Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона [PERSON] , [INFO] (с. Селезенівка, Сквирського району, Київської області), є донькою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 12.12.1961 р. Серії [NUMBER] . 04.08.1984 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.08.1984 р. Серії [NUMBER] . [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 11.01.2019 року Серії [NUMBER] , який на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Селезенівської сільської ради від 08.09.2020 р. Оскільки, лише у 2020 році позивачці стало відомо про існування заповіту, складеного батьком, [PERSON] , та посвідченого 10.08.2007 р. за №124 Виконавчим комітетом Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, вона звернулася до Сквирської державної нотаріальної контори Київської області з метою прийняття спадщини. Проте, у відповідь на усне звернення позивачка отримала відмову, зокрема з тієї підстави, що згідно наданих документів вона є [PERSON] , в той час як майно за заповітом батька заповідано у тому числі [PERSON] , [INFO] , а тому не є можливим встановити позивачку як спадкоємця, що закликається до спадкування за заповітом майна [PERSON] , що підтверджується листом від 08.09.2020 р. №846/02-14. Позивачкою [PERSON] подано до суду за місцем проживання заяву про встановлення факту належності правостановлюючого документу, а саме вищевказаного заповіту складеного [PERSON] , посвідченого 10.08.2007 р. за №124 Виконавчим комітетом Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області. Рішенням Солом`ямського районного суду міста Києва від 26.07.2021 по справі №760/22567/20 заяву позивачки про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задоволено. Встановлено факт належності правовстановлюючого документу, а саме що заповіт, посвідчений 10.08.2007 р. за №124 виконавчим комітетом Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, складений [PERSON] щодо частини майна заповіданого [PERSON] , [INFO] , фактично складено та заповідано у відповідній частині майна [PERSON] , [INFO] . Однак, як вбачається з Листа-відповіді від 08.09.2020 р. №846/02-14, ще однією підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій щодо прийняття спадщини слугував пропуск позивачкою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] вказує, що у встановлений законом спосіб та строк її не було повідомлено про існування заповіту батька службовими особами. Тому, на підставі вищевикладеного позивачка звертається до суду та просить суд: Визначити додатковий строк для подачі нею, [PERSON] , [INFO] , до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.20). Представник відповідача Сквирської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав до канцелярії суду заяву в якій просять провести розгляд справи без участі представника міської ради, позовні вимоги визнає (а.с.21). Представник Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (с. Селезенівка, Сквирського району, Київської області), є донькою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 12.12.1961 р. Серії [NUMBER] (а.с.6). 04.08.1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу від 04.08.1984 р. Серії [NUMBER] (а.с.7). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 11.01.2019 року Серії [NUMBER] , актовий запис № 3 (а.с.8), який на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Довідки № 224 виданою Селезенівською сільською радою від 08.09.2020 р. (а.с.9). У 2020 році позивачці стало відомо про існування заповіту, складеного батьком, [PERSON] , та посвідченого 10.08.2007 р. за №124 виконавчим комітетом Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, вона звернулася до Сквирської державної нотаріальної контори Київської області з метою прийняття спадщини. Позивачка звернулася до нотаріальної контори та отримала відмову, зокрема з тієї підстави, що згідно наданих документів вона є [PERSON] , в той час як майно за заповітом батька заповідано у тому числі [PERSON] , [INFO] , а тому не є можливим встановити позивачку як спадкоємця, що закликається до спадкування за заповітом майна [PERSON] , що підтверджується копією листа Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області від 08.09.2020 р. № 846/02-14 (а.с.10). Рішенням Солом`ямського районного суду міста Києва від 26.07.2021 по справі №760/22567/20 заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задоволено. Встановлено факт належності правовстановлюючого документу. а саме що заповіт, посвідчений 10.08.2007 р. за №124 виконавчим комітетом Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, складений [PERSON] щодо частини майна заповіданого [PERSON] , [INFO] , фактично складено та заповідано у відповідній частині майна [PERSON] , [INFO] (а.с.11-12). Однак, як вбачається з Листа-відповіді від 08.09.2020 р. №846/02-14, ще однією підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій щодо прийняття спадщини слугував пропуск позивачкою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] вказує, що у встановлений законом спосіб та строк її не було повідомлено про існування заповіту батька службовими особами. Згідно до вимог ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд, вважає, що позивачка пропустила строк прийняття спадщини, враховуючи, також, відсутність заперечень на предмет позову з боку відповідачів, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити позивачці додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved