Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьківство щодо сина відповідач не визнає. Спільне проживання з відповідачем припинено, дитина проживає разом з нею. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в зв`язку з чим просить встановити батьківство відповідача щодо сина та стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 28 жовтня 2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, оскільки своє батьківство визнає, а аліменти готовий сплачувати у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку з огляду на сплату аліментів на іншу дитину. 21 лютого 2022 року позивач подала заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання батьківства з огляду на мирне урегулювання спору та зменшення позовних вимог в частині стягнення аліментів до розміру 1/6 частини всіх видів заробітку. Заява прийнята судом. Ухвалою суду від 24.02.2022 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог щодо визнання батьківства. У судове засідання сторони не з`явились, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Сторони по справі не досягли згоди щодо утримання сина, який на тепер проживає з позивачем. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході дослідження матеріалів справи, не досягли. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням віку та потреб неповнолітньої дитини, принципу рівності обов`язку щодо утримання спільних дітей обома батьками, суд вважає за доцільне позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного сина у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та допустити рішення до негайного виконання в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved