Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Шлянта Н.Р. просить ухвалити рішення про визнання вчиненого 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчого напису № 29960 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро" заборгованості за кредитним договором № AG5579238 від 20 травня 2020 року в загальній сумі 21 598,50 гривень таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що оспорюваний виконавчий напис порушує права позивача, оскільки вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріуса. При вчиненні виконавчого напису нотаріус належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з позивача, чим не дотримав вимог ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат". Відповідач зі своєї сторони перед вчиненням виконавчого напису зобов`язаний був надіслати позивачу повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором і порушення зобов`язання, однак такого повідомлення позивач не отримувала. Про існування виконавчого напису позивач дізналася лише після відкриття виконавчого провадження. В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача електронною поштою надіслала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її і позивача відсутності, висловила згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про причини неявки не сповістив, відзиву на позовну заяву не подав, клопотань щодо процедури розгляду справи не заявив. Третя особа приватний нотаріус Бригіда В.О. надав витребувану судом копію матеріалів оспорюваного виконавчого напису та просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа приватний виконавець Пирога С.С. про причини неявки не повідомив, пояснень на позов не подав. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ч.2 ст.247, ст.ст.280, 281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 20 березня 2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро" та [PERSON] у відповідності до Закону України "Про електронну комерцію" дистанційно в електронному вигляді був укладений договір кредитної лінії № AG5579238 та додаткова угода до нього № АМ0223281. За умовами Договору ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро" відкрило позивачу кредитну лінію та встановила кредитний ліміт в сумі 17 000,00 гривень. Договором визначено процентну ставку за користування кредитом, термін користування кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту, штраф за порушення виконання зобов`язання. 31 серпня 2021 року ТОВ "ФК "Дінеро" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. із заявою про вчинення виконавчого напису за вказаним кредитним договором, у зв`язку із допущенням боржником прострочення зобов`язання. 23 вересня 2021 року приватний нотаріус Бригіда О.В. на підставі ст.ст.87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, ч.1 ст.640 ЦК України, ч.6 ст.11, ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" видав виконавчий напис про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ "ФК "Дінеро" заборгованості за договором № AG5579238 від 20 березня 2020 року в сумі 20 948,50 гривень, з яких: 13 298,58 гривень по кредиту, 7 650,00 гривень по відсотках. З урахуванням сплати ТОВ "ФК "Дінеро" 650,00 гривень за вчинення виконавчого напису всього до стягнення з [PERSON] визначено 21 598,50 гривень. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 29960. У наданій суду приватним нотаріусом копії матеріалів виконавчого напису міститься адресована [PERSON] вимога ТОВ "ФК "Дінеро" від 06 серпня 2021 року про необхідність погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 20 948, 50 гривень. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 20 жовтня 2021 року за виконавчим написом відкрито виконавче провадження № 67201705. Отже, дослідженням письмових доказів у справі встановлено, що стягнення з позивача заборгованості за оспорюваним виконавчим написом проводиться з підстав, що виникають з кредитних правовідносин. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Згідно із ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус, окрім норм Закону України "Про нотаріат", керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Переліку визначено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Цей пункт (фактично розділ) Переліку був доповнений Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року. За змістом цього пункту до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в частині доповнення Переліку документів від 29 червня 1999 року № 1172 після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 висловила правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса (23 вересня 2021 року), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів відповідно до пункту 1 цього Переліку. Проте укладений між ТОВ "ФК "Дінеро" та [PERSON] кредитний договір № AG5579238 від 20 березня 2020 року, який був наданий ТОВ "ФК "Дінеро" приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Відтак, нотаріус не мав законних підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений. Фактично при видачі виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинним уже на момент вчинення цієї нотаріальної дії пунктом 2 Переліку, що є неприпустимим. Зазначене є самостійною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі належить покласти на відповідача.

Outcome: approved