Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 08 серпня 2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Вони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Вони прожили у спільному шлюбі з 2016 року. На жаль, їхні взаємини настільки погіршилися, що вони стали фактично чужими один для одного людьми, мають різні погляди на життя та майбутнє сім`ї. Вона зрозуміла, що у них з відповідачем повна психологічна несумісність. Розлучення - це єдиний вихід для кожного з них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їхньої спільної дитини. Після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище - [PERSON] . Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позов задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 08 серпня 2016 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.7). [PERSON] , [INFO] , - їхня неповнолітня дитина (а.с.8). Шлюб фактично розпався. Сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе, що було підтверджено під час судового розгляду. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 908 грн.

Outcome: approved