Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 25000 гривень щомісячно з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації, а також стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 10000 гривень, починаючи з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною шестирічного віку, а також понесених судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2013 р. В зв`язку з різними поглядами на життя, несумісністю характерів, систематичні непорозуміння подружні стосунки фактично були припинені в грудні 2015 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин залишився проживати з позивачем, та, як вона зазначає, знаходиться на її повному утриманні. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на її утримання, хоча вона знаходиться у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, та сина, а тих коштів, які він час від часу перераховує, недостатньо для забезпечення дитини і дружини. Намагання укласти угоду щодо порядку та розміру утримання не призвели до результату. Позивач зазначає, що дитини в зв`язку з великою кількістю хвороб потребує особливого догляду, і витрати на утримання сина є досить великими, в зв`язку з чим вона вимушена звертатись за допомогою до своїх батьків та запозичати грошові кошти. Відповідач має достатні доходи, які приховує, не має хронічних захворювань та інвалідностей і може надавати належну допомогу на утримання сина та дружини. Позивачу відомо, що відповідач займається будівельним бізнесом, має свою будівельну бригаду та розмір його щомісячного доходу становить близько 70-100 тисяч гривень. З огляду на викладене, позивач просить стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі, заявленому згідно позовних вимог. 21.10.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва було відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідач надав письмові пояснення, згідно яких заперечив проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини, а вимоги щодо стягнення аліментів на утримання сина просив задовольнити частково. В обґрунтування заперечень послався на відсутність постійного доходу, наявності на праві власності транспортних засобів та нерухомого майна, перебування на його утриманні неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним, та батьків похилого віку. 14.04.2021 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач з літа 2020 року припинив в добровільному порядку надавати допомогу на утримання дитини та дружини, а до цього періоду надавав її нерегулярно і в неналежному розмірі, якого не вистачає для забезпечення нормального рівня життя і розвитку. Крім того, позивач та її представник посилались на те, що відповідач реально приховує свої доходи, хоча має достатній рівень матеріального забезпечення. В зв`язку з станом здоров`я дитини та позивача вони потребують значних витрат, однак відповідач відмовляється в добровільному порядку досягти згоди щодо розміру та порядку їх утримання. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача, а вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини просили задовольнити частково, в розмірі, що не перевищує гарантованого державою рівня забезпечення дитини, оскільки відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості, не має постійного доходу, на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина, батьки похилого віку, мати є інвалідом. Крім того, відповідач та його представник зазначили, що докази, які надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат, не містять інформацію про платника, а також що ці витрати дійсно були понесені на дитину. Відповідач посилався на те, що він добровільно надавав допомогу на утримання дитини, однак, позивач вимагає значних коштів, які він не може сплачувати. Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.08.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис 1881 (а.с. 20, т.1) Від даного шлюбу [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.22 т.1). На час розгляду судом справи неповнолітня дитина проживає з матір`ю. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, яка з 26.12.2019 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, що підтверджено довідкою Вищої кваліфікаційної комісії суддів України №14-22 від 02.07.2020 р. (а.с.31, т.1). Також суд враховує відомості про розмір доходів відповідача, який не має постійного заробітку і перебуває на обліку з 22.03.2021 р. в Київському міському центрі зайнятості, що підтверджується довідкою (а.с. 180 т.2). Докази, які б свідчили про наявність інших доходів у відповідача та їх розмір матеріали справи не містять, однак в ході розгляду справи відповідач визнав, що має мінливий дохід, оскільки інколи надає послуги з ремонту. Посилання позивача на наявність у відповідача прихованих значних доходів не знайшли свого підтвердження та не доведені будь-якими доказами. Також в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження наявність у відповідача на праві власності транспортних засобів та нерухомого майна. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Позивачем ні при зверненні до суду, ні в ході розгляду справи, не надано достатніх доказів, які б підтверджували, що розмір її витрат на утримання дитини щомісяця становить близько 40000 тисяч гривнеь, на що вона посилалась. Суд враховує розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення його життєдіяльності та гармонійного розвитку, з огляду на положення Закону України «Про Державний бюджет України». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2022 р. становить 5135 гривень. Суд враховує відомості про стан здоров`я неповнолітнього [PERSON] , який відповідно до довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 3 перебуває на диспансерному обліку у лікарів: педіатра, невролога, алерголога, гастроентеролога. Також суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, має утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Суд вважає, що розмір аліментів, пред`явлений позивачем до стягнення з відповідача, є необгрунтований і недоведений позивачем. Витрати, які позивач несе на додатковий розвиток дитини, його лікування є додатковими витратами в розумінні закону і підлягають стягенню в порядку ст.185 СК України. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вимоги позивача в частині стягнення аліментів на її утримання не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини та та Консультативного висновку спеціаліста (а.с.35, 40) [PERSON] має затримку розвитку речового мовлення, поведінкові реакції. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною шестирічного віку в розмірі 10000 гривень, посилаючись на наявність у неї хронічних захворювань потребує значних матеріальних затрат та посилаючись на складну економічну ситуацію в країні. Однак, позивачем не надано достатніх доказів, які підтверджують необхідність таких витрат за станом здоров`я, їх призначення спеціалістом, а також не підтверджено, що вона несе такі витрати щомісяця. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, зважаючио на те, що з боку відповідача не надано доказів на підтвердження неможливості надання матеіарльної допомоги на утримання дружини, зважаючи на всі обставини, які враховуються при призначенні аліментів, це і наявність на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей, відсутність сталого доходу, його вік, стан здоров`я, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача частково та стягнення з відповідача на її утримання аліментів в розмірі 2500 гривень до досягнення дитиною шестирічного віку. Беручи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи досліджені судом докази та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду. Крім того, при вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на отримання правничої допомогу, в розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання правової допомоги №2020/49, опис виконаних робіт та витраченого часу, підтвердження про оплату послуг. Надані послуги є пов`язаними з розглядом даної справи. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, в розмірі 7000 гривень, що становить 1/5 від заявлених позовних вимог, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial