Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

В грудні 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Хлопов А.В. звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив визнати виконавчий напис від 18.05.2021 року № 16192, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія " Онлайн Фінанс" заборгованість за кредитним договором, таким що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що приватним нотаріусом Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 16192 від 18.05.2021 року. Приватний нотаріус мотивувала виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 948287830 від 25.10.2019 року укладеним із "ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", правонаступником є "ТОВ " Фінансова компанія "Онлайн фінанс". Вважає, що виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням чинного законодавства та не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 01.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 25.10.2019 між позивачем [PERSON] та ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» підписано договір №№ 948287830 відповідно до якого [PERSON] надано кредит без конкретної споживчої мети на суму 12500 грн. строком на 25 днів, договір нотаріально не посвідчений . Приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Київської області Грисюк О.В. винесено виконавчий напис № 16192 відповідно до якого стягнуто з [PERSON] 42262,50 грн. (а.с.9). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. 09.06.2021 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису (а.с. 11). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц. Правовий висновок Великої Палати Верховного суду викладений у постанові від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) містить наступні висновки: Перелік документів було змінено постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - постанова 662). Однак потім - Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 вищезазначену постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входив на час вчинення виконавчих написів - до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. При вчиненні виконавчих написів приватний нотаріус неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою суду. Відповідачем не доведено, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, посвідчений нотаріально, тому приватний нотаріус підстав для вчинення виконавчого напису не мав. Вчиняючи виконавчий напис № 16192 18 травня 2021 року, нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, що на той час уже був нечинним згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду в справі №910/10374/17 від 21.09.2021, встановлено порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, а це є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908, 00 грн. та 454 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved