Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №E/V082737 від 11.02.2009 року у розмірі 55 150,93 Євро, що відповідно до курсу НБУ становить 1 848 107грн. 66коп., посилаючись на наступне. [PERSON] отримала кредит у розмірі 400 000,00 Євро на підставі договору №E/V082737 від 11.02.2009 року на термін до 18.07.2018 року. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредит згідно з договором, в свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором E/V082737 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нижче вказаними фізичними особами було укладено Договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . Першочергово позивач посилався на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 30.09.2013 року, яким позов було задоволено і стягнуто з відповідачів заборгованість в розмірі 713 764,57 Євро, що еквівалентно 7 352 758,64грн., нараховану станом на 24.05.2013 року. Посилаючись на дане рішення банк вказує, що відповідач [PERSON] мають заборгованість, за період з 23.08.2013 року по 05.05.2021 року, у розмірі 55 150,93Євро, яка складається із 55 150,93Євро - 3% річних від простроченої суми. 20.12.2021 року представником позивача було подано уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості. В якій вже було зазначено, що в 2011 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовною заявою про звернення на предмет іпотеки до [PERSON] , та ПП "Полекс Люкс". Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.06.2011 року Першотравневий районний суд м. Чернівці задовольнив позов банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/V082737 від 18.07.2008 року, в розмірі 5194350.91 грн., що за курсом 11,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2011 року складає 468697.00Євро звернув стягнення на нерухоме майно, а саме торгівельний комплекс загальною площею 1178,10 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № Е/V082737 від 18.07.2008 р. та додаткового договору до договору іпотеки № E/V082737 від 20.01.2010р) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. На підставі викладеного, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 55 150,93 Євро за кредитним договором №E/V082737 від 11.02.2009 року, а також понесені позивачем судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , скористалися своїм правом та подали відзив на позовну заяву. Зазначають, що позивач вводить суд в оману, надавши рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 30.09.2013 р., згодом інше рішення суду, зазначає про невиконання обов`язку позивачем щодо подання усіх доказів, що стосуються обставин справи, залучення недостовірних доказів. Просять не приймати до уваги заяву позивача про уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості. Також просили застосувати при вирішенні спору у даній справі положення ЦК України щодо спливу позовної давності. Бацей Тетяною Миколаївною, адвокатом АТ КБ «ПриватБанк», з метою повного та всебічного розгляду справи, у якості доказів, долучено до матеріалів справи Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці №2-790/2011, за яким задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , ПП «Полекс-Люкс» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №E/V082737 від 11.02.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки; виконавчі листи по справі №2-790/2011р. Суд, об`єктивно, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 400 000,00 Євро на підставі договору №E/V082737 від 11.02.2009 року на термін до 18.07.2018 року /а.с.11-17/. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 30.09.2013 року, яке було подано позивачем першочергово, суд не приймає до уваги, оскільки, позовну заяву ПАТ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду /а.с.74-75/. Однак, судом також встановлено, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.06.2011 року (справа №2-790/11) було задоволено позов банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/V082737 від 18.07.2008 року, в розмірі 5194350.91 грн., що за курсом 11,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2011 року складає 468697.00 Євро звернув стягнення на нерухоме майно, а саме торгівельний комплекс загальною площею 1178,10 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № Е/V082737 від 18.07.2008 р. та додаткового договору до договору іпотеки №E/V082737 від 20.01.2010р) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу /а.с.135-141/. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання зобов`язання за договором №E/V082737 від 11.02.2009 року було укладено договір поруки між банком та [PERSON] , згідно якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору /а.с.18/. Згідно ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати у повному обсязі за своєчасне виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Частинами 1, 2 ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 11.02.2009 року уклали кредитний договір E/V082737. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати останній кредит у розмірі 400000.00 Євро на термін до 18.07.2018 р., а боржник зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Однак, судом також встановлено, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.06.2011 року (справа №2-790/11) було задоволено позов банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/V082737 від 18.07.2008 року, в розмірі 5194350.91 грн., що за курсом 11,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2011 року складає 468697.00 Євро звернув стягнення на нерухоме майно. 29.08.2011 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.06.2011 року у справі № 2-790/2011 /а.с.138-141/. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором E/V082737 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нижче вказаними фізичними особами було укладено Договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . Однак, вказане рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення суду про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Отже заяви відповідачів щодо застосування судом строку позовної давності суд приймає до уваги. По даній справі позивач АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов 16.06.2021 року. Оскільки позивач звернувся за стягненням з відповідачів 3 % річних за час прострочення, який, як він вважав, тривав з серпня 2013 року по травень 2021 року, то суд повинен встановити строки позовної давності. У зв`язку з вищевикладеними нормами Закону, суд вважає, що розрахунок суми боргу 3 % річних за період 3 роки (строк позовної давності): Період з 05.05.2018 року по 05.05.2021 року (кількість днів в цьому періоді - 1097). Сума боргу - 153 067,38 Євро. 153067,38х3%х1097 днів:365:100=13801,23 Євро (за 3 роки до подачі позову). Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial