Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб, укладений 29 жовтня 1994 року між нею та відповідачем, було розірвано 14 вересня 2007 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований і проживає із нею. Відповідач сплачував аліменти на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2007 року на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, але він продовжує навчання в Технологічному коледжі Дніпровського державного аграрно-економічного університету, є студентом третього курсу денного відділення, за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування», ОП «Бухгалтерський облік», строк закінчення навчального закладу 30 червня 2022 року. Отже, він працевлаштуватися не має змоги, несе витрати на проїзд до місця навчання, харчування, придбання канцелярського приладдя, а відповідач працює в ПрАТ «Дніпрополімермаш» охоронцем, але після припинення сплати аліментів відчувається суттєва нестача грошових коштів на утримання дитини, тому їй потрібна допомога по утриманню повнолітньої дитини, що продовжує навчання. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму, починаючи з 09 січня 2022 року. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Від відповідача надійшла заява в якій він визнав позовні вимоги та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина. Третя особа надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний актовий запис № 1158 (а. с. 8), який рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2007 року було розірвано (а. с. 12). Від подружнього життя сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис № 95 (а. с. 9). [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 37 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 січня 2022 року, виданою відділом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а. с. 15) і на цей час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача. Відповідно до довідки № 3 від 13 січня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2019 року навчається в Технологічному коледжі Дніпровського державного аграрно-економічного університету, є студентом третього курсу денного відділення за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування», ОП «Бухгалтерський облік», з терміном закінчення навчального закладу - 30 червня 2022 року (а. с. 16). Статтями 141, 155 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та визнанням позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 СК України, та те, що дитина є повнолітньою, проживає разом з матір`ю і продовжує навчання на 3 курсі денного відділення в Технологічному коледжі Дніпровського державного аграрно-економічного університету, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення повнолітнім сином навчання до 30 червня 2022 року. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з дня подання позову до суду, тобто з 21 січня 2022 року, а не з 09 січня 2022 року як просить позивач у позовній заяві. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі за одну майнову вимогу у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved