Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради Миколаївської області про визнання права земельну ділянку площею 3.5078 га, кадастровий номер: 4823982600:02:000:0267, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки в нотаріальному порядку в оформленні спадщини йому відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - Кривоозерської селищної ради Миколаївської області надіслав заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помела [PERSON] ,що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаїв(а.с.6). Заповітом, посвідченого секретарем Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області Гонтою О.М., 05 червня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №77 встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповіла [PERSON] , що підтверджується даними спадкової справи №27/2020 (а.с.23-28), вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за №43741846 та він є чинним на день смерті спадкодавця (а.с.25). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3.5078 га, кадастровий номер: 4823982600:02:000:0267, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, належного на праві власності спадкодавцеві [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 травня 2006 року державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Шинкарук Н.І., спадкова справа №327/05, зареєстровано в реєстрі за №785, (а.с.8), та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серія НВ-4811162212021, виданого 28 лютого 2021 року(а.с.10-12). Як вбачається зі спадкової справи №27/2020 (а.с.23-28), [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву(а.с.23), проте в оформленні спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку позивачу відмовлено(а.с.7), так як відсутній правовстановлюючого документа на вказане майно. Згідно з положеннями ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Положеннями ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельну ділянку не порушує права та законні інтереси інших осіб. Суд враховує те, що дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved