Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що він являється власником вищезазначеного будинку, відповідач зареєстрований в зазначеному житловому приміщені, проте тривалий час не проживає та комунальні послуги не сплачує, а тому вважає, що останній втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача позовні вимоги підтримав та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 24.03.1998 року, посвідченого нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області. Відповідно до рішення виконавчого комітету Пологівської сільської ради №25 від 19.09.2017 року, вулицю " [PERSON] " переіменовано на "Київська". Як вбачається з довідки виконавчого комітету Пологівського старостинського округу №198 від 16.09.2020 року, відповідач [PERSON] зареєстрованйи за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що позивач являється власником вищезазначеного житлового будинку, суд приходить до висновку про необхідність захисту майнових прав позивача, шляхом визнання відповідача таким, що втратиа право користування спірним житловим приміщенням. На підставі наведеного та

Outcome: approved