Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ Приватбанк , у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 16872 від 26.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № б/н від 22.10.2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», а саме заборгованості за період з 22.10.2008 року по 31.07.2017 року у розмірі 47 024,26 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що йому не було відомо про вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису № 16872 від 26.10.2017 року про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором та про існування такого виконавчого напису. Позивач дізнався про такий документ після того, як отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Копію виконавчого напису отримано позивачем за його зверненням до приватного нотаріуса після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Зауважує, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» жодних кредитних правовідносин, зокрема кредитного договору № б/н від 22.10.2018 року не укладалось, вказану у виконавчому написі суму заборгованості позивач не визнає, жодних повідомлень про існування та вимог про її погашення позивач не отримував. З огляду зазначеного вважає, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки, вчинений за відсутності доказів безспірності заборгованості. Ухвалою суду від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. 11.02.2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому АТ КБ «Приватбанк» вказує, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню оскільки виконавчий напис вчинено з додержанням вимог встановлених переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Треті особи правом на подання своїх пояснень у встановлений законом строк не скористалися. Дослідивши матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. 26.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 16872 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.10.2008 року, що складає 47 028,26 грн, в тому числі: - заборгованість за тілом кредиту - 1 994,41 грн.; - заборгованість за відсотками - 38 552,50 грн.; - заборгованість з комісії та пені - 4 000,00 грн.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 250,00 грн.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 2 227,35 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 3 204 дні дні, а саме з 22.10.2008 року по 21 31.07.2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису становлять 1 800,00 грн. 17.01.2018 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Ширко С.Л. відкрито виконавче провадження № 55541387 з виконання виконавчого напису № 16872 виданого 26.10.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.10.2008 року в сумі 48 824,26 грн. Приписами ст. 18 ЦК України унормовано, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п.п. 1.1 п.1, п.п.3.1, 3.2 п.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20. Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості та не дотримався порядку та умов його вчинення. Ні відповідачем, ні третьою особою не спростовано доводів позивача та наданих доказів на їх підтвердження. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягають до задоволення. За правилами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved