Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.09.2019 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №CL-223301. Відповідно до п. 1 Договору позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Відповідно до договору [PERSON] отримав кошти на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 313 000 грн., на строк до 26 вересня 2024 року. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Згідно з п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1., 6.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за Договором відповідно до Графіку платежів. Вказує, що на підставі п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 26.05.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 432 444.22 гривень. Оскільки в Анкеті-заяві № CL-223301 зазначено інформацію про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , посилаючись на практику Верховного Суду у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 року, вважає, що обов`язки за вищевказаним кредитним договором виникли в обох з подружжя. 19.04.2021 року на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення-вимогу № щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована та повернулася на адресу відправника. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № CL-223301 від 27.09.2019 у розмірі 432444.22 грн., судовий збір у розмірі 6486.66 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 43244.42 грн. 19 серпня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 11 листопада 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справо до судового розгляду по суті. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, судом неодноразово повідомлялися про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 27.09.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-223301, про що ним підписано Анкету-заяву № CL-223301. Шляхом підписання цієї Анкети-заяви відповідач, як позичальник, підтверджує, що з умовами надання кредиту, викладеними у Пам`ятці клієнту ознайомлений, примірник Пам`ятки ним отримано. Крім того, варто вказати, що анкету-заяву № CL-223301 підписано також і [PERSON] , яка є дружиною відповідача [PERSON] , що підтверджується відомостями зі стр. 25 «Сімейний стан» її паспорта серії [NUMBER] (а.с.24), а також паспорта [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.22). Своїм підписом вона підтвердила, що не заперечує проти отримання її чоловіком [PERSON] кредиту, про який йдеться. Відповідно до п.2.4. кредитного договору, банк видає позичальнику кредит у сумі 313000.00 грн. на строк до 27 вересня 2024 року. Відповідачем від банку отримано грошові кошти, обумовлені у кредитному договорі, в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок позичальника, що підтверджується Меморіальним ордером № 55990651 від 27 вересня 2019 року на суму 44560.00 грн., Меморіальним ордером № 55990655 від 27 вересня 2019 року на суму 224940.68 грн., Меморіальним ордером № 55990666 від 27 вересня 2019 року на суму 35800.00 грн., Меморіальним ордером № 55990677 від 27 вересня 2019 року на суму 7699.32 грн Пунктом 6.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і в терміни. Згідно п.6.3 Кредитного договору, позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом у вигляді рівних сум (ануїтетного платежу), розмір якого визначається п.6.2 Кредитного договору). Повернення кредиту здійснюється у порядку, передбаченомуп.п.6.3.1.-6.3.5. Кредитного договору. Відповідно до п. 6.9 Кредитного договору, Банк у випадках передбачених п. 3.3 Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором, позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі, розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі п.7.1 Кредитного договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору №CL-223301 від 27.09.2019, наданого позивачем до позовної заяви, станом на 26.05.2021 загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» за кредитом становить 432 444.22 грн., яка складається із: 302 695.14 - сума заборгованості за тілом кредиту; 127 749.08 грн. - сума заборгованості за відсотками. Даний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи кредитний договір № CL-223301 від 27.09.2019 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Суд погоджується, що станом на 26.05.2021 загальна заборгованість [PERSON] та [PERSON] по кредитному договору№ CL-223301 від 27.09.2019 становить 432 444 грн. 22 коп. з огляду на викладене вище, а також наступне. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Тобто, подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном (п.п.50-52,61,65 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №14-712цс19 від 30.06.2020 року та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20). Крім того, відповідно до ч.3 ст.60 СК України належність майна до об`єкта спільної сумісної власності визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ч.2 ст.65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, виклавши її у постанові від 07.10.2020 року у справі № 205/5882/18 (провадження № 61-436св20). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ч.ч.1, 2 ЦК України). Тож, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити, стягнувши заборгованість за кредитним договором № CL-223301 від 27.09.2019 в сумі 432 444.22 грн. солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Що стосується вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне: Статтею 137 ЦПК передбачено порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В обґрунтування зазначених вимог, представником позивача надано витяг з Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладений між АТ«КРЕДОБАНК» та Адвокатським об`єднанням «»Бізнес і Право», в якому не зазначено переліку послуг, які дійсно передбачалися для надання позивачу та їх вартість. Крім того, відсутні підтверджуючі дані, які свідчили б, про факт надання представником позивача послуг саме по даній справі, про які йдеться вище, а також їх отримання позивачем та здійснення їх оплати адвокату АТ «Кредобанк» за надання професійної правової допомоги в розмірі - 43 244.42 грн.. Крім того, позивачем не надано доказів - підтверджуючих платіжних документів про оплату витрат на правничу допомогу адвоката позивачем. Також, не надано клопотання про застосування положень ч.8 ст. 141 ЦПК України. Отже, в цій частині вимоги не підлягають до задоволення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] , та [PERSON] на користь позивача АТ «Кредобанк» підлягає до стягнення в рівних частках судовий збір в сумі 6486 грн. 66 коп., сплачений позивачем за платіжним дорученням № 30493314 від 03.06.2021, а саме: по 3243.33 грн. з кожного. На підставі викладеного та,

Outcome: partial