Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Представник позивачів адвокат Кульчицький О.С. в інетересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. Позов мотивований тим, що 31.12.2020 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2109 р.н. [NUMBER] на вул.Стебницькій в м.Трускавець неподалік будинку 72, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] , в результаті ДТП який був скерований в Дрогобицьку МЛ №1 та [INFO] помер у реанімації. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 2109 р.н. [NUMBER] на момент вчинення ДТП застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» за полісом № 201692548. 05.02.2021 року позивачі через свого представника звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування відшкодування моральної шкоди та долучили необхідні документи. Станом на 22.11.2021 виплати страхового відшкодування Відповідачем не було здійснено. Позивачі важають таку поведінку відповідача незаконною та такою, що грубо порушує їхні права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою судді Трускавецького міського суду Львівської області від 03 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Станом на день розгляду справи року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. В судове засідання позивачі не з`явились, від представника позивачів, адвоката Кульчицького О.С. надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без участі позивачів та їх представника, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву від ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» не надходило. Відповідно до п.1 ч. 3ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Із змісту ст. 12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, то в результаті ДТП, яке мало місце 31 грудня 2020, водієм [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 2109 р.н. [NUMBER] на вул.Стебницькій в м.Трускавець неподалік будинку 72, було здійснено наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] , якого було скеровано в Дрогобицьку МЛ №1 та який [INFO] помер у реанімації. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 2109 р.н. [NUMBER] на момент вчинення ДТП застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» (далі - Відповідач) за полісом №201692548. В подальшому 05.02.2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] через свого представника звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування відшкодування моральної шкоди, копія даної заяви знаходиться в матеріалах справи. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно- правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом нищеної' небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої перелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей ІІ66, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Окрім цього, Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Законом гарантовано потерпілому виплату відповідного розміру відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, який він має право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, незалежно від вини потерпілого, якщо не встановлено, що шкода завдана внаслідок його умислу або непереборної сили, чого за обставин цієї справи не встановлено. Так, відповідно до ст. 27.3 Закону Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 31 грудня 2020 року становить 5000.00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, який мають отримати позивачі становить 60 000 грн. (5000x12=60000), зокрема: -загальний розмір страхового відшкодування, яке має право отримати [PERSON] становить 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди; -загальний розмір страхового відшкодування, яке має право отримати [PERSON] становить 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 180 000 грн. (36x5000=180 000) відшкодування на утримання; -загальний розмір страхового відшкодування, яке має право отримати [PERSON] становить 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди. На думку суду зазначені суми позивачами про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп. на користь кожного з позивачів, а також шкода на [PERSON] в розмірі 180000 грн., оскільки він перебував на утриманні потерпілого, є обгрунтованими, не завищеними, такими, що грунтуються на засадах розумності, справедливості, виваженості. Для спростування доводів позивачів щодо стягнення сум, визначених в прохальній частині позову, відповідачем не було подано відживу, а також інших належних і допустимих доказів, визначених законом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір , з урахуванням ціни позову (визначена у позовній заяві 240000.00 грн) судовий збір в сумі 2400.00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved