Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

08.02.2022 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, предметом якого є визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26 листопада 1997 року на Первомайській філії Південної Товарної біржі було посвідчено угоду за №1975, згідно якої позивач придбав у [PERSON] , житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці сільського земельного фонду за адресою: [ADDRESS] . Після посвідчення договору купівлі-продажу позивач передав [PERSON] визначену суму коштів в розмірі 1000 грн., а останній передав йому житловий будинок з надвірними спорудами. На даний час позивач не може розпорядитись вказаним будинком, оскільки договір купівлі-продажу було посвідчено не у нотаріальному порядку, а продавець [PERSON] помер [INFO] , тому просить постановити рішення, за яким визнаити за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Відзив та пояснення на позовну заяву від відповідача та третьої сторони не надходив. Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.02.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність своєго довірителя, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, однак надав суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, будь-яких клопотань на адресу не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що згідно договору № 1975 від 26.11.1997 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) на Первомайській філії Південної Товарної Біржі м.Первомайськ було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] за 1000 гривень, інвентаризаційна вартість домоволодіння складає 3662 гривні, на підставі якого 26 грудня 1997 року за реєстровим № 371 Первомайським МБТІ за [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок в цілому. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Суд встановив, що на час укладення угоди діяли норми ЦК України (в редакції 1963 року), а тому, суд вважає можливим при розгляді справи застосувати цей Кодекс, оскільки, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакціїї 2003 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності - з 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Представник позивача ствердила, що зі свого боку позивач повністю виконав умови договору купівлі-продажу, але так як угода нотаріально не посвідчена, то це позбавляє позивача права розпорядитися фактично належним йому житловим будинком з надвірними спорудами. Продавець будинку [PERSON] помер, про що 22.03.2021 року Благовіщенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис про смерть №97, що підтверджується копією відповіді Благовіщенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.12.2021 року №879-22.1-28 на запит представника позивача №50 від 14.12.2021 року. Тому не має можливості звертатися до нотаріальної контори для оформлення спірного житлового будинку з надвірними спорудами. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Ухилення будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.6 Додатку №1 до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056, які діяли на час укладення договору, відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а згідно ст. 15 Закону "Про товарну біржу" реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення (підтвердженням цьому є реєстрація спірного договору в МБТІ). При цьому продавець будинку не оспорював після спливу значного часу виконання угоди сторонами. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК України, в редакції 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, враховуючи викладене, вважає, що позивач позбавлений можливості в майбутньому відчужити належний йому будинок з надвірними будівлями по наступним причинам: відповідно до статті 277 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК України); відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; відповідно до статті 55 Закону України "Про нотаріат" (яка діяла на момент укладення договору) цей правочин має бути вчинений за місцем знаходження нерухомого майна. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , але нотаріально зазначений договір купівлі-продажу не оформили. Крім того, суд встановив, що сторони виконали істотні умови договору, у зв`язку з чим, вважає, що позивач до суду звернувся на законних підставах з обґрунтованими вимогами, а тому, вважає можливим визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнати за ним право власності на вказний житловий будинок з надвірними спорудами. Стосовно визнання відповідачем позову, то відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved