Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

В вересні 2021 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що вони є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі були зареєстровані у спірному житловому приміщенні з 2013 р. за її згодою як члени сім`ї власника(син та онук) ,проте з липня 2019 р.у квартирі не мешкають,їх речі у квартирі відсутні,участі у витратах на утримання житла відповідачі не приймають,виїхали за межі України на постійне проживання.. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідачів порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідачів такими,що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 01.11.2021 р. відкрито загальне позовне провадження у справі,витребувано докази з Державної прикордонної служби України . Відповідачами відзив на позов не надано. Від третьої особи заяв процесуального змісту до суду не надходило. В судове засідання позивач та її представник не з`явились,надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі ,підтримали позов з наведених вище підстав. Відповідачі в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивачів ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування,нотаріально посвідченого 16.03.2010 р.приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І.,реєстровий № 1019. Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивач набула право власності на згадуване вище житлове приміщення у встановлений законом спосіб,підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В зазначеному житловому приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] та його малолітній син [PERSON] , [INFO] ,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та відомостями з копії паспорту відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Як вбачається з акту від 13.09.2021 р.,складеного за участю сусідів позивачки та завіреного головою ОСББ «Барвинок», у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не мешкають з 04.07.2019 р. Ці відомості узгоджуються з інформацією,наданою Державною прикордонною службою України,згідно якої 03.07.2019 р. [PERSON] та [PERSON] перетнули державний кордон та виїхали за межі України. З досліджених доказів суд встановив,що відповідачі не користуються житлом,яке є власністю позивача, без поважних причин,звільнили його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядилися своїм правом щодо цього помешкання. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачами під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачами за спливом визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,їх реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved