Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

30.10.2021 позивач звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 04.11.2021, мотивуючи тим, що 14 лютого 2006 року її син - [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , з якою раніше проживав у цивільному шлюбі, та 07.05.2008 року шлюб між ними було розірвано. Причиною розірвання шлюбу було те, що [PERSON] вела розгульний та аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, часто не поверталася додому в нічний час, зовсім не займалася вихованням сина - [PERSON] , [INFO] , та її сина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . 13 березня 2008 року [PERSON] звернувся до відділу поліції із заявою про зникнення [PERSON] та в результаті пошуків останню було знайдено на території Російської Федерації за місцем проживання її батьків. 24 березня 2008 року відділом поліції було відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу будь - якого злочину. [PERSON] привіз [PERSON] в Україну, після чого у травні 2008 року вони розірвали шлюб. [PERSON] продовжувала проживати за адресою: [ADDRESS] , однак вела аморальний спосіб життя і ніяким чином не займалася вихованням своїх дітей. Вона, [PERSON] , займалася вихованням онука [PERSON] та сина колишньої невістки [PERSON] . В жовтні 2012 року [PERSON] знову зникла з дому разом зі своїм сином [PERSON] , а сина [PERSON] залишила. Самостійні пошуки [PERSON] виявилися без результатними, тому [PERSON] звернувся повторно до поліції щодо її розшуку та у 2015 році поліція повідомила, що останню оголошено у держаний розшук. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з 2008 року постійно проживає з нею, [PERSON] , вона займається його вихованням та опікою. Батько хлопчика - [PERSON] певний час надавав їм фінансову допомогу та цікавився життям сина, однак з 2015 року взагалі самоусунувся від виховання сина [PERSON] . Починаючи з 2015 року вона побачила у поведінці свого сина - [PERSON] зміни в поведінці, а через деякий час він сам їй розповів, що перебуваючи в стресовому стані в результаті пошуків дружини та сина, внаслідок розлучення та одинокого життя став вживати наркотичні засоби, він неодноразово лікувався, але наркотична залежність залишилася. [PERSON] не бажає негативно впливати на свого сина [PERSON] , тому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Просила, з урахуванням уточнених позовних вимог у підготовчому засіданні, позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 30.11.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 18.02.2022 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримала, просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, т.в.о. начальника служби Г. Махаринський подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, проти заочного розгляду справи не заперечує, просив задовольнити позов у повному обсязі. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, думку неповнолітнього [PERSON] , психолога - [PERSON] , показання свідків: [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 2 п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одними із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, вжиття заходів для соціального захисту дітей. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 14 липня 2020 року № 362 «Про негайне відібрання малолітньої дитини у матері та її влаштування в сім`ю патронатного вихователя» орган опіки та піклування - виконавчий комітет зобов`язав службу у справах дітей звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Судом встановлено, що відповідачі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбу, від спільного проживання мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із бабусею, позивачем у справі, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6,8,10,11,12,26). Також, встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , навчався з першого класу в ЗОШ І-ІІІ ст. № 18, його вихованням займалася бабуся - [PERSON] , яка приділяла належну увагу його вихованню, постійно тримала контакт з педагогами школи, систематично відвідувала батьківські збори, забезпечувала онука усім необхідним для навчання, оздоровлювала його та відправляла на шкільні екскурсії, оплачувала гуртки та секції, цікавилася проблемами та успіхами дитини, батьки дитини за період його навчання до шкоди не з`являлися жодного разу, не виходили на контакт з педагогами школи. З 01.09.2021 [PERSON] , [INFO] , навчається в Білоцерківському фаховому коледжі сервісу та дизайну на І курсі денної форми навчання (бюджет) за професією 4113: Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення, термін навчання по 30.06.2024, характеризується позитивно, перебуває під опікою бабусі, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.20-23, 30). З матеріалів справи (а.с. 13-17,19, 48) вбачається, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , за період проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендувала себе з негативного боку, порушувала громадський порядок, вчиняла сварки у сім`ї та з сусідами, підтримувала стосунки з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, за характером неврівноважена, участі в громадському житті не приймала, на профілактичну роботу з боку ОВС не реагувала, належних висновків для себе не робила, перебувала на обліку в Білоцерківському МВ ГУМВС України в Київській області, як особа, що вчиняє насильство в сім`ї. 24.03.2008 року [PERSON] подав заяву до Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області про факт зникнення [PERSON] , постановою від 25.10.2012 Білоцерківський МВ ГУМВС України в Київській області відмовив в порушені кримінальної справи за фактом відсутності за місцем проживання [PERSON] за відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 115 КК України та оголосив у держаний розшук громадянку [PERSON] . 25.05.2012 Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради прийняла рішення № 1044 щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області [PERSON] зареєстрованою не значиться. Встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . У 2012 році, в період відвідування [PERSON] , [INFO] , дошкільного навчального закладу № 38 «Горобинонька» та гуртку на Станції юних техніків м. Біла Церква з малювання і підготовки до школи, відповідач опікувався сином, займався його вихованням та навчанням, належним чином виконував свої батьківські обов`язки, що підтверджено матеріалами справи (а.с.18,19,49). 20.10.2015 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради прийняв рішення № 3005/1-7 (а.с.27) щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки він з 2015 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, не займається його вихованням, не відвідує школу, не спілкується з класним керівником та подав заяву про те, що він відмовляється від батьківських обов`язків стосовно свого сина [PERSON] , в якій вказав, що не може позитивно впливати на свого сина, виховувати його в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, він нездатний піклуватися про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не може готувати його до самостійного життя, а маючи проблеми з наркотичною залежністю негативно впливає на психічний стан дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу свого сина, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.20,26,27,29). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в судовому засіданні пояснила, що являється тіткою [PERSON] , якого бачить дуже рідко і характеризує його з негативної сторони, як такий, що збився з життєвого шляху, а [PERSON] вона не бачила більше 10 років. Відповідачі не займаються сином і взагалі не цікавляться його життям. [PERSON] виріс гарним хлопцем завдяки своїй бабусі [PERSON] , яка його любить і турбується про нього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] ,яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в судовому засіданні пояснила, що відповідачі не займаються вихованням та розвитком їх сина [PERSON] , жодної участі у його житті не приймають і матеріально не утримують, усім займається бабуся дитини. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснив, що на даний час навчається в Білоцерківському фаховому коледжі сервісу та дизайну за професією - оператор з обробки інформації та програмного забезпечення, з шести років проживає разом із бабусею, оскільки мати його покинула, та вже 10 років він її не бачив жодного разу. Його вихованням, утримання та навчанням замається лише бабуся. З батьком він інколи спілкується, але він не цікавиться його життям. Він згоден на те, щоб батьків позбавили батьківських прав по відношенню до нього. Практичний психолог - [PERSON] , яка працює в Білоцерківському фаховому коледжі сервісу та дизайну з 01.11.2021, у судовому засіданні зазначила, що неповнолітній [PERSON] висловив свої думки вільно, відверто та без стороннього тиску, у коледжі батьків хлопчика ніколи не бачили, лише бабуся - [PERSON] цікавиться онуком, його навчанням та піклується про нього. На виконання ст.19 СК України Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради надала до суду рішення № 88 від 08 лютого 2022 року (а.с.73-74), відповідно до якого виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина [PERSON] , [INFO] , що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав та вважають доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідачі свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ним освіти. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідачі заперечень проти позову не подали, не довели у судовому засіданні відповідними доказами обставини у підтвердження виконання ними належним чином свох батьківських обов`язків та не надали жодних доказів у спростування доводів позивача. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки це відповідає інтересам дитини, адже він має право на достатній рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не забезпечують його батьки. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Слід зазначити, що згідно із ст. 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною та суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Також, згідно із ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав та в даному випадку суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved