Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивачки - [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 06.05.2021р.; копія довіреності від 25.05.2021р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 13.09.2019р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника - [PERSON] , звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] (в особі її представника - [PERSON] ), зазначивши, що 06.05.2021 р. між нею та представником [PERSON] - [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , земельної ділянки, розміщеної за цією ж адресою, площею 0,1 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки, розміщеної також за цією ж адресою, площею 0,0515 га, виділеної для індивідуального садівництва, - за 4500 дол. США або 124785 грн. 06.05.2021р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала представнику відповідачки обумовлену суму, а представник відповідачки передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами та на земельні ділянки. У майбутньому представник відповідачки пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та земельних ділянок в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка переїхала мешкати до придбаного будинку, організувала догляд за нерухомістю та земельними ділянками, сплачує всі необхідні комунальні платежі, обробляє земельні ділянки. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, її представника, однак [PERSON] та [PERSON] від посвідчення договору ухилялися, на прохання позивачки про зустріч не реагували, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, представник відповідачки пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (06.05.2021р.) вона не мала повноважень представляти інтереси [PERSON] , а довіреність на представництво була укладена пізніше - 25.05.2021р. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельні ділянки на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 06.05.2021р. було укладено від імені продавця, який на той час не був уповноважений на представництво інтересів іншої особи - власника об`єктів продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] являється добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , і земельних ділянок вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала повноважень представляти права та інтереси [PERSON] щодо відчуження нерухомості та землі, у зв`язку із тим, що вона на момент укладення договору купівлі-продажу на мала належним чином оформленої довіреності (довіреність була оформлена лише 25.05.2021р.). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість та земельні ділянки, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та представником відповідачки була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості та земельних ділянок, згідно якої представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] продала, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] та земельні ділянки (присадибну та для індивідуального садівництва) за 4500 дол. США. 06.05.2021р. позивачка передала представнику відповідачки обумовлену суму, а представник відповідачки передала позивачу документи на житловий будинок і на земельні ділянки (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо житлового будинку та земельних ділянок та встановленні права на нерухомість і земельні ділянки у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок і земельні ділянки ( присадибну та для індивідуального садівництва), за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved