Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

В вересні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частка домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої частки даного домоволодіння являється відповідач [PERSON] . Вказує, що його частка домоволодіння складається з приміщень житлового будинку загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 20,8 кв.м., в тому числі: коридор (1) площею 3,9 кв.м., коридор (1-1) площею 6,0 кв.м., кухня (1-2) площею 8,4 кв.м., житлова кімната (1-3) площею 11,0 кв.м., житлова кімната (1-4) площею 9,8 кв.м., санвузол (1-5) площею 6,5 кв.м., коридор (1-6) площею 2,7 кв.м., кухня (1-7) площею 15,1 кв.м., господарські будівлі та споруди -хлів «Е-1», погріб «е». Щодо земельної ділянки, площею 702 кв.м., кадастровий номер 6810800000:04:009:0310, на якій розташоване домоволодіння зазначив, що вона належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності. Подав визначений сторонами план розподілу земельної ділянки, згідно якого у його власності залишиться земельна ділянка площею 0,0249 га., а у власності [PERSON] - земельна ділянка площею 0,0453 га. Належні йому та відповідачу частки нерухомого майна є фактично окремими об`єктами нерухомого майна, мають самостійні входи та комунікації, відокремлені стіною і кожна із частин може бути виділена та функціонувати як окремий об`єкт нерухомого майна. А тому просить виділити належну йому частку домоволодіння та земельної ділянки в окремий об`єкт нерухомого майна, щоб мати можливість вільно володіти та користуватися належною йому часткою нерухомості, зокрема, зареєструвати місце проживання членів своєї сім`ї, оформити субсидію. Також просить визнати за ним право власності на дану нерухомість та припинити право спільної часткової власності. Сторони подали до суду заяви, якими підтримали позов за обставин на його обґрунтування, просили його задовольнити та розглянути справу без їхньої участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані докази, суд прийшов до висновків про наступне. Між сторонами виникли правовідносини з приводу припинення права спільної часткової власності, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Лавутою Т.О., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області, 27 січня 2007 року за р. № 337 на праві приватної власності належить Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації Хмельницької області 27 березня 2007 року, реєстраційний номер 14219966, номер запису 1283 в книзі 1 а. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Лавутою Т.О., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області, 05 грудня 2001 року за р. № 3637 на праві приватної власності належить Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації Хмельницької області 12 грудня 2001 року, записано в реєстрову книгу, реєстр № 1283. Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений 28 березня 2019 року приватним підприємством «Проект БТІ» м. Старокостянтинова Хмельницької області, домоволодіння складається з будинку садибного типу, визначеного на плані літерою А-1, прибудови «а1», веранди «а2», прибудови «а3», літньої кухні «В-1», літньої кухні «в», хліва «Г-1», хліва «Д-1», хліва «Е-1», погріб «е», хлів «Є-1», гараж «Ж-1». Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна за №67, виданого 28 березня 2019 року приватним підприємством «Проект БТІ» м.Старокостянтинова Хмельницької області згідно поверхового плану житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а також наслідків візуального огляду встановлено, що за технічними показниками об`єкти є відокремленими, мають окремі входи, комунікації та можуть бути виділені в натурі в окремі будинки блокованого типу з господарськими будівлями та спорудами. У фактичному володінні та користуванні [PERSON] перебувають будинок садибного типу «А-1», що складається з приміщень загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., в тому числі: коридор (1) площею 3,9 кв.м., коридор (1-1) площею 6,0 кв.м., кухня (1-2) площею 8,4 кв.м., житлова кімната (1-3) площею 11,0 кв.м., житлова кімната (1-4) площею 9,8 кв.м., санвузол (1-5) площею 6,5 кв.м., коридор (1-6) площею 2,7 кв.м., кухня (1-7) площею 15,1 кв.м., господарські будівлі та споруди - хлів «Е-1», погріб «е». Сторони погодились із вищевказаним висновком експерта з інвентаризації нерухомого майна приватного підприємства «Проект БТІ», яким встановлено технічну можливість поділу в натурі житлового будинку на дві частини відповідно до часток кожного із співвласників, що належать їм на праві спільної часткової власності, які є ізольованими між собою, мають окремі самостійні виходи, окремо проведено комунікації та відповідають вимогам щодо ізольованих будинків. Клопотань про призначення експертизи для визначення варіантів поділу не заявляли. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З положень ч. ч. 2 , 3 ст. 367 ЦК України вбачається, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо) (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 601/180/16). Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» ( постанова Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 725/602/18). Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженою наказом №55 від 18 червня 2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з положень статтей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. В пункті 8 Постанови №7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Отже виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги в частині виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та визнання права власності на домоволодіння слід задовольнити повністю, розподілити домоволодіння запропонованого експертом варіанту поділу, який не порушуватиме прав сторін та враховує фактичне використання позивачем та відповідачем нерухомістю. Щодо позовних вимог про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та визнання права власності на земельну ділянку. Згідно з частинами першою, третьою статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Відповідно до частини п`ятої статті 319 ЦК України право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи. Визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду Українивід 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16. Згідно плану розподілу земельної ділянки сторони погодили розподіл належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] належало виділити 0,0249 га, [PERSON] - 0,0453 га. У відповідності до вказаного розподілу встановлено, що поділ будинку та земельної ділянки між його співвласниками згідно з фактичним порядком його користування є можливим. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Так як судова справа не пов`язана з протиправними діями відповідача, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: approved