Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка на момент смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0118 га, кадастровий номер: 0710100000:22:091:0016. Спадкоємцями майна померлої є він та його брат [PERSON] , який є відповідачем у справі. Зазначає, що він у встановлений законом термін звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Рачкової Т.О. з заявою про прийняття спадщини, натомість відповідач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, на момент смерті спадкодавця [PERSON] був зареєстрований з нею за однією адресою: [ADDRESS] , однак з 2016 року постійно проживає в [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що за змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Рачкова Т.О. повідомила, що він та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] , і кожен з них має право на Ѕ частину спірної земельної ділянки. Вважає, що на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , будинок [ADDRESS] не був постійним місцем проживання відповідача, хоча він і був зареєстрований у ньому і право його проживання у ньому не обмежувалось, у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, він є таким, що не прийняв спадщини після смерті матері, а тому з метою захисту своїх прав, він змушений звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0118 га, кадастровий номер:0710100000:22:091:0016. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив, в якому він зазначив, що позовну заяву вважає безпідставною та просить суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Крім цього просила суд, повернути [PERSON] 50 % судового збору у зв`язку з визнанням позову [PERSON] , інших 50 % залишити за ним. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Судові витрати просив залишити за позивачем. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачкова Т.О., в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи та пояснення на адресу суду не надходили. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та поданні сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 04). За життя спадкодавець [PERSON] розпорядилась належним їй майном наступним чином: У відповідності до договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 17.08.2012 до [PERSON] перейшло право власності на 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , до [PERSON] - 53/100 частин вищезазначеного будинку (а.с. 09-10). В 2018 році [PERSON] здійснила розподіл земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку, загальною площею 0,0433 га, кадастровий номер 0710100000:22:091:0004 на дві окремих земельні ділянки: земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер 0710100000:22:091:0015, та земельну ділянку площею 0,0118 га, кадастровий номер: 0710100000:22:091:0016 (а.с. 16). 11.12.2018 право власності на земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер 0710100000:22:091:0015, у відповідності до договору дарування, перейшло до онуки [PERSON] - [PERSON] (а.с. 17-18). 24.02.2020 [PERSON] подарував належну йому частину житлового будинку дочці [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0118 га, кадастровий номер: 0710100000:22:091:0016. Спадкоємцями майна померлої є її сини [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] у встановлений законом термін звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Рачкової Т.О. з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] з такою заявою до нотаріальної контори не звертався. Як ствердила в судовому засіданні представник позивача, відповідач [PERSON] , хоча і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак з 2016 року постійно проживає в [ADDRESS] . Дану обставину підтвердив в судовому засіданні також і представник відповідача. Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.04.2021 в справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20) право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У визначений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Державна реєстрація [PERSON] у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи вищенаведене та той факт, що на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , будинок [ADDRESS] не був постійним місцем проживання відповідача [PERSON] , хоча він і був зареєстрований у ньому і право його проживання у ньому не обмежувалось, у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, він є таким, що не прийняв спадщини після смерті матері, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що представник позивача, просила залишити за ним інших 50 % судового збору, на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слід повернути [PERSON] 50 % сплаченого ним судового збору безпосередньо із бюджету в сумі 454,00 грн., інші 50 % судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved