Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

22.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» (далі\~ ТОВ «ФК «Фінвест Груп», позивач) з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом скасування арешту, в якому позивач просить суд: - скасувати арешт, накладений в рамках виконавчого провадження №41262759 державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Іванько О.М. від 24.12.2013 року на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м, номер запису про обтяження 41709294. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з метою задоволення грошових вимог за кредитним договором ТОВ «ФК «Фінвест Груп» було звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартиру) шляхом позасудового врегулювання, а саме шляхом реєстрації права власності на квартиру за товариством. Записи про право власності за ТОВ «ФК «Фінвест Груп» на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м, були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.04.2021 року. Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на вищевказану квартиру накладено арешт постановою від 24.12.2013 року Кіровським відділом ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції (теперішня назва Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в рамках виконавчого провадження №41262759 (запис про обтяження №41709294). Особа, майно якої обтяжується, [PERSON] . В рамках виконавчого провадження №41262759 державним виконавцем Іванько О.М. була прийнята постанова від 12.05.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року. Як зазначив позивач, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на сьогодні у ТОВ «ФК «Фінвест Груп» відсутні будь-які вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №ML-301/430/2008 від 07.10.2008 року та іпотекодавця за договором іпотеки [PERSON] . Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності ТОВ «ФК «Фінвест Груп». З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом скасування арешту. У встановлений судом строк відповідач не подав до суду відзив на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.06.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання, призначене на 22.02.2022 року, учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача не з`явився у судові засідання, призначені на 12.08.2021 року, 23.11.2021 року, 18.01.2022 року, 22.02.2022 року, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судових засіданнях до суду не надсилав, причини неявки суду не повідомляв. У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд 22.02.2022 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 280-283 ЦПК України розглянув справу за відсутності учасників справи в порядку заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.10.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (іпотекодержатель) та громадянином України [PERSON] (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки №PML-301/430/2008 (майнова порука), за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його боргових зобов`язань, визначених у статті 2 цього договору (розмір боргових зобов`язань становить 34490,00 доларів США), іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у статті 3 договору (предмет іпотеки) (квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). 25.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (клієнт та первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» (фактор та новий іпотекодержатель) були укладені договори факторингу №25/02/21 (додаток 1: акт приймання-передачі документації від 25.02.2021 року) та відступлення прав вимоги за договором іпотеки (майнова порука) №PML-301/430/2008, посвідченого 07.10.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за №14771, ТОВ «ФК «Фінвест Груп» є правонаступником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у правовідносинах із боржником [PERSON] за кредитним договором від 07.10.2008 року №ML-301/430/2008 та договором іпотеки (майнова порука) від 07.10.2008 року №PML-301/430/2008. За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2021 року, з 20.04.2021 року власником нерухомого майна на праві приватного права власності, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано ТОВ «ФК «Фінвест Груп», код ЄДРПОУ 42323667. За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2021 року, 11.02.2014 року приватним нотаріусом Ричкою Ю.О., Дніпровський міський нотаріальний округ Дніпропетровської області, на квартиру [ADDRESS] , за постановою державного виконавця Іванько\~О.М. Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ від 24.12.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №41262759, був накладений арешт нерухомого майна, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження №41709294 (дата та час державної реєстрації: 11.02.2014 року 15:23:01). Це також підтверджується копіями постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2013 року, ВП №41262759, інформацією про виконавче провадження ВП №41262759 від 16.06.2021 року, за якою в тому числі зареєстровані відомості про звернення стягнення на майно боржника постановою державного виконавця Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ від 24.12.2013 року та завершення виконавчого провадження ВП №41262759 на підставі постанови державного виконавця Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ від 12.05.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві за п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом скасування арешту. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 (в редакції від 30.06.1978 року №\~5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Положеннями частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в\~порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року, справа №1-10/2004, під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (чинний станом на момент завершення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого\~документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення закріплені\~у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII\~(далі Закон №1404-VIII, в редакції, чинній станом на момент завершення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може\~бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 57 Закону №1404-VIII,\~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.\~ Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 59 Закону\~№1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Згідно з ч. 5\~ст. 59 Закону\~№1404-VIII,\~ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що через наявність арешту, який накладений на майно позивача, права останнього як власника порушуються, внаслідок чого товариство не має\~змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому порушені права позивача підлягають відновленню та судовому захисту у заявлений позивачем спосіб шляхом скасування арешту нерухомого майна. Так, позивач довів належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилається у позові як на підставу своїх вимог, та які входять у предмет доказування. Крім того, суд враховує те, що виконавче провадження завершене, відомості про відкриті інші виконавчі провадженні у суду відсутні. Тому арешт, накладений на майно позивача, порушує його право власності, гарантоване\~Конституцією України, внаслідок чого позивач не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому суд дійшов висновку, що арешт, накладений на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , за постановою державного виконавця Іванько О.М. Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ від 24.12.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 41262759, та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження № 41709294 (дата та час державної реєстрації: 11.02.2014 року 15:23:01), підлягає скасуванню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. \~ \~ \~ \~Суд, з урахуванням викладеного вище, враховуючи факт наявності у позивача перешкод у вигляді незнятого арешту у користуванні та розпорядженні його майном, доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved