Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

13 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий 23.08.1996 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) надмірно сплачені аліменти в розмірі 15 731,25 грн. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 17.12.2020 р. Київський районний суд м. Одеси звільнив [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів, відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 08. 12. 2004 року починаючи з 08.10.2020 року. 07.07.2021 року Постановою Одеського апеляційного суду вищезазначене рішення Київського районного суду м. Одеси в частині звільнення від сплати аліментів залишено без змін. Зазначає, що за час розгляду справи у судах, з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у загальній сумі 16 138, 42 грн. Таким чином, позивач стверджує, що відповідач отримала надмірно сплачені аліменти зі сторони позивача і зараз добровільно не бажає їх повернути, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 25 січня 2022 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання в прядку спрощеного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засіданні позивач не з`явився, до канцелярії суду надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась про час дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, клопотань та заяв про відкладання розгляду справи суду не надала. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду від 17.12.2020 року (справа № 947/28590/20) було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів доходів відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2004 року з 08.10.2020 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 08.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Одеського апеляційного суду від 07.07.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2020 року в частині стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 500 гривень щомісячно, починаючи з 08.10.2020 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує на те, що за час розгляду справи у судах, з нього було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у загальній сумі 16 138, 42 гривень. Як вбачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України № 2193 від 19 10.2021 року, виданої гр. [PERSON] , який перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в тому, що він сплачує аліменти із пенсії на користь [PERSON] на утримання доньки, [INFO] та до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] , які перераховуються на рахунок Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). З наданої вищевказаної довідки вбачається, що сума виплачених аліментів за період з 01.10.2020 року по 08.10.2021 року становить 16 138,42 гривень (а/с 6). 15 грудня 2021 року головний державний виконавець Першого Приморського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції склав вимогу на ім`я [PERSON] про повернення перерахованих аліментів у сумі 15 731,25 гривень на її користь починаючиз 08.10.2021 року (а/с 5). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач отримала надмірно сплачені аліменти зі сторони позивача. Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, заявлений відповідно до чинного законодавства, а від так підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved