунком (а.с. 3-6), водночас неврахування позивачкою при розрахунку пені вищевказаних платежів по аліментах не впливає на розмір пені, яка підлягає стягненню, оскільки її сума значно перевищує розмір заборгованості та обмежується відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України. Твердження відповідача, що до періоду, за який розраховувалася пеня, а саме: з липня 2018 року по квітень 2021, додана заборгованість у розмірі 13188,07 грн., яка утворилася до липня 2018 року є неспроможними, оскільки позивачкою заявлена вимога про стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів по виконавчому листу № 345/3898/13-ц від 07.09.2014, яка існувала станом на 20.07.2021, а не за вищевказаний період часу, як зазначає відповідач. Зважаючи на це суд бере до уваги розмірі заборгованості, яка виникла починаючи з пред`явлення виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При визначені розміру пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що останній має трьох дітей від іншого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яких також повинен матеріально утримувати, а також те, що він наступного місяця після подачі вказаного позову погасив заборгованість, що не заперечується позивачкою. А тому, враховуючи засади розумності та справедливості, а також майновий стан відповідача, на підставі вимог ч. 2 ст. 196 СК України, суд дійшов висновку, що необхідно зменшити розмір пені на 50 % від максимального розміру пені, яка підлягає стягненню, а саме до суми 13354,95 гривні, зазначений розмір штрафної санкції сприятиме виконанню зобов`язань та стимулюватиме боржника до належної поведінки. Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені з відповідача на користь позивачки в розмірі 13354,95 гривні. Розподіл судових витрат: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. Згідно правил другої частини ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що 20.07.2021 позивачка уклала з адвокатом Мотулько О.В. договір про надання правової допомоги та сплатила вартість послуг в загальній сумі 1500,00 грн., що підтверджено актом виконаних робіт від 20.07.2021, квитанцією № 0529308 від 20.07.2021 (а.с. 20-23). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді. Суд також враховує положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог в цілому, тобто і щодо витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене, а також те, що позов задоволено частково на суму 13354,95 грн., з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 403,20 гривні. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 9, 189, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 549, 614 ЦК України ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 ЦПК України, суд

Outcome: partial