Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 жовтня 2017 року, виконавчим комітетом Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №04. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №04, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19 жовтня 2017 року. Разом з тим, позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що відсутнє взаєморозуміння та мають різні погляди на життя та сімейні стосунки, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Між сторонами взагалі відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть та не проживають однією сім`єю. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Від даного шлюбу вони не мають спільних дітей, однак відповідач не бажає у добровільному порядку з`явитися до органів РАЦС для можливості здійснення процедури щодо розірвання шлюбу, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд розірвати шлюб між ними. До початку слухання справи позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Факт перебування сторін у шлюбних відносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 19 жовтня 2017 року, актовий запис про шлюб №04, видане виконавчим комітетом Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Також судом встановлено, що на даний час шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, від даного шлюбу вони не мають спільних дітей, однак відповідач не бажає у добровільному порядку з`явитися до органів РАЦС для можливості здійснення процедури щодо розірвання шлюбу, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Мотивом до розірвання шлюбу є втрата інтересу один до одного, різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин, тому розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням, що також підтверджується відповідними письмовими заявами сторін наданих до суду. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленими, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтвердженні документально. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України ). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, з огляду на те, що позивачка у своєму позові та письмовій заяві наданої судове засідання не зазначала про бажання змінити своє прізвище на дошлюбне, тому суд, після розірвання шлюбу, вважає за необхідне залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. сплачену нею при подачі позову.

Outcome: approved