Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

11.11.2020 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за наказом командира військової частини [NUMBER] №35 від 17.02.2015 відповідача [PERSON] було зараховано до списку особового складу військової частини [NUMBER] . Так, наказом командира військової частини [NUMBER] №574 від 26.09.2016 року, призначено службове розслідування за фактом нестачі комплектуючих запчастин на техніці продовольчої служби, результати якого оформлені наказом командира військової частини [NUMBER] №606 від 24.10.2016, встановлено, що відповідно до аудиторського звіту «Про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частим [NUMBER] за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 №234/3/4/64/аз від 01.08.2016 року», аудиторами встановлено, що посадовими особами військової частини [NUMBER] , а саме начальником автомобільної служби військової частини [NUMBER] старшим лейтенантом [PERSON] не було проведено службове розслідування за фактом крадіжки. На підставі рапорту командира роти забезпечення старшого лейтенанта [PERSON] від 13.05.2016 №3463, був створений наказ командира військової частини [NUMBER] від 23.06.2016 №360 «Про призначення службового розслідування за фактом крадіжки». При перевірці книги приймання та здавання чергування по парку бойових машин було встановлено, що книга ведеться не вірно, з порушеннями та формально, де опис в рапортах не відповідає дійсності. З 25.04.2016 по 05.05.2016 в рапорті прийому передачі чергування ЗІЛ-131(ПАК-200) вписані були, а в період з 06.05.2016 по 01.06.2016 вони вказані не були в рапорті прийому передачі чергувань. При цьому пояснень та записів щодо списання цієї техніки з опису посадовими особами не робилось, свідчить що рішення на зміну добового наряду було не вірним та не обґрунтованим. Таким чином особовий склад добового наряду навмисно збільшували ризик втрати майна що підлягає під їх охорону. Характер виявлених в ході аудиту порушень свідчить про їх системність, а також відсутність ефективного внутрішнього контролю з боку заступника командира частини з озброєння та начальників служб технічної частини. Особовий склад, що залучався до несення служби в добовому наряді днювальними парку, систематично порушували статтю 358 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме кулеметник відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти старший матрос [PERSON] , навідник відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти матрос [PERSON] , снайпер 1 розвідувального відділення розвідувального взводу старший матрос [PERSON] , оператор-розвідник розвідувального відділення розвідувального взводу солдат [PERSON] . Відповідно до рапорту командира роти забезпечення старшого лейтенанта [PERSON] від 13.08.2016 вх.№3463 щодо виявлення крадіжки редукторів задніх мостів, середніх мостів, карданного валу та акумуляторів 6СТ90 з ЗІЛ-ІЗ1 (ПАК-20 шасі № [NUMBER] ) таЗІЛ-131 (МТО-АТ шасі № [NUMBER] ) таким чином сума нарахувань за нестачу майна аудиторами встановлено не вірно. В аудиторському звіті вказана сума збитків тільки за одну машину, а саме ЗІЛ-ІЗ 1 (ПАК-200 шасі № [NUMBER] ). Наказом командира військової частини [NUMBER] №606 від 24.10.2016 про результати службового розслідування за фактом нестачі комплектуючих запчастин на техніці продовольчої служби встановлено, Відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 24607,50 грн. Відповідно до акту прийому передачі заборгованості №1 від 13.02.2017 було передано заборгованість військовій частині [NUMBER] на суму 24607 (двадцять чотири тисячі шістсот сім) грн. 50 коп. Наказом командира військової частини [NUMBER] №136 від 14.06.2017 Відповідача виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене за вих. №2059 від 27.06.2019 року командуванням військової частини [NUMBER] було направлено акт приймання - передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків з урахуванням частково компенсованої заборгованості, а саме: сума заборгованості - 24607,50 грн; стягнуто - 1459,68 грн; залишок заборгованості - 23147,82 грн. Тому, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування завданих збитків в розмірі 23147,82 грн. 16.11.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. 10.02.2021 представник відповідача подав до суду заяву про застосування позовної давності. 12.03.2021 від представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову мотивуючи тим, що позивачем не доведено факт понесення шкоди, обставин завдання йому шкоди, а також розмір такої шкоди відносно відповідача. Крім того, у відзиві зазначено, що у позові не вказано порушення якого обов`язку днювального призвело до крадіжки військового майна, не надано доказів на підтвердження факту, що саме відповідач був днювальним в період розкрадання військового майна, а отже позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача. Також представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. 17.05.2021 представник відповідача подав до суду клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, у позові просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за наказом командира військової частини [NUMBER] №35 від 17.02.2015 відповідача [PERSON] було зараховано до списку особового складу військової частини [NUMBER] . Наказом командира військової частини [NUMBER] №118 від 31.05.2016 Відповідача було виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . Наказом командира військової частини [NUMBER] №109 від 03.06.2016 Відповідача було зараховано до особового складу військової частини [NUMBER] . Наказом командира військової частини [NUMBER] №574 від 26.09.2016, призначено службове розслідування за фактом нестачі комплектуючих запчастин на техніці продовольчої служби, результати якого оформлені наказом командира військової частини [NUMBER] №606 від 24.10.2016, встановлено, що відповідно до аудиторського звіту «Про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частим [NUMBER] за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 №234/3/4/64/аз від 01.08.2016 року», аудиторами встановлено, що посадовими особами військової частини [NUMBER] , а саме начальником автомобільної служби військової частини [NUMBER] старшим лейтенантом [PERSON] не було проведено службове розслідування за фактом крадіжки. На підставі рапорту командира роти забезпечення старшого лейтенанта [PERSON] від 13.05.2016 №3463, був створений наказ командира військової частини [NUMBER] від 23.06.2016 №360 «Про призначення службового розслідування за фактом крадіжки». При перевірці книги приймання та здавання чергування по парку бойових машин було встановлено, що книга ведеться не вірно, з порушеннями та формально, де опис в рапортах не відповідає дійсності. З 25.04.2016 по 05.05.2016 в рапорті прийому передачі чергування ЗІЛ-131(ПАК-200) вписані були, а в період з 06.05.2016 по 01.06.2016 вони вказані не були в рапорті прийому передачі чергувань. При цьому пояснень та записів щодо списання цієї техніки з опису посадовими особами не робилось, свідчить що рішення на зміну добового наряду було не вірним та не обґрунтованим. Відповідно до акту прийому передачі заборгованості №1 від 13.02.2017 було передано заборгованість військовій частині [NUMBER] на суму 24607 (двадцять чотири тисячі шістсот сім) грн. 50 коп. Наказом командира військової частини [NUMBER] №606 від 24.10.2016 про результати службового розслідування за фактом нестачі комплектуючих запчастин на техніці продовольчої служби встановлено, Відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 24607,50 грн. Відповідно до акту прийому передачі заборгованості №1 від 13.02.2017 було передано заборгованість військовій частині [NUMBER] на суму 24607 (двадцять чотири тисячі шістсот сім) грн. 50 коп. Наказом командира військової частини [NUMBER] №136 від 14.06.2017 Відповідача виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . Згідно акту приймання - передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків з урахуванням частково компенсованої заборгованості за вих. №2059 від 27.06.2019 сума заборгованості становить - 24607,50 грн; стягнуто - 1459,68 грн; залишок заборгованості - 23147,82 грн. Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, встановлюються Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995року (діяло на момент виникнення спірних правовідносин і до 31.10.2019). Відповідно до п.2 Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. Пунктами 3, 4 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. Згідно із п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Згідно із п. 16 Положення розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а вразі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. Пунктом 17 Положення передбачено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми. Пунктом 18 Положення передбачено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Відповідно до пункту 19 Положення розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовців у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже, чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що нестача комплектуючих частин військової техніки сталося з вини відповідача, оскільки він був днювальним в момент завдання шкоди. Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних доказів вини відповідача у некомплектності техніки, а також не вказано порушення якого обов`язку днювального призвело до крадіжки військового майна, не надано доказів на підтвердження факту, що саме відповідач був днювальним в період розкрадання військового майна, а отже позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача, що сам він і заперечує. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне в позові відмовити за його недоведеністю. Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, то суд розглянувши справу по суті спору, дійшов висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими, у зв1зку з чим відмовив в задоволенні позову саме з цієї підставі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача. Щодо клопотання представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Так з матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу у цій справі [PERSON] надавав адвокат Могутов А.М. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.02.2021. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат, надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 20.01.2021, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.01.2021 з розрахунком вартості послуг по наданню правничої допомоги, а саме: надання консультації, складення та підготовка відзиву 2\~500,00 грн., представництво інтересів в суді під час розгляду справи 2\~500,00 грн, додатковий гонорар 5\~000,00 грн, також надано акт наданих послуг №1 до договору про надання правової допомоги від 20.01.2021. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Від представника відповідача до суду клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не надходило. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 10\~000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved