Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

28 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, та свідоцтва про право власності на житло. У вказаній квартирі окрім позивача, третьої особи [PERSON] , яка є дружиною позивача, зареєстрований відповідач, який є сином позивача та третьої особи [PERSON] . Відповідач з вересня 2014 року не проживає в спірній квартирі, створив свою сім`ю, в квартирі не з`являється, однак добровільно зніматись з реєстрації у спірній квартирі не бажає. Позивач самостійно сплачує вартість всіх комунальних послуг, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду. 19 січня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що відповідач по справі є його сином та сином третьої особи [PERSON] . Зазначив, що син не проживає у спірній квартирі з 2014 року, оскільки вступив у шлюбні відносини. Пояснив, що із сином не спілкується і місце проживання останнього йому не відомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи- виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просила ухвалити у відповідності до чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суду пояснила, що відповідач є її сином та сином позивача. Зазначила, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2014 року, оскільки він створив сім`ю з дівчиною з якою вона та позивач не знайшли спільної мови. Пояснила, що з 2014 року вони з сином не спілкуються, сина не зустрічала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з позивачем, третьою особою та відповідачем вона знайома, оскільки є сусідкою сторін. Проживає по сусідству з 2010 року, їй достеменно відомо, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2014 року. Суд, заслухавши позивача, третю особу, свідка, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-4327, свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 26 травня 1994 року (а.с. 7-8). Як вбачається з копії довідки, виданої ОСББ «КР Кропивницького 55» від 22 грудня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] , окрім [PERSON] , який є власником квартири, зареєстровані також [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача (а.с. 11). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого головою правління ОСББ КР «Кропивницького 55», згідно якому відповідач [PERSON] з вересня 2014 року не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с. 10). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачу на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved