Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

12.10.2021 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 147 730,78 грн. заборгованості за кредитним договором № ПКК/2449 від 22.10.2019 р., 2 270, 00 грн. судового збору та 14773,078 грн. витрат на професійну правову допомогу. В обґрунтування позову послався на те, що 22.10.2019 р. між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № ПКК/2449, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення максимального кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 200 000,00 грн. на строк до 22.10.2022 р. зі сплатою відсотків за процентною ставкою 36 % річних. Позивач виконав свої зобов`язання та надав вказану кредитну лінію відповідачеві. Умов укладеного договору відповідач належним чином не виконав, відтак узв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість останнього станом на 11.06.2021 року становить 147 730,78 грн.. Ухвалою від 29.10.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 06.12.2021 року з повідомленням сторін, яке в подальшому було відкладено на 24.01.2022 р. у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового розгляду. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судові засідання 06.12.2021, 24.01.2022 та 25.02.2022 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 22.10.2019 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ПКК/2449, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення максимального кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 200 000,00 грн. на строк до 22.10.2022 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, пеню та інші передбачені договором платежі у розмірах, строки та порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 2.4. Договору, фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами є наступною: 36% у разі погашення кредиту після 25 числа місяця, наступного за місцем отримання кредиту; 0,00001 % річних, у разі погашення кредиту не пізніше 25 числа місяця,наступного за місяцем отримання кредиту, при цьому пільговий період не може перевищувати 55 днів. Відповідно до п. 5.2 Договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у пункті 2.4 Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі; якщо інше не випливає із умов цього кредитного договору. Згідно п. 5.5 Договору, реальна річна процентна ставка - 43,38%. Відповідно до п.2.6 Договору, поточний рахунок позичальника, відкритий для видачі кредиту за кредитною лінією № [NUMBER] . Пунктом 5.6 Договору передбачено, що загальна вартість кредиту для позичальника за цим кредитним договором становить 247 000, 00 грн.. Відповідно до п. 2.7 Договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі, у порядку, визначеному розділом 4 Договору. Згідно з пунктом 6.1. Договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені договором та додатками до нього. Пунктом 8.1. Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку збитки в повному обсязі та згідно п. 8.2 сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому випадку розмір пені, нарахованої позичальником на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.2. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами, Позичальник крім відшкодування збитків, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення від дати виникнення прострочення до дати,що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальнику на підставі Договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасного грошового зобов`язання. Згідно п. 7.3. Договору банк у випадках передбачених п.п. 7.1.1-7.1.5 п. 7.1 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Аналогічні умови зазначені і в Паспорті споживчого кредиту від 22.10.2019 р. З наявних у справі виписок про рух коштів по рахунку вбачається, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти в користування. 28.04.2021 р. банк скерував на адресу відповідача досудову вимогу, в якій вимагав від останнього дострокового повернення кредиту та процентів у 30-денний термін з моменту отримання цієї вимоги та попередив, що у разі невиконання даної вимоги, банк змушений буде звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду з метою стягнення заборгованості в судовому порядку. У встановлені строки відповідач не виконав умови укладеного кредитного договору, а тому внаслідок порушення ним вказаних умов, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість останнього станом на 11.06.2021 р. становить - 147 730,78 грн. та складається із: 100 555, 78 грн. заборгованості за тілом кредиту; 47 175, 00 грн. заборгованості за відсотками. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом ч. 2 ст. 1046 ЦК України, яка застосовується до відносин за кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий належним чином обґрунтований та мотивований. У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем. Судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань по кредитному договору та внаслідок цього заборгував позивачу кошти у розмірі 147 730,78 грн. За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову. Щодо вирішення питання судових витрат у справі, слід зазначити таке. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Проте, в даному випадку, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи не долучено жодних доказів. Так, до справи долучено: 1) копію ордеру серії КС №573217 від 16.06.2020 р.; 2) копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 р. без додатків (на 2 аркушах з 17-ти, а саме перший та останній), де відсутні будь-які положення про розмір витрат, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки не доведено тих обставин, що позивач такі витрати поніс. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 270,00 грн..

Outcome: approved