Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановить встановити факт належності їй трудової книжки [NUMBER] , яка була заведена 03.06.1981 року відділом кадрів Відділу робочого постачання Запоріжського залізнорудного комбінату на ім`я [PERSON] , [INFO] та диплому [NUMBER] , який 03.07.1981 року був виданий на ім`я [PERSON] про її навчання з 1978 року по 1981 рік у Дніпропетровському технолого-економічному технікумі. Свої вимоги мотивує тим, що після навчання у Дніпропетровському технолого-економічному технікумі була прийнята на роботу, та працівниками відділу кадрів Відділу робочого постачання Запоріжського залізорудного комбінату 03.06.1981 року була заведена трудова книжка [NUMBER] в якій зазначалося її дівоче прізвище [PERSON] . 06.06.1982 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] і набула прізвище чоловіка - [PERSON] . На трудовій книжці було закреслено дівоче прізвище « [PERSON] » та зазначено « [PERSON] ». У подальшому Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.1998 року шлюб було розірвано. В 2021 році заявник отримала статус особи з інвалідністю ІІІ-ої групи з загального захворювання, та звернулася до Відділу обслуговування громадян №12 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії по інвалідності, однак працівники пенсійного фонду при визначенні трудового стажу не врахували час праці, яка відображена у трудовій книжці записами під дівочим прізвищем заявника, також не прийняли до уваги документи та архівні витяги. Працівники пенсійного фонду не визнали і диплому [NUMBER] про навчання у Дніпропетровському технолого-економічному технікумі, яким опосередковано підтверджується праця заявника в якості продавця. Також в усній формі було роз`яснено, що в зв`язку з відсутністю свідоцтва про укладення шлюбу, нічим підтвердити факту зміну прізвища немає, а отримати такий документ або ж витяг заявник також не має можливості, адже при укладенні шлюбу її колишній чоловік мав прізвище « [PERSON] », а в актовому записі записано як « [PERSON] ». Посилаючись на вказані обставини та на те, що іншим чином встановити дані факти неможливо, просила суд задовольнити заяву. 07.02.2022 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд задовольнити вимоги з підстав викладених у заяві та розглянути справу за її відсутності. Заінтересована особа до суду не з`явилася, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області також надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника управління в зв`язку з виробничою завантаженістю, при цьому заперечень проти задоволення вимог [PERSON] не мають. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності їй диплома виданого Дніпропетровським технолого-економічним технікумом серії [NUMBER] від 03.07.1981 року, трудової книжки [NUMBER] , яка була заведена 03.06.1981 року відділом кадрів Відділу робочого постачання Запоріжського залізнорудного комбінату на ім`я [PERSON] . Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорта заявника серії [NUMBER] , виданого 9 грудня 1997 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області прізвище значиться як « [PERSON] » (а.с. 6). Згідно диплома серії [NUMBER] від 03.07.1981 року, виданого Дніпропетровським технолого-економічним технікумом прізвище заявника зазначено « [PERSON] » (а.с. 18). 06.06.1982 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] і набула прізвище чоловіка - [PERSON] . На трудовій книжці було закреслено дівоче прізвище « [PERSON] » та зазначено « [PERSON] », та зроблено запис, мовою оригіналу: «Согласно паспорта фамилия после замужества изменена на «[PERSON]». Крім того, факт зміни у трудовій книжці дівочого прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » підтверджено Архівними витягами архівного відділу виконкому Чорноморської міської Ради Одеського району Одеської області № 439 від 18.11.2021 року та № 448 від 26.11.2021 року у яких містяться копії наказів, де зазначено, що в зв`язку із зміною прізвища та на підставі нового паспорту [NUMBER] [PERSON] слід вважати [PERSON] . Судом встановлено та доведено, що диплом серії [NUMBER] від 03.07.1981 року Дніпропетровського технолого-економічного технікуму дійсно належить [PERSON] , даний факт підтвердився у судовому засіданні матеріалами справи. Також в заяві заявник просить встановити факт належності їй трудової книжки серії [NUMBER] . Як видно з матеріалів справи прізвище заявника в даній трудовій книжці записано, як в свідоцтві про народження « [PERSON] ». В подальшому на підставі свідоцтва про шлюб зазначено прізвище « [PERSON] ». Факт належності правовостановлюючих документів має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення нею пенсії, тому заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати суд залишає за заявником. На підставі викладеного та

Outcome: approved