Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, у якому прося ть визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири за номером [ADDRESS] загальною площею 68,2 кв.м та жилою площею 33,0 кв.м (далі - спірна квартира), укладений 31 січня 2003 року за ціною 3000 гривень між продавцями [PERSON] і [PERSON] , померлим [INFO] , які діяли в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] і помер [INFO] , та покупцем [PERSON] , яка народилась [INFO] в селі Леніне Фрунзівського району Одеської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] ; а також просять припинити за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з розміром частки 1/3 за кожним право приватної спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстроване 27.04.2005 року за реєстраційним номером майна 10625820 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та визнати за [PERSON] право приватної власності на цю квартиру. Свої вимоги обгрунтовують тим, що за вказаних обставин придбали спірну квартиру і по теперішній час у ній проживають, а продавці звільнили її і забезпечені житлом в іншому місці. У розписці відповідачки зазначено, що документи на спірну квартиру вона зобов`язується передати 20.04.2003 року, проте її приватизацію вона оформила у 2005 році, а потім померли інші співвласники квартири, через що позивачка [PERSON] 16 жовтня 2021 року зверталась до відповідачки з пропозицією оформити її спадкові права на частки у праві власності на квартиру з розміром 1/1 та у місячний строк прибути з необхідними документами до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області для нотаріального посвідчення укладеного сторонами 31.03.2003 року договору купівлі-продажу квартири. Позивачі стверджують, що відповідачка до цього часу ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного з позивачами договору і у них відсутня можливість належним чином посвідчити укладений договір та зареєструвати своє право власності на спірну квартиру. У підготовче судове засідання позивачі та їхній представник не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю (а.с. 64). Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнала позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, підтверджує вказані у позові обставини щодо купівлі-продажу квартири, а також те, що вона та члени її сім`ї з 2003 року у ній не проживають і забезпечені житлом в іншому місці (а.с. 63). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у визначений в ухвалі суду від 03.02.2022 року строк, відзив на позовну заяву не подавали, в судові засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи. Представник служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, повідомивши про наступне, що документи щодо судових процесів, які стосуються дітей проживаючих на території Затишанської територіальної громади, у визначеному законодавством порядку були передані службі у справах дітей Затишанської селищної ради (а.с. 47). Представник служби у справах дітей Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 61). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а ч. 4 ст. 206 ЦПК встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши надані позивачами та витребувані за клопотанням їхнього представника докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого на підставі відповідного актового запису за № 30, складеного 30 листопада 1985 року Затишанською селищною радою Фрунзівського району Одеської області, відповідачка була одружена з [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження, виданого на підставі актового запису № 20 складеного 19 березня 1990 року виконавчим комітетом Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області, у вказаного подружжя [INFO] в селищі міського типу Затишшя Фрунзівського району Одеської області народився [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого на підставі актового запису за № 10, складеного 04 грудня 2001 року Ленінською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, позивачі перебувають у шлюбі (а.с. 11). У розписці відповідачки від 31 січня 2003 року зазначено, що вона отримала від [PERSON] , підпис якої разом з відповідачкою також міститься у розписці, гроші в сумі 3000 грн. за квартиру за адресою [ADDRESS] . Документи на квартиру зобов`язується передати 20.04.2003 року (а.с. 12). За довідкою Затишанської селищної ради № 20 від 11.01.2021 року, позивачі разом зі двома неповнолітніми дітьми проживають без реєстрації у спірній квартирі (а.с. 18). За довідкою Затишанської селищної ради № 19 від 11.01.2021 року, [PERSON] , її сини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , по теперішній час зареєстровані за місцем проживання у вказаній у розписці квартирі, проте фактично у ній не проживають (а.с. 19). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 квітня 2005 року комісією по приватизації житлового фонду Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області на підставі власного розпорядження від 18 квітня 2005 року № 08/2005, вказана у розписці квартира належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] (жінка) та [PERSON] (син) в рівних частках на кожного члена сім`ї (а.с. 13). Згідно до витягу про реєстрацію права власності на квартиру від 27.04.2005 року, на підставі вказаного свідоцтва право приватної власності відповідачки, її чоловіка і сина з розміром частки по 1/3 за кожним було зареєстроване державним комунальним підприємством «Фрунзівське бюро технічної інвентаризації» (далі - БТІ) 27 квітня 2005 року за номером запису 1056 в книзі 7, а також в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 10625820 (а.с. 14). Відповідно до технічного паспорту на квартиру, складеного вказаним БТІ станом на 11.07.2018 року, вона розташована на першому поверсі двоповерхового будинку, має загальну площу 68,2 кв.м та складається з 3-х кімнат жилою площею 35,0 кв.м: кімнати 1-3 площею 15,7 кв.м, кімнати 1-8 площею 9,0 кв.м, кімнати 1-9 площею 10,3 кв.м; кухні 1-4 площею 8,4 кв.м, ванної кімнати 1-6 площею 2,5 кв.м, вбиральні 1-7 площею 1,3 кв.м, передпокою 1 площею 9,7 кв.м, комори 1-2 площею 1,1 кв.м, комори 1-7 площею 1,1 кв.м, лоджії I площею 9,1 кв.м. (а.с. 15-17) Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 15, складеного 13 лютого 2007 року виконавчим комітетом Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого на підставі актового запису № 531 складеного 23 березня 2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] 23 березня 2017 року одружився з [PERSON] і після реєстрації шлюбу йому було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі відповідного актового запису № 57 складеного 02 березня 2020 року Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області (а.с. 22). Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За інформацією від 09.02.2022 року № 65/01-16 Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області щодо [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] ; вказані спадкодавці заповіти щодо свого майна не залишали, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкові справи щодо їхнього майна не заводилися (а.с. 48). У пропозиції позивачки [PERSON] від 16 жовтня 2021 року, що була у цей день вручена відповідачці, пропонується останній для нотаріального посвідчення укладеного 31.03.2003 року договору купівлі-продажу квартири оформити спадкові права відповідачки на частки у праві власності на квартиру, що належали її чоловіку [PERSON] та сину [PERSON] . Також відповідачці запропоновано у місячний строк з дня отримання цієї пропозиції оформити вказану спадщину і зареєструвати своє право власності на квартиру з розміром частки 1/1 та прибути з необхідними документами до Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області для нотаріального посвідчення укладеного сторонами 31.03.2003 року договору купівлі-продажу квартири. Зазначено, що у випадку невиконання вказаної вимоги, позивачка [PERSON] буде вимушена звернутись до суду з позовом про визнання дійсним вказаного договору з віднесенням на рахунок відповідачки витрат на оцінку вартості квартири, оплату судового збору та правової допомоги адвоката (а.с. 23). У висновку від 28.03.2022 року Затишанської селищної ради, як органу опіки та піклування, зазначено, що [PERSON] , її сини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , по теперішній час зареєстровані за місцем проживання у спірній квартирі, проте фактично у ній не проживають. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.03.2022 року [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання у будинку задовільні, вказані вище діти мають окрему кімнату та забезпечені меблями, одягом, взуттям і продуктами харчування. Виходячи із зазначеного і враховуючи інтереси дитини[PERSON] , [INFO] , селищна рада вважає доцільним визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, припинення та визнання права власності на неї (а.с. 62). Визначаючи існуючі правовідносини за позовними вимогами та їх підставами, суд виходить з положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, у редакції чинній на 2003 рік, які передбачали наступне; передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) (ч. 2 ст. 8); передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч. 3 ст. 8); передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч. 5 ст. 8); органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону (ч. 10 ст. 10); не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (п. 2 ст. 2); власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України (ст. 12). Положення чинного до 01.01.2004 року Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР від 20 червня 1969 року № 2006-VII передбачали, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майно(ст. 22); Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою . При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ст. 23). Чинне на час видачі відповідачкою розписки щодо вчинення нею договору купівлі-продажу спірної квартири цивільне законодавство передбачало наступні положення щодо його укладення та посвідчення. Цивільний кодекс Української УРСР визначав, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224). Стаття 227 цього Кодексу передбачала, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу), а ст. 244 визначала, що це правило застосовується і до договорів дарування нерухомого майна. У ст. 47 цього Кодексу було зазначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Стаття 54 Закону України «Про нотаріат» визначала, що нотаріуси та посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Пунктом 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, було передбачено, що нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають, зокрема, договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу). Пункт 1.5. «г» розділу «1. Загальні положення» Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56, визначав, що до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться, зокрема, квартири багатоквартирних будинків. Відповідно до встановлених судом обставин та наведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачка та її чоловік, як єдині повнолітні члени сім`ї, які постійно мешкають в спірній квартирі, мали законні очікування та відповідне майнове право у будь-який час звернутися із заявою до органу приватизації, який за відсутності для цього передбачених законом перешкод, був зобов`язаний прийняти рішення про передачу у їх спільну власність цієї квартири з видачею свідоцтва про право власності на неї, а вони мали право продати квартиру відповідно до цивільного законодавства України. Позивачі з відповідачкою та її чоловіком уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, який обома сторонами договору був виконаний повністю та підлягав нотаріальному посвідченню, проте продавці будь-яких дій для цього не здійснили, а після смерті двох інших співвласників квартири відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного з позивачами договору, у яких відсутня можливість належним чином посвідчити цей договір та зареєструвати своє право власності на квартиру. У зв`язку з цим, суттєве значення для вирішення питання про наявність підстав для визнання дійсним цього договору має визначення наявності у ньому протизаконних умов та передбачених законом обмежень, порушення прав та законних інтересів осіб, яких стосується укладення та визнання дійсним вказаного договору. Суд приходить до висновку, що укладений договір не містив протизаконних умов та був укладений за спільною згодою подружжя як позивачів так і чоловіка відповідачки. Положеннями ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Пунктом 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей Частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частина 5 цієї статті передбачає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що у проданій квартирі зареєстровані треті особи та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проте за довідкою Затишанської селищної ради та її висновком, як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору вони не використовують цю квартиру як своє житло і фактично у ній не проживають. Це надає підстави стверджувати, що визнанням дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири не будуть порушені житлові права неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який хоча і зареєстрований у спірній квартирі, проте фактично не використовує її для власного проживання і забезпечений житлом в іншому населеному пункті.

Outcome: approved