Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.12.2021 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що станом на 14.12.2021 р. становило 271 000 грн. та судові витрати в розмірі 2710 грн. сплаченого судового збору. Обгрунтовує позов наступним. Із 31 січня 1997 року він перебував у шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище " [PERSON] "). В шлюбі вона змінила прізвище на " [PERSON] ", а ім`я на " [PERSON] ". Зазначає, що [INFO] його дружина померла. Відповідач є знайомим його сім`ї, який станом на 2015-2016 роки займався продажем ювелірних виробів та був власником магазину в м. Жовква. Наприкінці 2015 року відповідач звернувся до них із проханням позичити кошти на розвиток свого бізнесу. Вони порадились із дружиною та надали відповідачеві в борг кошти їхньої сім`ї в розмірі 10000 доларів США. Відповідач 24 грудня 2015 року власноручно написав розписку про отримання коштів. Стверджує, що відповідач з 2018 року уникає спілкування з його сім`єю, на прохання повернути кошти ніяк не реагує. Також він дізнався, що ювелірний магазин, яким володів відповідач, не працює на даний час. З відкритих джерел інформації, а саме з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців йому стало відомо, що з 27 грудня 2018 року відповідачем припинено здійснення підприємницької діяльності. Розуміючи те, що в добровільному порядку відповідач кошти не поверне, ним прийнято рішення звернутися до суду із позовною заявою. Стверджує, що сума коштів , яка була передана його дружиною відповідачеві, належала їхній сім`ї на праві спільної сумісної власності. Вказує, що відповідно до даних із офіційного сайту Національного банку України, станом на час звернення до суду із позовом, курс гривні до долара США становить 2710 гривень за 100 доларів США, а від так, стягненню із відповідача підлягають грошові кошти в розмірі 271 000 грн. Зважаючи на наведене, просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не прибув. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Замочок Жовківського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією паспорта громадянина України документ № [NUMBER] , виданого 27.04.2018 органом 4628, та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02.07.2014 при розгляді цивільної справи №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позивач [PERSON] та [PERSON] 31 січня 1997 року зареєстрували шлюб в м. Жовква, що стверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] . Із копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № 00034113721 вбачається, що 06.09.2012 [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ". Із копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № 00034114202 вбачається, що 25.04.2014 [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ", а ім`я на " [PERSON] ". Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] померла [INFO] у віці 49 років, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 10.07.2021 Галицьким відділом ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 24.12.2015 одержав в борг від дружини позивача - [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та зобов`язався повернути кошти на першу вимогу, що підтверджується копією розписки відповідача в матеріалах справи. Така розписка підписана відповідачем та скріплена печаткою ФОП [PERSON] . Представлений борговий документ є належним та допустимим доказом як факту отримання грошової суми відповідачем від дружини позивача та волевиявлення повернути борг, так і невиконання відповідачем боргових зобов`язань. Виходячи із встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача, власноручно ним підписана та скріплена печаткою, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання 24.12.2015 боржником від дружини позивача грошової суми 10 000 доларів США та зобов`язання повернути кошти в сумі 10 000 доларів США на першу вимогу. Відповідач [PERSON] припинив підприємницьку діяльність ФОП 27.12.2018, що стверджується матеріалами справи. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, аналізуючи положення Закону України "Про виконавче провадження" та зміст статей 1216, 1218, 1282 ЦК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18) дійшов висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. У вказаній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості за договором позики, присудженої судом кредиторові із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців. Верховний Суд констатував, що установивши, що спадкоємець відповідно до порядку, визначеного нормами ЦК України, прийняв спадщину, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження боржника - його правонаступником. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зроблено правовий висновок про те, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Із копії листа приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу від 07.02.2022 № 14/01-16 вбачається, що згідно з даними Спадкового реєстру інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , 1972 р.н.. відсутня (витяг № 68415942 від 07.02.2022). Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що [PERSON] не подавав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини з якою проживав, тому вважається такими, що прийняв спадщину після її смерті, а тому має право вимоги до відповідача про повернення коштів за розпискою. Судом встановлено, що відповідач отримані в борг кошти на вимогу позивача не повернув і, таким чином, не виконав свого зобов`язання за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд враховує, що відповідач проявив байдужість до результату розгляду справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача є цілком обґрунтовані та підлягають до задоволення, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що станом на 14.12.2021 р. становило 271 000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2710 гривень 00 копійок.

Outcome: approved