Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Позивач 26 січня 2018 року надала згоду на реєстрацію місця проживання за вищевказаною адресою [PERSON] . Відповідач з моменту реєстрації, 26 січня 2018 року, і по сьогоднішній день не використовує належний позивачу житловий будинок для проживання. З моменту реєстрації місця проживання не сплачує комунальні послуги та жодної участі в утриманні зазначеного житла не приймає. Будь-які речі відповідача у будинку відсутні. Позивач зазначає, що [PERSON] є її колишнім зятем, шлюб між ним та її дочкою, [PERSON] , був розірваний 19 лютого 2008 року. Крім того за час перебування у шлюбі вони не проживали у її будинку. Відповідач проживає в с. Погірці Самбірського району Львівської області у будинку своїх батьків. Добровільно знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди у реалізації права власності на належний їй житловий будинок та оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги. Покликаючись на зазначені обставини, позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, про причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 квітня 2022 року постановлено провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши подані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити повністю з огляду на наступне. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, серія [NUMBER] , виданим 24 квітня 2015 року реєстраційною службою Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Із копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 21 червня 1978 року, відомо, що [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] . Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , відомо, що шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 69 від 19 лютого 2008 року. Згідно даних будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що дочка позивача - [PERSON] виписана із вказаного будинку 4 грудня 2001 року, а [PERSON] зареєстрований у даному будинку з 26 січня 2018 року. Відповідач з моменту реєстрації не використовував належний позивачу житловий будинок для проживання. З моменту реєстрації місця проживання не сплачує комунальні послуги та жодної участі в утриманні зазначеного житла не приймає. [PERSON] є колишнім зятем [PERSON] , так як шлюб між ним та дочкою позивача, [PERSON] , був розірваний. Крім того за час перебування у шлюбі вони не проживали у будинку позивача. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 3 моменту набуття вказаного будинку позивачем у власність, [PERSON] не проживала разом з [PERSON] , не вела спільного господарство, та не була пов`язана спільним побутом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди у реалізації права власності на належний йому житловий будинок та оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги. За таких обставин суд дійшов висновку, що так, як [PERSON] \~з моменту\~реєстрації не\~використовував належний\~позивачу житловий\~будинок для\~проживання та не проживає у житловому будинку [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, то його необхідно визнати таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням, а позов задовольнити. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ними документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 908 грн.

Outcome: approved