Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

29.04.2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» через представника за довіреністю Кіріченко В. М. звернулося до суду із указаним позовом, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 14.09.2012 року з відповідача [PERSON] , як зі спадкоємця боржника [PERSON] на загальну суму 14955,23 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.09.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, шляхом приєднання до Умов і правил надання позивачем банківських послуг, згідно якого [PERSON] отримала у позивача кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту у розмірі 300 грн., на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому кредитний ліміт був збільшений до 2500 грн. При цьому, позичальник зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів, у розмірі не менше обов`язкового мінімального платежу, однак свої зобов`язання щодо погашення кредиту не виконала. [INFO] позичальник [PERSON] померла. [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на момент смерті останньої, а тому в розумінні вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою що прийняла спадщину після її смерті. Станом на день смерті позичальника його заборгованість перед банком становила 14955,23 грн., з них 2437,10 грн. - тіло кредиту, та 5745,47 грн. - прострочені відсотки, 6772,66 грн. - нарахована пеня. Після смерті позичальника позивач звернувся до державної нотаріальної контори із претензією кредитора в порядку статті 1281 ЦК України, та отримав відповідь про те, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї не зверталась, а спадкова справа заведена за претензією кредитора (позивача). Згодом позивач направив претензію відповідачці, згідно якої він пред`явив свої вимоги спадкоємцям позичальника, але жодних дій не було вчинено. Відтак, оскільки борг померлого позичальника перейшов у порядку спадкування до відповідачки, яка прийняла спадщину після смерті позичальника, від неї не відмовилась, добровільно заборгованість позичальника перед банком не погашає, позивач просить позов задовольнити. Крім того, до позовної заяви представником позивача було долучено клопотання про витребування від державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , а також про витребування від відповідного органу реєстрації місця проживання фізичних осіб довідку про склад сім`ї та зареєстрованих осіб за місцем проживання позичальника, даних з реєстру речових прав на нерухоме майно та з державного земельного кадастру, які були задоволені та витребувано вказані докази. Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно витребувані не були, оскільки такі були надані стороною відповідача. Представник позивача за довіреністю Кіріченко В. М. в судове засідання не з`явився, звернувшись з клопотанням (вх.№1715 від 29.04.2021р.) про розгляд справи без участі представника позивача, в якому позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою (вх.№4340 від 03.11.2021р.) про закінчення розгляду справи у її відсутність. Надала відзив на позов (вх.№2243 від 07.06.2021р.), в якому просила відмовити у позові. Послалася, що [PERSON] на момент смерті дійно була зареєстрована з нею за однією адресою, та вона, відповідач, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявляла про відмову від спадщини. Однак, відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємець повинен задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна одержаного у спадщину, однак спадкового майна, яке б належало позичальнику [PERSON] на момент її смерті не було, вона, відповідач, спадщину після смерті [PERSON] не приймала, у фактичне володіння спадщиною не вступила, а тому вона, відповідач, не набула статусу спадкоємця [PERSON] , через що у неї відсутній обов`язок задовольняти вимоги кредитора. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Позивач надав відповідь на відзив (вх.№2633 від 25.06.2021р.) в якому просив позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка як спадкоємець позичальника після смерті останнього, у встановлений законом строк (6 місцяв) з 25.03.2016р. по 25.09.2016 р. не звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини, на момент відкриття спадщини проживала з позичальником за однією адресою, а тому в силу ч.3 ст. 1268 ЦК вважається такою що прийняла спадщину до якої входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника. А тому відповідач повинна відповідати за кредитні зобов`язання позичальника. Згідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд з власної ініціативи розгляд справи проводить в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. - 14.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з метою оформлення платіжної карти кредитка «Універсальна» (анкета - заява від 14.09.2012р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку); - в анкеті - заяві позичальник [PERSON] погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, зазначила, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. В ній же зазначено про розміщення умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті Приватбанку, зі змінами, в яких позичальник зобов`язується знайомитися на сайті ПриватБанку. У змісті анкети - заяви не узгоджено інші складові договору про надання банківських послуг, - щодо кредитного ліміту, процентної ставки по кредиту, пені, штрафних санкцій, порядку їх нарахування (анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.03.2011р.); - витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов і правила надання банківських послуг надані позивачем на підтвердження підстав встановлення та зміни кредитного ліміту, нарахування і сплати штрафів, пені та процентів не містять підпису позичальника [PERSON] (витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і правила надання банківських послуг в ПриватБанку); - 14.09.2012р. позичальнику [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 06/16р. (довідка про видані картки б/н та без дати); - протягом строку дії кредитної картки позичальнику були встановлені наступні кредитні ліміти: 14.09.2012р. в сумі 300 грн., який того ж дня було збільшено до 700 грн.; 20.09.2012 року - 2500 грн. (довідка про зміну умов кредитування та обслуговування б/н та без дати); - у період з 14.09.2012 року по 02.11.2013 року, позичальник [PERSON] користувалася кредитною карткою, здійснювала зняття готівки, оплату покупок, продуктів, тощо, та в цей же період використала 3685,93 грн. кредитних коштів (розрахунок заборгованості, зроблений банком станом на 31.07.2018р., виписка по договору); - у період з 14.09.2012 року по 31.10.2013 року позичальник [PERSON] здійснювала операції щодо погашення заборгованості по кредиту шляхом перерахунку коштів між рахунками за договором SAMDN50000068033925, в сумі 2362,92 грн. Та починаючи з 03.02.2014 року по 07.07.2015 року банком здійснювалося автоматичне списання коштів на погашення заборгованості з карт [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , всього на суму 1461,87 грн. (розрахунок заборгованості, зроблений банком станом на 31.07.2018р., виписка по договору); - на протязі всього періоду дії кредитної картки виданої позичальнику банком нараховувалися відсотки, розмір та умови нарахування яких не були погоджені сторонами при укладенні договору у вигляді анкети-заяви, - з 28.09.2012 року по 29.08.2014р. за відсотковою ставкою 30 % річних, з 01.09.2014р. по 31.03.2015р. за відсотковою ставкою у 34,80 % річних, з 01.04.2015р. по 31.07.2018р. за ставкою 43,20% річних (розрахунок заборгованості, зроблений банком станом на 31.07.2018р., виписка по договору); - в цей же період, з 28.09.2012 року по 31.07.2018р. банком позичальнику окрім відсотків за вказаним процентними ставками, також нараховувалися штрафи за прострочення за кредитом та пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн., розмір та умови нарахування яких не були погоджені сторонами при укладенні договору у вигляді анкети-заяви, а також відбувалося їх (%, штраф, пеня) автоматичне списання за рахунок тіла кредиту, внаслідок чого воно зростало на відповідні їх суми (розрахунок заборгованості, зроблений банком станом на 31.07.2018р., виписка по договору); - [INFO] позичальник [PERSON] померла (ухвала суду у справі №474/345/18 від 16.05.2018р. про закриття провадження у цивільній справі); - 19.04.2018 року банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 14.09.2012р. в загальному розмірі 87434,50 грн., провадження у цивільній справі ухвалою суду від 16.05.2018 року було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України (не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства) (встановлення смерті позичальника та неможливості залучення його правонаступника, оскільки фізична особа померла до відкриття провадження у цивільні справі) (ухвала суду у справі №474/345/18 від 16.05.2018р. про закриття провадження у цивільній справі); - 19.07.2018 року банком було отримано свідоцтво про смерть боржника [PERSON] (скріншот сторінки з Банківського комплексу Єдина клієнтська база ID додатку 0000001143515135 від 19.07.2018р. 13.50 год., вид документу - свідоцтво про смерть); - 25.11.2018 року банк направив претензію кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України, до Врадіївської державної нотаріальної контори , в якій просив повідомити банк про заведення спадкової справи після померлого боржника, включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, повідомити спадкоємців боржника по наявність заборгованості перед банком в сумі 14960 грн. (претензія вих..№SAMDN50000068033925 від 25.10.2018 року, реєстр згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів з фіскальним чеком ДД ПАТ «Укрпошта» від 25.11.2018р. №00008876200024); - 04.12.2018 року державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на підставі претензії кредитора (АТ КБ «Приватбанк») було заведено спадкову справу №164/2018 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (копія спадкової справи №164/2018); - інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] чи відмову від її прийняття до нотаріальної контори не зверталися (копія спадкової справи №164/2018); - позичальник [PERSON] на момент смерті будла зареєстрована по [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , але за місцем реєстрації не проживала з вересня 2002 року до дня смерті [INFO] (довідка видана Врадіївською селищною радою №2601 від 15.06.2021 року, копія паспорта [PERSON] [NUMBER] з відміткою про місце реєстрації, копія паспорта [PERSON] [NUMBER] з відміткою про місце реєстрації); - 16.09.2020 року та 19.06.2021 року банком направлено претензію кредитора відповідачу [PERSON] (лист -претензія вих..№SAMDN50000068033925 від 16.09.2020 року, реєстр згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів з фіскальним чеком ДД ПАТ «Укрпошта» від 09.10.2020 року №0000523940005, реєстр згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів з фіскальним чеком ДД ПАТ «Укрпошта» від 19.06.2021р.. №00015381600021); - за даними відділу №4 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за [PERSON] станом на 01.01.2013 року право власності (державних актів на право власності на земельні ділянки, право користування) чи права оренди (договорів оренди землі) не зареєстровано. Також у відповіді повідомлено, що з 01.01.2013р. державна реєстрація прав на земельні ділянки здійснюється спеціальними уповноваженими органами державної реєстрації прав (довідка №82/22-22 від 13.01.2022 року); - за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - за фізичною особою РНОКПП [NUMBER] ( [PERSON] ) за вказаними параметрами запиту відомості відсутні (інформація з державного реєстру №260430123 від 08.06.2021р., анкета - заява від 14.09.2012р); - квартира [ADDRESS] , в якій була зареєстрована позичальник [PERSON] належить на праві приватної власності [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло від 01.04.1993 року, реєстраційний запис Первомайському МБТІ за №3906 від 13.04.1993р., технічний паспорт на квартиру що знаходиться у власноті гр.. [PERSON] ); Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення боргу за кредитним договором зі спадкоємця позичальника. При прийнятті рішення суд керується: Частиною 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5, 7 статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістомстатті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України,часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. За правилами статей 1281, 1282 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. У постанові ВСУ від 23.10.2019р. №496/4489/16-ц розглядаючи у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року встановив, що у лютому 2016 року банк звернувся до нотаріальної контори з вимогами-претензіями щодо погашення спірної заборгованості спадкоємцями померлого, тобто кредитором було дотримано норми статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців, з огляду на що не погодився з рішенням судів попередніх інстанцій про пропуск кредитором таких строків. Як вбачається із матеріалів справи, позивач довідався про смерть позичальника [INFO] , та у жовтні того ж року пред`явив претензію кредитора до спадкоємців, в порядку ст. 1281 ЦК Цукраїни, до нотаріальної контори, тобто кредитором було дотримано норми статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Однак, з наданих судом стороною захисту доказів, та доказів витребуваних судом за клопотанням позивача, вбачається, що за позичальником [PERSON] будь-яке рухоме (нерухоме) майно, в т.ч. земельні ділянки не зареєстровані. А квартира в якій вона була зареєстрована - належить на праві приватної власності, з 1993 року, [PERSON] . Інших належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] отримала у спадщину будь-яке майно, що належало померлому позичальнику [PERSON] , суду не надано. Крім того як вбачається з відповіді Врадіївської державної нотаріальної контори, після померлої [PERSON] була заведена спадкова справа за претензією кредитора з вимогами до спадкоємців, що свідчить про те, що відповідач не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Верховний Суд в постанові від 22 січня 2020 року в справі №306/2000/16-ц (провадження №61-30819св18), також зазначив, що нормами матеріального права (ст. 1281, ст. 1282 ЦК України) передбачено, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. За такого, суд вважає недоведеними обставини того, що відповідач [PERSON] , за правилами ч.3 статті 1268 ЦК України, прийняла спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, як і не доведено належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, так і його вартості. Слід також зауважити, що реєстрація позичальника та його спадкоємця (відповідачки) за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідачки задовольнити вимоги кредитора, оскільки у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. Крім того, як вбачається з довідки виданої Врадіївською селищною радою №2601 від 15.06.2021 року позичальник [PERSON] не проживала по місцю реєстрації з вересня 2002 року до дня смерті [INFO] .. Отже, враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна, у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, приходить до висновку про необґрунтованість позову Банку до спадкоємця боржника, а тому у його задоволенні слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. При вирішенні справ про стягнення зі спадкоємців померлого боржника заборгованості за кредитним договором, суд, серед іншого, має встановити обсяг прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті для спадкоємців відповідно до ст.1218ЦК України, тобто, встановити дійсний розмір вимог кредитора та перевірити правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості, що існувала станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини. Що стосується дійсного розміру вимог кредитора, то слід врахувати наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першоюст.638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України). Частиною другоюст.1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Разом з тим у анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим тілом кредитом, процентів. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо погашення заборгованості за простроченим кредитом, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тарифи та Витяг з Умов і Правил не підписані позичальником. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату заборгованості у разі прострочення кредиту, поцентів, пені та штрафів, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Що узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, а тому нарахування позивачем коштів та перерахування їх за процентами, а також нарахування штрафів, пені, як таких, що передбаченні умовами кредитного договору, є безпідставними. Таким чином, банк мав можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам ч.2 ст.530 ЦК України. Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку та виписки по договору, АТ КБ «ПриватБанк» позичальнику [PERSON] на протязі всього періоду дії кредитної картки нараховувалися відсотки, розмір та умови нарахування яких не були погоджені сторонами при укладенні договору у вигляді анкети-заяви, - з 28.09.2012 року по 29.08.2014р. за відсотковою ставкою 30 % річних, з 01.09.2014р. по 31.03.2015р. за відсотковою ставкою у 34,80 % річних, з 01.04.2015р. по 31.07.2018р. за ставкою 43,20% річних та в цей же період, з 28.09.2012 року по 31.07.2018р., також нараховувалися штрафи за прострочення за кредитом та пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн., розмір та умови нарахування яких не були погоджені сторонами при укладенні договору у вигляді анкети-заяви, а також відбувалося їх (%, штраф, пеня) автоматичне списання за рахунок тіла кредиту, внаслідок чого воно зростало на відповідні їх суми. Враховуючи викладене та, з огляду на фактично отриману (3685,93грн.) та повернуту (2362,92 грн. (перерахунок коштів між рахунками за договором SAMDN50000068033925) + 1461,87 грн. (автоматично списані банком з карт [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] на погашення заборгованості за рахунок чого тіло кредиту зменшувалося), відсутні підстави вважати, що на час смерті мав прострочену заборгованість за кредитним договором, зобов`язання зі сплати якої можуть бути покладенні на спадкоємців померлого. При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що банком не доведена обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентами, пенею, у визначеному в позовній заяві розмірі. За таких обставин суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати (сплачений судовий збір) покладаються на позивача, ураховуючи відмову в позові. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed