Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ласмак» (далі по тексту - відповідач-1), Головного редактора веб-сайту «Страна.ua» [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] здійснює адвокатську діяльність із зареєстрованим, в установленому порядку, робочим місцем, розташованим за адресою: місто Київ, вул. Софіївська, 1, оф. 11 . [INFO] об 20 год. 05 хв. в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті інтернет-газети «СТРАНА.ua», власником якого є ТОВ «Ласмак», головним редактором веб-сайту «Страна.ua» є [PERSON] , опубліковано інформацію (мовою оригіналу): «[INFO]» (гіперпосилання на матеріал: [INFO] . (далі - Стаття). Виходячи зі суті Статті, позивачем порушено ряд нормативно-правих актів, що не відповідає дійсності, зокрема вислови (мовою оригіналу): «Незаконная надстройка, которая появилась на крыше жилого дома на [ADDRESS] , принадлежит адвокату [PERSON].» «.... Было инициировано адвокатом [PERSON], однако самого владельца надстройки он там не видел.» «Принадлежит безобразие, которое происходит на седьмом этаже, господину адвокату [PERSON] , это он себе вьет там гнездо. Если вы обратит внимание, на входной двери нашего подъезда [PERSON] уже повесил табличку с гордой надписью - "Адвокат [PERSON] » «....наш источник, который знаком с [PERSON], подтвердил, что надстройка принадлежит именно ему». У Статті викладено викривлену, негативну та недостовірну інформацію, яка порушує особисті немайнові права позивача, а саме ганьбить честь, гідність позивача та шкодить його діловій репутації при здійсненні позивачем адвокатської діяльності. Крім того, зміст Статті формує суспільну думку, що позивач має безпосереднє відношення до ситуації яка була на той моменту будинку за адресою [ADDRESS] . Таким чином, позивача звинувачено у порушенні норм чинного законодавства, що регулює питання будівництва. Такі дії відповідачів, призвели до порушень прав позивача, визначених Конституцією України а також іншими нормативно-правовими актами. Так, позивач просить суд: визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, викладену та розповсюджену на веб-сайті інтернет-газети «СТРАНА.ua» [INFO] за гіперпосилання на матеріал: [INFO] Зобов`язати відповідачів спростувати поширену про [PERSON] інформацію, розміщену на веб-сайті інтернет-газети «СТРАНА.ua» за гіперпосилання на матеріал: [INFO] , у той самий спосіб, шляхом окремої публікації про спростування. Зобов`язати відповідачів видалити із веб-сайту інтернет-газети «СТРАНА.ua» та з його архіву усі текстові матеріли, у яких було поширено недостовірну інформацію. Стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 травня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні найденим чином, відзиву на позов до суду не направили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступник підстав. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до статті 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, Протоколом № 14 від 13 травня 2004 року), яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року (набрала чинності в Україні 11.09.1997 року) (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач зазначав, що [INFO] об 20 год. 05 хв. в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті інтернет-газети «СТРАНА.ua», власником якого є ТОВ «Ласмак», головним редактором веб-сайту «Страна.ua» є [PERSON] , опубліковано інформацію (мовою оригіналу): «[INFO]» (гіперпосилання на матеріал: [INFO] . (далі - Стаття). Позивач зазначав, що виходячи зі суті Статті, відповідем порушено ряд нормативно-правих актів, що не відповідає дійсності, зокрема вислови (мовою оригіналу): «Незаконная надстройка, которая появилась на крыше жилого дома на [ADDRESS] , принадлежит адвокату [PERSON].» «.... Было инициировано адвокатом [PERSON], однако самого владельца надстройки он там не видел.» «Принадлежит безобразие, которое происходит на седьмом этаже, господину адвокату [PERSON] , это он себе вьет там гнездо. Если вы обратит внимание, на входной двери нашего подъезда [PERSON] уже повесил табличку с гордой надписью - "Адвокат [PERSON] » «....наш источник, который знаком с [PERSON], подтвердил, что надстройка принадлежит именно ему». Позивач вказує, що у Статті викладено викривлену, негативну та недостовірну інформацію, яка порушує його особисті немайнові права позивача, а саме ганьбить честь, гідність та шкодить його діловій репутації при здійсненні позивачем адвокатської діяльності. Судом було здійснено огляд веб-сайту за посиланням ([INFO] ), що зазначено позивачем у позовній заяві. Крім того, із наявної в матеріалах справи копії статті вбачається, що в останній висвітлює інформацію, з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, а саме[PERSON] та у статті цитується його пряма мова, а тому на переконання суду, він має бути залученим до участі у справі як співвідповдіач. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. У відповідності до вимог п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у подові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вся інформація, яка зазначена в статті за посиланням ([INFO]) стосується саме позивача та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Також, позивач, звертаючись до суду із позовом не просив спростувати конкретну інформацію, що на його думку порушує його особисті немайнові права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed