Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: -стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , а саме - 5000 грн 00 коп, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. -допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак станом на день звернення з даним позовом до суду шлюбні відносини між подружжям припинено, проживають окремо. Сторони є батьками, народженого у вказаному шлюбі сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, домовленості щодо розміру аліментів сторони не досягли. Позивач вказує, що станом на день звернення з позовом, відповідач офіційно не працює, однак має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу, має пай, з якого щорічно отримує дохід, що, на думку позивачки, у сукупності свідчить про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дитину у заявленому розмірі. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін у справі за даним позовом. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 07.02.2022 надав до суду відзив, в якому зазначив, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому до стягнення розмірі. Також відповідач вказує про те, що позивачкою не обґрунтовано наявність у дитини потреб у такому розмірі. Відповідач стверджує, що він не відмовлявся добровільно надавати допомогу дитині. Крім того відповідач стверджує, що сплачує аліменти на утримання доньки від першого шлюбі у розмірі 3000 грн 00 коп, а також має на утриманні матір пенсійного віку, [INFO] , яка не працює та отримує пенсію у розмірі 2500 грн 00 коп. Як зазначено у відзиві відповідач не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Також відповідач стверджує, що самостійно здійснює обробіток належного паю. Відтак, посилаючись на те, що позивачка проживає разом з батьками, які працюють та те, що позивач, незважаючи на перебування у відпустці по догляду за дитиною, продовжує отримувати дохід від репетиторства, відповідач вказує про часткове визнання позову та згоду сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2 200 грн 00 коп, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Клопотань про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 19.08.2021[PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 1516, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 09.12.2021. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, разом не проживають. Також з матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 12.04.2016 [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача у примусовому порядку здійснюється стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні з примусового стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] станом на грудень 2021 року становить 28 407 грн 00 коп, сума аліментів, що підлягають стягненню станом на грудень 2021 року становить - 3004 грн 25 коп, розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості станом на грудень 2021 року становить - 12017 грн 00 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18 факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Судом встановлено, що дитина - [PERSON] , [INFO] виховується позивачкою і потребує матеріальної допомоги, відповідач є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, офіційно не працює, має інші аліментні зобов`язання щодо дитини від іншого шлюбу, які стягуються в примусовому порядку, має земельний пай. При вирішенні спору суд також бере до уваги, що відповідач проти призначення аліментів та способу їх стягнення не заперечує, однак заперечує щодо заявленого до стягнення розміру твердої грошової суми, про що вказав у відзиві. Щодо прохання відповідача стягувати із нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 200 грн 00 коп, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає про таке. Згідно з ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Мінімальна заробітна плата станом на час звернення до суду із позовом становить 6 500 гривень. Враховуючи, що судом не встановлено факт працевлаштованості відповідача та його місячний дохід, суд виходить саме з цієї суми. 50% від 6000 гривень складає 3000 гривень. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років на час звернення із позовом до суду та на час розгляду справи становить 2100 гривень. Також, суд бере до уваги, що відповідно до ч.3 ст 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, має на утриманні іншу неповнолітню дитину від попереднього шлюбу, та недоведеність позивачем працевлаштованості відповідача та/або витрат відповідача на придбання нерухомого або рухомого майна вартістю понад десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Спільний син сторін у справі проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Серед іншого суд враховує стан здоров`я позивачки, матеріальне становище дитини та платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач доказів неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоров`я суду не надав. Таким чином на підставі викладеного вище, враховуючи, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки від попереднього шлюбу в розмірі 3 000 грн 00 коп, та те, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі, який просить позивач у позовній заяві, ставить дітей [PERSON] у нерівне становище, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд, вважає розумним та справедливим стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 3000 грн 00 коп, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо посилання відповідача на скрутне фінансове положення матері, необхідність надання відповідачем їй матеріальної допомоги, суд зауважує, що наведене не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку щодо належного утримання своїх неповнолітніх дітей. Також суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ст.203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, враховуючи, що мати відповідача є пенсіонером, потребує матеріальної допомоги, останній зобов`язаний утримувати її та приймати участь у додаткових її витратах, при цьому здійснення такий дій у добровільному порядку не заборонено чинним законодавством України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити частково. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Частиною 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Outcome: partial