Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт постійного проживання з спадкодавцем матір`ю [PERSON] , померлою [INFO] , а також визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий універсал-В, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . В обгрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що з 2010 року вона разом із своєю матір`ю [PERSON] почали постійно проживати за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільний побут, організовували ремонтні роботи у домі, спільно сплачували комунальні послуги та піклувалися одна одну. Після тривалої хвороби, [INFO] , [PERSON] померла. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, і так як вона на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] , то вважала, що є такою, що прийняла спадщину. Спадкова справа не відкривалась. На початку 2021 року [PERSON] випадково з`ясувала, що її мати на момент смерті була власником транспортного засобу: марка/модель VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий універсал-В, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , який за життя надала у користування невідомій особі. Отже, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме вищевказаний транспортний засіб. [PERSON] звернулася до нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак, відповідно до листа №110/01-16 від 15.03.2021 року їй було відмовлено, оскільки [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини та не довела факт прийняття спадщини у відповідності до ч. 3 ст.1268 ЦК України, а тому їй було запропоновано звернутися до суду із відповідним позовом. Позивачем також було з`ясовано, що її матір`ю за життя було надано зазначений транспортний засіб у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі довіреності, що посвідчена 31.07.2013р. нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О., реєстраційний номер нотаріальної дії 2541, строк дії довіреності до 31.07.2016р., що підтверджується наданим їй повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей №44107788 від 15.03.2021р. Звернувшись до [PERSON] , [PERSON] з`ясувала, що за погодженням з її матір`ю, приблизно через два місяці з моменту посвідчення довіреності, [PERSON] повернула транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] . Позивач почала розшукувати транспортний засіб, який належав спадкодавцю, та з`ясувала, що станом на теперішній час транспортним засобом користується без законних на те підстав [PERSON] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де і зберігає автомобіль біля будинку. Повертати зазначений транспортний засіб вона відмовилася, так як вважає, що даний транспортний засіб належить їй, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду заяву про визнання позову, не заперечувала проти його задоволення та просила суд розглянути справу за її відсутністю. Згідно ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернулась до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є\~ [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 20.12.1983 року виданим Ленінською с/р, Федоровського району, Кустанайської області, Казахської республіки, актовий запис про народження №64. (а.с. 8) З 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати однією сім`єю за адресою реєстрації позивача в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області за №2521 від 29.12.2021р. (а.с.13). Мати та дочка вели спільний побут, організовували ремонтні роботи у домі, спільно сплачували комунальні послуги, дочка піклувалася про матір, [PERSON] допомагала дочці у вихованні дітей позивача. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 235, видане 24.10.2013 року ВДРАЦС по Миколаївському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.9). У 2021 році позивач звернулася до нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак, відповідно до листа №110/01-16 від 15.03.2021 року їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини та не довела факт прийняття спадщини у відповідності до ч. 3 ст.1268 ЦК України, а тому їй було запропоновано звернутися до суду із відповідним позовом (а.с. 12). Також за допомогою нотаріуса Сінчугова О.С. з`ясувала, що її мати на момент смерті була власником транспортного засобу: марка/модель VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий універсал-В, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (далі - транспортний засіб), який за життя надала у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі довіреності, що посвідчена 31.07.2013р. нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О., реєстраційний номер нотаріальної дії 2541, строк дії довіреності до 31.07.2016р., що підтверджується витягом з Єдиного реєстру довіреностей №44107788 від 15.03.2021р. (а.с. 11). Звернувшись до [PERSON] , [PERSON] з`ясувала, що за погодженням з її матір`ю, приблизно через два місяці з моменту посвідчення довіреності, [PERSON] повернула транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] . Згодом позивачкою було з`ясовано, що станом на теперішній час транспортним засобом користується без законних на те підстав відповідач, яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де і зберігає автомобіль біля будинку. Повертати зазначений транспортний засіб відповідач відмовилася, так як вважає, що даний транспортний засіб належить їй. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу: марка\\модель VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий універсал-В, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 14). Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. №40/01-16 від 26.01.2022 року спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилася. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями\~15\~та\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218\~ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч.І ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом частини першої\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Судом враховано правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 10.04.2020р. по справі № 729/879/17. Таким чином, судом встановлено, що позивач проживала зі спадкодавцем, тому спадщину після смерті матері прийняла у встановленому законом порядку. Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. У п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник має право пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На теперішній час позивач не може в повній мірі використати свої права власника та спадкоємця, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на транспортний засіб у неї відсутній. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] правомірні, ґрунтуються на нормах ст. 392 ЦК України, які регулюють виниклі правовідносини, оскільки у позивача оригінал документу відсутній, який підтверджує право власності на транспортний засіб, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими, тому підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Outcome: approved