Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] стягнення аліментів. Посилається на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано було шлюб 14.05.2006 року, який розірвано рішенням суду 12.03.2021 року. Вказує, що в шлюбі з відповідачкою, народилися діти - [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають із ним і повністю перебувають на його матеріальному утриманні та вихованні та місце проживання яких, на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.12. 2021 року, визначено за місцем реєстрації батька. Зазначає, що він самостійно матеріально утримує та належним чином турбується про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток і усі витрати на харчування, лікування, оздоровлення, дозвілля, одяг для дітей здійснює один; натомість відповідачка [PERSON] є працездатною особою, аліменти не сплачує на інших дітей. Вказує, що він також є працездатною особою, працює у приватній фірмі «Поляріс», обіймає посаду менеджера та загальна сума доходу його, за період з липня 2021 року по грудень 2021 року становила 35 638,83 гривень. Окрім наведеного, аргументує доводи позову і тим, що з отриманої ним заробітної плати, він щомісячно на кожну дитину витрачає по 4000 грн. на продукти харчування, особисті засоби гігієни, на одяг, взуття, ліки, сторонній догляд. Вважає, що відповідачка зобов`язана виконувати і обов`язок матері по утриманні дітей та регулярно допомагати йому в забезпеченні їх дітей для їх здорового та повноцінного розвитку. Просить, стягнути з [PERSON] , [INFO] , на його користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Рух справи та позиція сторін Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі. Відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з?явились, до початку судового засідання представник позивача спрямував до суду заяву згідно якої просив справу розглядати у його та позивача відсутність, позов просили задовольнити повністю та у разі неявки відповідача не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час місце розгляду справи повідомлялася завчасно, належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження, на подачу відзиву на позовну заяву, однак відзиву на позовну заяву відповідач не надала, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала відзив, суд дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, і по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.05.2006 року, який розірвано 12.03.2021 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області (а.с.7,8). В шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.20, 23, 24). Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.12. 2021 року (а.с. 9 - 14) визначено місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації та проживання позивача, батька [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.9-14). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців, [PERSON] зареєстрований і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22) Про аналогічне свідчить і досліджена довідка про склад сім`ї за місцем проживання (а.с. 25). Відповідно до довідки про доходи від 17.01.2022 року (а.с. 26), дохід [PERSON] становить за шість місяців 2021 року нарахований - 35638,83 грн. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обов`язку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.На даний час мінімальний розмір аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2022р. по 30.06.2022р. становить - 2618 грн.; з 01.07.2022р. по 30.11.2022р. становить - 2744 грн.; з 01.12. 2022р. по 31.12.2022р. становить - 2833 грн. Відповідно можна зробити розрахунок мінімального розміру аліментів: з 01.01.2022 по 30.06.2022 - 1309 грн.; з 01.07.2022р. по 30.11.2022р. - 1372 грн.; з 01.12.2022р. по 31.12.2022р. 1416,5 грн. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.За ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, зокрема те, що позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1ст.141 СК України), враховуючи, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, а також в ході розгляду справи не встановлено наявності у відповідача обмежень в його працездатності, отже він спроможний працювати та отримувати заробіток (дохід), а тому суд вважає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання спільних дітей аліментів у розмірі 3500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини. На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 15.02.2022 року (якщо ж позов (заява) пред`являється не особисто, а відправляється поштою, днем пред`явлення позову (заяви) вважається календарна дата прийняття відповідного листа поштою, засвідчена на поштовому штемпелі, а не день надходження до суду (дата реєстрації вхідної документації судом). Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 992 гривні 40 коп. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України , суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial