Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , який був уточнений 30.11.2021, де просить розірвати договір оренди №2049 від 04.11.2019 з відповідачкою, з виселенням її з орендованого приміщення та стягнути з останньої на користь позивачки орендну плату в розмірі 26536 грн. 59 коп., матеріальні збитки в розмірі 10150 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1816 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, окремого майна адміністративної будівлі, розташованої по [ADDRESS] , посвідченого нотаріусом 08.07.2020 за реєстраційним номером 737 [PERSON] стала власником вказаного майна, як фізична особа. [PERSON] було направлено повідомлення, де роз`яснено, що нежитлові приміщення будівлі перейшли у власність позивачки. На звернення [PERSON] до відповідачки від 06.04.2021 про укладення додаткової угоди про внесення змін до договору оренди № 2049, була отримана відповідь, що [PERSON] не визнає позивачку як власника орендованого майна, відмовляючись від внесення змін до договору оренди та підпису додаткової угоди з питання зміни орендної плати. Позивачка вказує, що [PERSON] порушує п.3.5 вищевказаного договору, щодо розміру орендної плати та її сплати, створила перешкоду в доступі до об`єкту оренди під час проведення загального ремонту будівлі, що перешкодило встановленню нової системи опалення, внаслідок чого позивачка понесла матеріальні збитки більше ніж на 10150 грн. Всупереч вимог договору [PERSON] без дозволу передала у користування частину орендованого приміщення приватному підприємцю [PERSON] . З урахуванням того, що сторона відповідача створює перешкоди в ремонті, в утриманні належного позивачу майна та добровільно розірвати укладений договір оренди, [PERSON] змушена звернутися до суду. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 10.08.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки між сторонами фактично виник спір, як між фізичними особами-підприємцями під час здійснення господарської діяльності. Постановою Черкаського апеляційного суду від 05.10.2021 вищевказану ухвалу скасовано та повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 01.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 17.12.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Ігнатенка В.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що після набуття права власності на спірне приміщення позивачці було передано попереднім власником ключі від усіх дверей, які позивачка неодноразово використовувала для доступу до приміщення. Зокрема [PERSON] у відсутність відповідача провела ремонтні роботи по заміні труб опалення, тому вимога про стягнення збитків не підлягає до задоволення. Щодо передачі відповідачем ключів іншій особі ФОП [PERSON] вказує, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання послуг, а саме відповідачка навчає її перукарському мистецтву та надає можливість практикувати з клієнтами відповідача. Ніякого договору суборенди не існує і приміщення використовується відповідно до умов договору оренди №2049. Крім того, [PERSON] з 20.08.2021 не є суб`єктом господарювання. Відповідач в повному обсязі та у встановлений строк відповідно до умов договору сплачує орендну плату, тому заборгованість перед позивачем відсутня. Вважає, що підстави для дострокового розірвання договору відсутні, а вимога про стягнення збитків та орендної плати є безпідставною, так як і вимога про виселення. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 20.12.2021 підготовче провадження закрито та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі та свідків. Представник позивача адвокат Черкас Ю.П. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Вказує, що своїми діями відповідач порушує права позивачки [PERSON] . Представник відповідача адвокат Ігнатенко В.М. та відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Вказавши, що умови договору відповідачка не порушує, а тому відсутні підстави для дострокового розірвання договору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з кінця жовтня 2019 року по 31.12.2019 працювала начальником відділу статистики, який знаходився в приміщенні, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Бачила, що в приміщенні, яке орендує [PERSON] працювала також ще одна дівчина, яку вона особисто не знає. Бачила їх там декілька разів, так як заносила платіжні документи на комунальні послуги, в період з кінця жовтня до по грудень 2019 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що отримала свідоцтво про те, що є перукарем 3 категорії, але за спеціальністю майже не працювала, досвіду було замало. Для того, щоб у неї був трудовий стаж, чоловік оформив її як фізичну особу підприємця, і вона раніше, в період проживання разом з батьками у Чигиринському району, у їхньому житлі приймала людей та надавала їм перукарські послуги. В червні 2021 року з відповідачкою [PERSON] уклала договір про надання послуг перукарської майстерності, і з того часу відвідувала відповідачку від якої отримувала теоретичні та практичні навики задля підвищення власної кваліфікації. Будь-яких договорів оренди чи суборенди ні з ким не укладала. Також пояснила, що до того як уклала договір щодо перукарської майстерності, відвідувала відповідачку за місцем її роботи як клієнт. Якщо [PERSON] приносили квитанції про сплату за оренду приміщення та комунальних послуг, вона їх особисто не брала, а просила залишити на робочому місці відповідачки. Не заперечує факту, що періодично знаходилась у приміщенні розташованому за адресою [ADDRESS] , і 25.06.21 чоловік позивачки, примусив її підписати акт прийому-передачі ключа від вхідних дверей орендованого приміщення, яке нібито було у її суборенді, що насправді не відповідало дійсності. Оскільки [PERSON] погрожував, що буде поставлений домофон, і вона з [PERSON] не зможуть потрапити до приміщення, підписала акт та отримала ключ від домофона, який так і не був встановлений. Додатково пояснила, що з серпня 2021 її підприємницька діяльність припинена. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала у відділі статистики, який знаходився по [ADDRESS] , здійснювала перепис населення. Їй відомо, що з 2019 року [PERSON] орендувала приміщення за вищевказаною адресою, де надавала послуги манікюру, і разом з нею працювала [PERSON] , яка надавала послуги перукаря. В 2020 відділ статистики реорганізовували, і її керівництво, яке знаходиться в м.Черкаси, усно уповноважили передавати [PERSON] квитанції про сплату послуг і оренди. З січня по липень 2020 року вона заходила до спірного приміщення з метою віддати квитанції, де бачила [PERSON] та [PERSON] , які там працювали. Зі слів позивачки їй відомо, що приміщення орендоване [PERSON] залишилося без опалення, так як остання не допустила власницю для здійснення ремонтних робіт. Суд, заслухавши думку сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-прожаду об`єкта малої приватизації державної власності, окремого майна Адміністративна будівля (літ.А2); ганок а; ганок 1а; ганок 2а; пожежна драбина 3а; загальною площею 502,3 кв. м. (місцезнаходження об`єкта: [ADDRESS] ) за результатами електронного аукціону із зниженням стартової ціни №UA-PS-2020-05-05-000059-3 від 08.07.2020, власником вищевказаного майна є фізична особа [PERSON] (а.с. 22-25). Вказане підтверджується, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217006442 від 20.07.2020 (а.с. 26). 04.11.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, в особі заступника начальника Регіонального відділення начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Плахи В.В. та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №2049 відносно спірного приміщення (а.с. 27-32). Відповідно до п.10.1 вказаного договору, він є укладеним строком на 2 роки і 364 дні, що діє з 04.11.2019 до 02.11.2022 включно. Так, позивач вказує, що відповідачкою [PERSON] порушено пункти договору, які відповідно до п.10.7 даного договору дають підстави достроково розірвати його на вимогу орендодавця, а саме: - п. 3.5 відповідно до якого, розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї сторони у разі зміни методики її розрахунку, зміни орендної ставки, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством; - п.5.5 відповідно до якого, орендар зобов`язується забезпечити орендодавцю і балансоутримувачу доступ на об`єкт оренди з метою контролю за його використанням та виконанням умов договору; - п.6.2 орендар не має права здавати в суборенду орендоване майно. Позивачем на адресу [PERSON] надсилалось повідомлення від 06.04.2021 про укладення додаткової угоди (а.с. 33), також надано додаткову угоду №1 до договору оренди №2049 від 04.11.2019 індивідуально визначеного нерухомого майна від 06.04.2021, яка відповідачем підписана не була (а.с. 34). Відповідач [PERSON] зверталась із заявою від 29.04.2021 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області з якого вбачається, що у зв`язку з тим, що ФОП [PERSON] не є стороною договору, пропозицію останньої вважає неприйнятною та просила урегулювати даний спір відповідно до умов договору (а.с. 35-36). На що [PERSON] отримала відповідь від 28.08.2020 №18-12/01-3341, відповідно до якої спірне майно приватизоване, на підставі ЦК України сторони не позбавлені вносити зміни до договору та рекомендовано звернутися до власника майна (а.с. 37). Відповідно листа [PERSON] адресованого [PERSON] вбачається, що реєстрація переходу права власності на спірне приміщення здійснено на [PERSON] , а у Управління відсутні повноваження орендаря щодо вказаного об`єкта. Повторно запропоновано підписати додаткову угоду (а.с. 39-40). 14.06.2021 [PERSON] направила [PERSON] лист про звільнення приміщення, оскільки пропозицію щодо укладення додаткової угоди було відповідачкою проігноровано, вона займає площу власником якої є позивачка незаконно, тому просить звільнити займане приміщення (а.с. 41-42). [PERSON] 19.03.2021 звернулась до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях з метою встановлення чи можливо на підставі договору №2049 від 04.11.2019, в зв`язку зі зміною власника, укласти додаткову угоду про збільшення орендної плати (а.с. 43). На що отримала відповідь від 06.04.2021 №50-1201-1377 згідно якої, розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (а.с. 44). Відповідно до акту прийому-передачі ключа до вхідних дверей орендованого приміщення від 25.06.2021 ФОП [PERSON] (орендодавець), а ФОП [PERSON] (яка працює у ФОП [PERSON] орендуючи у неї частину орендованого у [PERSON] приміщення) отримує ключ від вхідних дверей до окремого індивідуально визначеного нерухомого майна приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 36,81 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому знаходиться її робоче місце перукаря (а.с. 45). 05.07.2021 року [PERSON] направила [PERSON] попередження, з якого вбачається, що у зв`язку з порушенням п.3.5, п.5.5, п.6.2 договору оренди [PERSON] , позивачка розриває з нею спірний договір та просить розрахуватися за орендоване приміщення за травень, червень, липень 2021 року зі сплатою орендної плати у розмірі 17608 грн. 53 коп., зі звільненням орендованого приміщення до 01.08.2021 (а.с. 46-47). Позивачем надано довідку про те, що при використанні будівельних матеріалів на проведення отоплення в спірному приміщенні, внаслідок того, що [PERSON] не надала можливості встановити отоплення до інших приміщень, яке повинно було йти через орендоване приміщення, призвело до додаткових витрат на придбання матеріалів на суму 10150 грн. (а.с. 53). Також надано товарний чек від 13.04.2021 на суму 51160 грн. (а.с. 54), та товарний чек від 13.04.2021 на суму 41010 грн. (а.с. 55), та схеми проведення опалення спірного приміщення за різних ситуацій (а.с. 56-57). Щодо порушення відповідачкою [PERSON] п.3.5. Договору оренди №2049 від 04.11.2019, суд вказує наступне. Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України). Отже, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Згідно ч.1 ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно із вимогами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються. Разом із відзивом на позовну заяву відповідачка [PERSON] надала копії квитанцій (а.с. 128-131) відповідно до яких [PERSON] сплачує ФОП [PERSON] орендну плату, яка встановлена умовами договору №2049 від 04.11.2019. Оскільки зміна умов договору не можлива в односторонньому порядку, суд приходить до висновку, що [PERSON] не порушила вимог п.3.5 спірного договору та вчасно, належним чином сплачує позивачу орендну плату, тому вимога [PERSON] щодо стягнення орендної плати, збільшеної односторонньо позивачем, в розмірі 26536 грн. 59 коп. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відносно порушення [PERSON] п.5.5 спірного договору, а саме створення перешкод в доступі до об`єкту оренди під час ремонту будівлі, що перешкодило у встановленні нової системи опалювання в орендованому приміщенні, внаслідок чого позивачка понесла матеріальні збитки більше ніж на 10150 грн., що призвело до погіршення наявного майна, суд зазначає наступне. Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим порушенням збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Але право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Таким чином, зі змісту ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України, вбачається, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести протиправність поведінки заподіювача збитків, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, наявність збитків та їх розмір. Так, судом встановлено, що після набуття права власності позивачем на спірне приміщення їй було передано попереднім власником ключі від усіх дверей і від вхідних, і від приміщення. На підтвердження понесених збитків, у зв`язку з неможливістю встановити опалення через орендоване приміщення, під час проведення ремонтних робіт, позивачка надала довідку (а.с. 53), товарні чеки від 13.04.2021 (а.с. 54-55), а також схеми приміщень (а.с. 56-57). Довідка, надана позивачкою, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки складена позивачем особисто на власний розсуд. Надані суду товарні чеки лише містять перелік матеріалів, які було придбано, і не можуть підтверджувати факт того, що позивачка могла використати одну суму на проведення опалення, а використала іншу - завищену. З товарних чеків не можливо встановити, хто є покупцем та з якою метою, були використані товари, жодних інших допустимих доказів актів чи висновків експерта до суду надано не було. Надані позивачем, альтернативні схеми експлікації проведення опалення в обхід приміщення, яке орендувала відповідач, до якого остання не надала доступ, не може бути доказом того, що [PERSON] не надала доступ до приміщення для проведення ремонтних робіт, і не є документом, що саме таким чином було проведено опалення на даний час. Самі по собі, а також в своїй сукупності, схеми приміщення та товарні чеки на придбання товару, не можуть бути доказом фактів, які просить встановити позивач. Також суд, враховує те, що позивачка мала ключі від орендованого [PERSON] приміщення та могла скористатися ними у будь-який час, тому не вважає, що [PERSON] перешкодила у доступі орендодавцю і балансоутримувачу з метою контролю за його використанням та виконанням умов договору. Зворотнього суду не доведено. Щодо порушення [PERSON] п.6.2 спірного договору, а саме того, що остання не мала права здавати в суборенду орендоване майно, суд приходить до наступного. Згідно ст.774 Цивільного кодексу України Передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №3 про надання послуг перукарської майстерності від 23.06.2021, відповідно до якого [PERSON] надає навчальні курси перукарської майстерності [PERSON] , згідно навчальної програми (а.с. 124-125), що було підтверджено свідком [PERSON] у судовому засіданні. Діяльність [PERSON] , як фізичної особи-підприємця була припинена 20.08.2021, що підтверджується витягом із запиту Міністерства юстиції України Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 126). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] часто знаходилась в орендованому [PERSON] приміщенні, і кожна займалася своїм видом діяльності. Щодо існування між ними договірних відносин, свідкам нічого не відомо. Відтак показання вищезазначених свідків не можуть свідчити про існування договору суборенди, який би міг бути підставою для розірвання договору оренди приміщення як істотне порушення умов договору. Отже, договір суборенди між [PERSON] та [PERSON] не укладався, і хоча остання перебувала в одному приміщенні з [PERSON] та надавала певні послуги, що з достовірністю встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не мала жодних прав і обов`язків орендаря і її перебування в приміщенні залежало виключно від волевиявлення [PERSON] . Крім того, позивачка [PERSON] самостійно надала ключі [PERSON] від спірного орендованого приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі ключа до вхідних дверей від 25.06.2021, що свідчить про відсутність заперечень позивачки щодо перебування [PERSON] в ньому. За змістом статей 598 та 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, виходячи із змісту частини першої статті 759 та частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Загальним правилом оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суд має встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , так як [PERSON] сплачує орендну плату у встановленому договором оренди обсязі та у встановлений строк, підстави для зміни розміру орендної плати, визначені договором чи законом відсутні, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що [PERSON] здійснювала перешкоди в доступі до спірного приміщення для проведення опалення, у зв`язку з чим [PERSON] отримала збитки в сумі 10150 грн. Факту надання приміщення відповідачкою [PERSON] в суборенду [PERSON] , не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача. Частинами 1, 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження суми понесених судових витрат на правничу допомогу представником позивача до суду надано: ордер про надання правової допомоги, попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, яким визначено вартість послуг адвоката у розмірі 10 000 грн, акт-розрахунок від 16.02.2022 до договору про надання правової допомоги № 14/12/21-2 від 14.12.2021, згідно з яким відповідачу були надані наступні юридичні послуги по цивільній справі №696/727/21 усна консультація, підготовка та подання відзиву, представлення інтересів клієнта у судових. Акт містить розрахунок розміру адвокатського гонорару, який становить за 8 годин роботи адвоката 12000,00 грн. Представником відповідача, на підтвердження своїх вимог, не надано договір про надання правової допомоги, на який він посилається, відсутній акт виконаних робіт, а також доказ того, що на рахунок адвоката відповідачкою було внесено суму коштів зазначену в акті. В той же час, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, з урахуванням критерію розумності та реальності розміру витрат, їх необхідності, та враховуючи заперечення представника позивача, який просив зменшити розмір витрат визначений стороною відповідача та не брати до уваги акт-розрахунок суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі дійсно відповідачем понесені витрати на правову допомогу, однак їх розмір є завищеним, неспівмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом. Тому суд,

Outcome: approved