Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позов про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, визнання майна об`єктом права спільної власності подружжя і його розподіл, припинення права власності на частку цього майна її компенсації. В обгрунтування позову, зазначила, що 10.06.2015 року зареєструвала шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції з [PERSON] . За час проживання в шлюбі з [PERSON] за спільні кошти 18.01.2019 придбали автомобіль легковий універсал марки FORD FOKUS, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , білого кольору, який був зареєстрований після договору купівлі-продажу на чоловіка. Спільне життя з [PERSON] , не склалося через різні погляди на сімейне життя і на початку 2020 року останній зібрав всі свої речі та переїхав проживати до своєї матері в [ADDRESS] . При переїзді до матері, [PERSON] забрав спільний автомобіль, який придбали за час проживання в шлюбі. 03.08.2021 року відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Чернівецькій області, станом на 03.08.2021 року транспортний засіб FORD FOKUS, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , білого кольору, зареєстровано за [PERSON] , відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу від 16.07.2020 року. Вважає, що зазначений договір був укладений з метою позбавити її права власності, приховавши незаконну угоду, тобто недобросовісно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, обгрунтувавши обставинами викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив. Просили суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що спірний автомобіль є спільною власністю , оскільки куплений за частково спільні кошти, а саме 30000 грн. решту коштів було надано [PERSON] в сумі 7000 євро, які на той час еквівалентні 210000 грн. В подальшому даний транспортний засіб був проданий без згоди позивача. Вважають, що частка позивача складає 15000 грн. Крім того, проведений висновок експерта на замовлення позивача від 19.07.2021 року про оцінку спірного майна вважають непереконливим, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між сторонами, визначається на час розгляду справи, а не на час подачі заяви про проведення експертизи, ще до розгляду справи. Просили суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, а саме стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки спірного автомобіля, яка становить 15000 грн, але не більше Ѕ частки спірного автомобіля в сумі 76845 грн, після чого припинити її право власності на Ѕ частку зазначеного автомобіля. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що відповідач по справі є її сином. Перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , подружжям було придбано автомобіль, кошти на який було надано нею. Бажаючи повернути кошти, уклали договір купівлі продажу Представник третьої особи до суду не з`явився подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги не обгрунтованими та безпідставними. З підстав викладеним у відзиві просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню, наявних у справі доказам, дійшов висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 10 червня 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ). В шлюбі народилось двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . За час перебування в шлюбі сторонами по справі придбано транспортний засіб FORD FOKUS, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , білого кольору, який був зареєстрований після договору купівлі-продажу за [PERSON] 18.01.2019 року свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Дані обставини визнаються сторонами по справі та відповідно до\~ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню, сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання суд немає . Отже, встановлення належності спірного автомобіля FORD\~FOKUS,\~2012\~року випуску,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~білого кольору до\~об`єктів\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя є\~обставиною,\~яка потребує\~встановленню для\~вирішення заявленого\~спору,\~виходячи з\~його підстав,\~та не\~є самостійною\~вимогою та\~способом захисту,\~який потребує\~вирішення та\~вказівки у\~резолютивній частині\~судового рішення. Крім того, встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу 7341/2020/2101748 від 16.07.2020 року [PERSON] продав транспортний засіб марки FORD FOKUS, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, який був зареєстрований за [PERSON] на підстав свідоцтва про реєстрацію від 18.01.2019 року, серії [NUMBER] матері [PERSON] . В подальшому даний транспортний засіб був зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16.07.2020 № [NUMBER] . Відповідно до висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ від 19.07.2021 року № СЕ -19/126-21/5584-АВ середня ринкова вартість зареєстрованого на території України автомобіля марки «Ford» модель «Focus», легковий універсал, номер кузова [NUMBER] , 2012 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1560 куб.см., тип палива дизель, станом на 15.07.2021 року становить 222533,31 грн. Статтею 163 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Якщо автомобілі, придбані під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відчужені його без згоди іншого із подружжя, на користь того подружжя, який не надав згоди на його відчуження, підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, що узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19, відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15, де, зокрема, зазначається наступне. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Придбаний під час спільного проживання подружжя транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому в разі відчуження автомобіля без відома та згоди позивача з відповідача на її користь підлягає стягненню 1/2 частки його ринкової вартості на момент розгляду справи. Таким чином, автомобіль марки FORD\~FOKUS,\~2012\~року випуску,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~білого кольору є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. яким розпорядився відповідач [PERSON] без відома та згоди позивача, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню 1/2 частки його ринкової вартості на момент розгляду справи. Відповідно до висновку експерта №85, проведеного судовим експертом Юзва С.Г., ринкова вартість автомобіля Ford Focus, 2012 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , в цінах станом на час завершення виконання цієї експертизи (06.10.2021 року) становить 153690 грн. З даним висновком експерта погодились в ході розгляду справи і позивач і відповідачі. Визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу виключає можливість стягнення компенсації половини його вартості, оскільки задоволення обох вимог буде означати отримання подвійного стягнення. Отже, позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля FORD FOKUS, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, в розмірі 76845 грн (153690 : 2 = 76845). яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортного засобу на час розгляду справи. Стягнення компенсації половини вартості транспортного засобу виключає можливість визнання недійсною угоди про відчуження транспортного засобу. Інші позовні вимоги а саме: визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки FORD\~FOKUS,\~2012\~року випуску,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~білого кольору\~та припинення право\~спільної сумісної\~власності [PERSON] \~та [PERSON] на вказаний автомобіль задоволенню не підлягають з вище викладених підстав.Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1128 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору та 652,30 грн. витрат пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial