Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

В проваджені Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про захист авторського права та стягнення грошової компенсації. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що у грудні 2017 року позивачем було зафіксовано дев`ять фактів порушення авторських прав позивача шляхом позадоговірного використання відповідачами складного Твору «Збірка «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок»» та окремих його частин, об`єктів захищеного авторського права приналежних позивачу. Відповідачі розмістили у базі даних своїх веб-вузлів фотографічні зображення об`єктів, з подальшою публікацією ілюстрованих пропозицій придбати на цих ресурсах на умовах публічної оферти контрафактні примірники у вигляді товару. Протягом трьох років зображення об`єктів публікувалися від імені відповідачів. Назви творів, анотації до творів, вихідні дані та ім`я автора - не зазначені. Комерційні пропозиції купити товар опубліковано від імені незареєстрованої формації « [INFO] » на двох ресурсах: https://\~Українське.com.ua та hnp: /kiev.prom.ua. Свого дозволу зазначеній особі на розпорядження творами та отримання прибутку від них позивач відповідачам не надавала. Оскільки факт виникнення авторства будь-якого твору за конкретною особою їх творця є його невід`ємною умовою творення, відповідачі знали, або не могли не знати, що внаслідок недозволеної комерційної діяльності - порушуються права автора. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача [PERSON] компенсацію обсягом 90 мінімальних заробітних плат за фактами позадоговірного опублікування та продажу примірників об`єктів авторського права позивача, що призвело до порушення майнових прав позивача, та у разі ухвалення рішення по справі у 2020 році складає 425,070 гривень та судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи Ухвалою судді Батманової В.В. від 16 грудня 2021\~року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні без повідомленням сторін (а.с. № 241, Том №1). Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та не обґрунтованістю. Відповідач [PERSON] правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про продовження строку або перехід до розгляду справи в загальному провадженні суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Встановлено, що у грудні 2017 року позивачем було зафіксовано дев`ять фактів порушення авторських прав позивача шляхом позадоговірного використання відповідачами складного Твору «Збірка «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок»» та окремих його частин, об`єктів захищеного авторського права приналежних позивачу. Комерційні пропозиції купити товар опубліковано від імені незареєстрованої формації « [INFO] » на двох ресурсах: https://\~Українське.com.ua та hnp: /kiev.prom.ua. Свого дозволу зазначеній особі на розпорядження творами та отримання прибутку від них позивач не надавала. На підтвердження відповідних обставин, позивач додає до позовної заяви роздруківки (скріншоти) інтернет сторінок, а також Квитанцію про оплату товару. Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Суд приймає до уваги заперечення викладені у відзиві, що [PERSON] не є держателем ані інтернет сторінки українське.com.ua, ані інтернет сторінки - kiev.prom.ua (так званий «хоистинг - оренда дискового простору, підключення до мережі та інших ресурсів для розміщення фізичної інформації на сервері, що постійно перебуває в мережі», «домен - ім`я сайту в інтернеті, «Обліковий запис, акаунт»), не має облікового запису (акаунту) на таких сторінках, а тому не має і не мала можливості корегувати відповідні сторінки чи вносити до них будь-які записи. Позивач лише надає докази поштового пересилання речей із зазначенням: «відправник: фізична особа - [PERSON] », «отримувач: фізична особа - [PERSON] »; дата відправлення 04 лютого 2020 року, платник за пересилання відправлення - відправник. За таких обставин твердження позивача про те, що між відповідачем та нею було укладено договір купівлі-продажу товару в усній чи у письмовій формі є хибним та спростовується іншими матеріалами справи. Як зазначено позивачем в заяві, вона має авторське право на «Збірку творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок», що підтверджує копією Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 29.12.2014, а також збірку фото та творів фото живопису «Український Ренесанс», що підтверджує копією свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 17.12.2010. Проте на підтвердження вказаного позивач не надає самого твору, який, як стверджує позивач, є об`єктом авторського права. Крім того, суд не може прийняти, як належний та допустимий доказ по справі висновок експерта № 31-01 від 12.04.2019 року за результатами судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, проведеної судовим експертом Петренко Сергієм Анатолійовичем, яким підтверджується авторство [PERSON] на твір, адже відповідно до ст. 78 ЦПК України, такі обставини мають бути підтверджені певними засобами доказування. Також зазначений Висновок експерта не встановлює факт використання начебто об`єкта права інтелектуальної власності позивача відповідачем. Водночас судовим експертом на с. 12-13 Висновку зазначено, що Прапорець блакитно-жовтий, Значок Прапор двоколірний з Тризубом та інші складові збірки, є об`єктами авторського права. Такі висновки зроблені судовим експертом всупереч положенням пункту «г» ст. 10 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: Не є об`єктом авторського права державні символи України, державні нагороди; символи і знаки органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань; символіка територіальних громад; символи та знаки підприємств, установ та організацій, а також всупереч Рішенню Конституційного Суду України, яким чітко визначено символи держави Україна: прапор, герб, малий герб та неможливість використання авторства державних символів. Тобто [PERSON] не може бути автором символу «прапор України» або інших державних символів, що входять до складу Збірки, а лише є автором Збірки, що означає виключно право на підбір і розташування творів. Адже авторське право упорядника не поширюється на матеріали, з яких складається твір, тобто будь-яка особа має право використовувати їх на свій розсуд. Охороняється структура розташування матеріалів, їх оригінальний підбір і систематизація. Про це свідчать, зокрема, положення ст. 19 Закону України Про авторське право і суміжні права: Авторові збірника та інших складених творів (упорядникові) належить авторське право на здійснені ним підбір і розташування творів та (або) інших даних, що є результатом творчої праці (упорядкування). Упорядник збірника користується авторським правом за умови дотримання ним прав авторів кожного з творів, включених до складеного твору. Авторське право упорядника збірника не перешкоджає іншим особам здійснювати самостійний підбір або розташування тих самих творів та (або) інших даних для створення своїх творів. Згідно ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. За змістом ст. 435 та ч. 1 ст.437 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: первинним суб`єктом авторського права є автор твору; авторське право виникає з моменту створення твору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 ЦК України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 441 ЦК України використання твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо. Статтею 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» регламентовано право автора вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь- якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Відповідно до ст. 15 ч. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами. Тобто, предметом доказування у цій справі є саме протиправне використання твору, авторське право на який належить позивачу. Проте, як вбачається з вищезазначеного, позивач не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження протиправного використання саме відповідачем-2 твору, авторське право на який начебто належить позивачу, як і самого твору. Згідно п. 12 та п.42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним та відповідно і для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до\~ст. 141 ЦПК\~України, а саме у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного, Закону України «Про авторське право і суміжні права»,

Outcome: dismissed