Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідачі позбавлені батьківських прав, не сплачують у добровільному порядку кошти для утримання дітей, які знаходяться на утриманні опікуна [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що 13 липня 2018 року рішенням Виноградівського районного суду по справі № 299/1269/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів було вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а в решті позовних вимог було відмовлено. 29 жовтня 2021 заочним рішенням Виноградівського районного суду по справі №299/4053/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] пpo позбавлення батьківських прав було вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , передано під опіку [PERSON] , [INFO] (Код ІПН - [NUMBER] ), мешканці [ADDRESS] (підтверджується рішенням виконкому Пийтерфолвівської сільської ради №130 від 16.12.2021 року). Вищенаведені рішення суду набрали законної сили відповідно 14.08.2018 та 30.11.2021. [PERSON] проживає з бабусею - опікуном, і перебуває на її повному утриманні, а тому змушена звернутися з вимогою про стягнення аліментів. Домовленості про сплату аліментів на утримання малолітньої дочки між відповідачами немає, добровільно сплачувати аліменти не хочуть. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.01.2022 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачам направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідачі у наданий судом строк своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалися, відзив на позов не подали, як і заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядк, будь-яких клопотань та заяв від відповідачів подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду по справі № 299/1269/18 від 13 липня 2018 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів було вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а в решті позовних вимог було відмовлено . 29 жовтня 2021 заочним рішенням Виноградівського районного суду по справі №299/4053/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] пpo позбавлення батьківських прав було вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , передано під опіку [PERSON] , [INFO] (а.с.21). [PERSON] проживає з бабусею - опікуном, і перебуває на її повному утриманні, а тому змушена звернутися з вимогою про стягнення аліментів (а.с.23). Відповідачі участі в належному утриманні дитини не приймають. Дані, які б свідчили про їх офіційне працевлаштування на час вирішення судом спору у справі відсутні Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2022 рік», який з 01 січня 2022 року, для дітей від шести до 18 років становить 2 618 грн. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Беручи до уваги імперативні вимоги ч.4 ст. 170 СК України та проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача та відповідачів, які не надали відзиву на позов, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини, та те, що дитина відповідачів проживає разом із позивачем і остання апріорі несе всі витрати на утримання дитини та необхідність за загальним правилом дотримання батьками у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі по 2000 гривень з кожного відповідача, що є співмірним з розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2022 рік», оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з відповідачів аліментів в меншому чи більшому розмірі сторонами не надано та судом не встановлено. Водночас із цим суд звертає увагу на ту обставину, що положеннями ч.1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні обов`язки щодо дитини. Таким чином обов`язок утримувати дитину, передбачений ч.1 ст. 180 СК України, є особистим обов`язком, а тому стосується окремо кожного з батьків. У зв`язку з чим суд вважає, що стягнення аліментів з батьків у солідарний спосіб є неможливим, оскільки даний обов`язок має виконуватись особисто кожним із них, а невиконання одним із батьків даного обов`язку не може перекладати на іншого додатковий обов`язок. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial