Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Заявник звернулась до суду із вищевказаною заявою. Заяву обґрунтовує тим, що з її колишній чоловік [PERSON] , проживає разом із нею та їхніми двома малолітніми дітьми по [ADDRESS] . Останній неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо членів сім`ї, з рудня 2019 та по даний час зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, на грунті алкогольного сп`яніння виплескує безпідставну агресію, яка супроводжується застосуванням фізичного насильства до неї та інших осіб. Зазначає, що факти потерпання від домашнього насильства підтверджуються постановами суду про визнання [PERSON] винним у вчиненні домашнього насильства відносно неї, які набрали законної сили. Характер дій [PERSON] носить систематичний характер, що породжує у заявника страх за своє життя та життя дітей. Враховуючи систематичність вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до неї, обґрунтованість ризиків та підставність застосування до [PERSON] спеціальних заходів захисту щодо протидії домашньому насильству, покликаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просить видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: -заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; -заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців. Ухвалою судді від 07.02.2022 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали з підстав наведених у заві, просили її задовольнити. Крім того, [PERSON] , суд пояснила, що їй на праві власності належить ј частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в смт. Колки, надавши відповідні підтверджуючі документи та не заперечує щодо проживання там колишнього чоловіка [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] та його представник, заперечив щодо задоволення поданої заяви з підстав наведених у раніше поданих запереченнях. Заслухавши пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Суд встановив, що заявник [PERSON] та [PERSON] одружилися 09.09.2001. В шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2020 шлюб між ними розірвано (а. с. 14-15). На підтвердження систематичного вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до [PERSON] , заявниця надала копії постанов Луцького міськрайонного суду Волинської області, а саме від 13.02.2020, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн. Постановляючи таку постанову, суд встановив, що 05.12.2019 [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно дружини [PERSON] , а саме в стані алкогольного сп`яніння ображав нецензурними словами, завдавав їй ляпасу по обличчі в присутності малолітніх дітей (а.с.19), а також постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.04.2020, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] , дітей: [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , 2011 року народження, яке полягало у принижуванні нецензурною лайкою та обрахах, застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170,00 грн. (а.с. 21) та від 20.08.2020, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у тому, що він вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру відносно дружини [PERSON] , а саме ображав її нецензурними словами та поводив себе агресивно, чим спричинив шкоду її психологічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с. 20). 23.03.2021 до [PERSON] застосувано терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с.04). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, відносно дружини [PERSON] , застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с. 18). 25.11.2021 повторно до [PERSON] застосувано терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с.05). 22.12.2021 постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області, [PERSON] визнано винним у тому, що він вчинив насильство психологічного характеру, а саме ображав нецензурними словами свою колишню дружину [PERSON] , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с. 16-17). Суд звертає увагу, що, підставою для складання протоколів про адміністративні правопорушення, застосування термінових заборонних приписів стосовно кривдника та винесення поставов є звернення заявниці до поліції щодо пратиправних дій [PERSON] . Як випливає із постанов суду, які набрали законної сили та пояснень заявниці окрім насильства психологічного характеру [PERSON] , неодноразово застосовував до неї фізичне насильство. Допитана у судовому засіданні в якості свідка донька сторін [PERSON] за участю педагога [PERSON] , підтвердила факти вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо матері [PERSON] . Мати [PERSON] - [PERSON] , яка також була допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила суду, що між її сином та колишньою невісткою склалися неприязні стосунки , внаслідок чого між ними виникають постійні конфлікти, що призводить до викликів працівників поліції. Таким чином, аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] систематично вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Заявник [PERSON] не має змоги протистояти такому насильству, захистити себе чи припинити таке насильство з боку [PERSON] . Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства [PERSON] , відносно заявниці, суд враховує численність звернень заявниці до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] , систематичність таких дій кривдником відносно неї та неодноразове притягнення його до адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Статтею 21 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. На підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), суд дійшов висновку про наявність високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства та можливе настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, відтак, суд дійшов висновку, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Оскільки в судовому порядку до [PERSON] обмежувальний припис застосовується вперше, в матеріалах справи відсутні докази про те, що після звернення заявниці до суду заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство, суд дійшов висновку про визначення строку обмежувального припису строком на 3 місяці. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial