Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

заявниця звернулася до суду з зазначеною заявою в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки міста Горлівка, Донецької області, яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , смерть якої настала [INFO] вдома, [ADDRESS] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що державні органи на території України не визнають документів, наданих органами на території не підконтрольній Україні, реєстрація факту смерті [PERSON] органами державної реєстрації актів цивільного стану неможлива. Наявне у неї свідоцтво про смерть матері [PERSON] зразка ДНР позбавляє її права на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 01.03.2022 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи. У судове засідання заявниця, її представник, та зацікавлена особа не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. У заяві представника заявниці, адвокат Завгородня Ю.О. просить розглянути заяву без їх участі. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність заявниці, її представника та представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Тобто, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Суд встановив, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м.Горлівка, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.01.2022року, виданим міським відділом ЗАГС Горлівського міського управління юстиції, лікарським свідоцтвом про смерть № 159 від 17.01.2022року, довідкою про причину смерті № 159 від 17.01.2022року, які видані бюро судово-медичної експертизи, договором-заявкою на ритуальні послуги, фотографіями з місця поховання. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-VIII\~діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці суд, приймає до уваги надані лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, свідоцтво про смерть, договір заявку на ритуальні послуги, фотографії з місця поховання, і вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] в м.Горлівка Донецької області, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть матері відповідно до законодавства України.

Outcome: approved