Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Адвокат Зімакіна Марія Василівна, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на житловий будинок в порядку поділу спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.11.2001 року у виконавчому комітнеті Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за №16. За час спільного проживання у шлюбі у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . 25.06.2020, Рахівським районним судом Закарпатської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] -1500 гривень, дочки [PERSON] - 1400 гривень та сина [PERSON] - 1300 гривень, починаючи з грудня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.11.2020 шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання, сторони побудували житловий будинок та прилеглі до нього господарські споруди та будівлі, які знаходяться в [ADDRESS] . Відповідний житловий будинок та прилеглі до нього господарські споруди та будівлі відносяться до спільної сумісної власності подружжя. Проте, зареєструвати, у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок позивач не має змоги, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача. Протягом 19 років спільного життя, [PERSON] , досить часто, їздив на заробітки, щоб забезпечувати свою сім`ю всім необхідним та побудувати будинок. Дружина, натомість, ніде не працювала, а займалася домашніми справами, у тому числі, і оформленням правовстановлюючих документів на відповідний житловий будинок. На підставі наведеного, просила визнати житловий будинок (домоволодіння), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] , у порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку (домоволодіння), що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 12.01.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. 09.02.2021 відповідачем [PERSON] подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву. У відзиві заперечує проти позову. Стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності. Вважає, позовні вимоги необгрунтовано завищеними з наступних причин. Зазначає, що право власності на спірний житловий будинок у неї виникло ще у 2002 році на підставі свідоцтва про про право власності від 05.11.2002 , виданого виконкомом Богданської сільської ради. Позивач стверджує, що дізнався про порушення свого права у 2020 році після розірвання шлюбу, оскільки оформленням будинку займалася вона, і нібито без його відома оформила будинок тільки на себе. Таке твердження не витримує жодної критики. Важко повірити, що проживаючи у шлюбі з нею 19 років, позивач не знав і не цікавився на кого оформлений спірний будинок і дізнався про власника будинку лише після розірвання шлюбу. Живучи в одному будинку з нею і маючи вільний доступ до всіх документів, що знаходилися у будинку, він не міг не знати, що Свідоцтво про право власності на будинок видано ще у 2002 році. Тому вважає, що позовна давність має обчислюватися з 2002 року, від дня, коли відповідач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. На підставі вищевикладеного, заявляє, що позивачем пропущено строк позовної давності і не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку. Звертає увагу суду, що земельна ділянка, на якій розміщений спірний будинок, належить їй на праві особистої власності, оскільки набута нею на підставі договору дарування земельної ділянки. Вважає, що суд має всі підстави відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів встановлених рішенням суду та допустив заборгованість в сумі 39475 гривень. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні позову. 10.02.2021 представником позивача, адвокатом Зімакіною Марією Василівною подано відповідь на відзив. Вважає доводи зазначені відповідачем у відзиві необгрунтованими, недоведеними та такими, що суперечать чинному законодавству. Зазначила, що оформлення права власності на будинок на одного з подружжя ще не означає порушення права власності на цей будинок іншого подружжя. Порушення права власності [PERSON] на відповідний житловий будинок відбулося саме в 2020 році, тобто саме тоді коли у подружжя виник спір щодо будинку. Таким чином, спростовується твердження відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про поділ спільного майна. Та обставина, що діти проживають з одним із подружжя сама по собі не є підставою для збільшення частки у майні при його розподілі тому з подружжя, з ким проживають діти. На сьогоднішній день, діти проживають з відповідачкою, проте старшій дочці [PERSON] вже виповнилося 18 років, меншій [PERSON] - 12 років, а синові [PERSON] майже 7 років. Цілком можливий варіант, що завтра діти захочуть проживати з батьком, який також повинен буде забезпечити їх житловою площею. Будь-якого іншого майна у позивача немає, оскільки він за час проживання у шлюбі з відповідачкою вкладав свою працю, грошові кошти та всі зусилля у будівництво та облагородження їх спільного будинку, дбав про матеріальне становище сім`ї. Враховуючи викладене, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 15.06.2021, витребувано від відповідачки [PERSON] , мешканки [ADDRESS] оригінал (для огляду в суді) та належним чином завірені копії (для долучення у матеріали справи) правовстановлюючих документів на житловий будинок (домоволодіння), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: свідоцтво про право власності на житловий будинок; технічний паспорт. 02.11.2021, представником позивача, адвокатом Зімакіною Марією Василівною подано заяву про уточнення позовних вимог. У поданій заяві, адвокат Зімакіна М.В. зазначила, що з документів наданих відповідачкою на ухвалу суду про витребування доказів, зокрема із технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що загальна площа будинку становить 52,8 кв.м. Враховуючи, що виділити в натурі 1/2 частину житлового будинку не являється можливим, оскільки площа 1/2 частки являється меншою, ніж встановлена нижня межа площ, що є можливою до виділення, вважає за необхідне, уточнені позовні вимоги викласти в наступній редакції. Визнати житловий будинок (домоволодіння), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в розмірі 124797,50 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 24.01.2022 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 04 квітня 2022 року. В судовому засіданні представник позивача Зімакіна М.В. уточнені позовні вимоги підтримала з підстав наведених у заяві. Просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Визнала ту обставину, що спірний житловий будинок побудований нею та її колишнім чоловіком [PERSON] за період перебування у шлюбі, отже являється спільною сумісною власністю подружжя. Поряд з цим, незгідна платити половину суми за житловий будинок, оскільки позивач не бере участі в утриманні дітей, не сплачує аліменти на їх утримання. Вона не має фінансової можливості сплатити вартість 1/2 частини житлового будинку, оскільки ніде не працює. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 30 листопада 2001 року, у виконавчому комітеті Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, за актовим записом за №16. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою; дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/2250/19 від 25.06.2020 ухвалено починаючи із 06 грудня 2019 року, стягувати, щомісячно, із громадянина [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень; дочки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень; дочки - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення, Рахівським районним судом Закарпатської області 18.08.2020 видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Рахівському відділі Державної виконавчої служби у Рахівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП №62849406 від 18.08.2020. На даний час, неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] проживають разом із відповідачкою, [PERSON] та знаходяться на її у триманні та вихованні, що стверджується довідкою Богданської сільської ради №102 від 01.02.2021 та актом обстеження умов проживання від 01.02.2021. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] невчасно та не в повному обсязі сплачує аліменти присуджені рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/2250/19 від 25.06.2020 та станом на 01.02.2021 допустив заборгованість по сплаті аліментів в сумі 39475 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, складеного головним державним виконавцем Федірцан В.І. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1524/20 від 05.11.2020, шлюб між сторонами, [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 08.12.2020. Позивач, [PERSON] , ініціюючи позов до суду, зазначає, щовін не має можливості зареєструвати у встановленому законом порядку право власності житловий будинок та не може зареєструвати своє місце проживання за адресою місцязнаходження житлового будинку, оскільки відповідач [PERSON] йому у цьому перешкоджає. Об`єктом спільної сумісної власності подружжя називає: житловий будинок [ADDRESS] . Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі, сторони [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт визнано відповідачем [PERSON] у судовому засіданні. Натомість, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225351856 від 24.09.2020 вбачається, що відповідач [PERSON] 22.09.2020, зареєструвалаза собою в цілій частині право власності на спірний житловий будинок, загальною площею 52,8 кв.м, житловою площею 12,77 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації, згідно вказаного витягу, стало свідоцтво про право власності серії та номер: б/н, видане 05.11.2002 виконкомом Богданської сільської ради. Суд вважає, що твердження відповідача у відзиві на позов про наявність підстав для відмови позивачу у задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності не заслуговують на увагу, є недоведеними, зважаючи на наступне. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 267 ЦК України встановлено наслідки спливу позовної давності, відповідно до яких заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно ст.72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , зареєструвалаза собою в цілій частині право власності на спірний житловий будинок 22.09.2020. Сторони розірвали шлюб 05.11.2020. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності. Згідно ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи в суді не спростовано презумпцію правового режиму спільного сумісного майна подружжя, яким являється житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial