Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідачів [PERSON] , Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області. Просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на садибу з двома житловими будинками з належними до них господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , та належала померлому [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. [INFO] помер її чоловік, [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді садиби з двома житловими будинками [ADDRESS] , що складається з: Житловий будинок літ. «А» загальною площею 37,60 кв.м. і житловою площею 27,90 кв.м. 1920 року побудови, житловий будинок літ. «Б» загальною площею 62,40 кв.м. і житловою площею 25,40 кв.м. 1969 року побудови з належними до них господарськими та побутовими будівлями і спорудами: літня кухня літ. «В», сарай літ.«Г», сарай літ.«Д», сарай літ. «Е», сарай літ.«Ж», гараж літ.«З», підвал літ. «Пд», свердловина літ. «К»; вбиральня літ. «Л», що знаходиться в [ADDRESS] . Крім неї, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , який спадщину прийняв, про що подали відповідні заяви. Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку за законом чи за заповітом не має. 03 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про поділ спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . Згідно договору, [PERSON] успадкувала садибу з двома житловими будинками [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2485 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7320584000:04:001:0214, а [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 2,8178 га у межах згідно з планом, що розташована на території Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області кадастровий номер 7320584000:04:001:0081, земельну ділянку площею 0,3515 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7320584000:04:001:0215. Вона, як спадкоємець за законом прийняла спадщину, оскільки своєчасно звернулася до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І. із заявою про оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті чоловіка. Однак, не дивлячись на те, що спадщину прийняла своєчасно, спору відносно спадкового майна немає, нотаріус своєю постановою 03 лютого 2022 року №44/02-31 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилалася на обставини викладені в позові, просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. В судове засідання представник відповідача Берегометської селищної ради не з`явився, належним чином повідомлені про час та місце засідання, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від Берегометської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце засідання. До початку судового засідання відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, просить задовольнити. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачами, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва по смерть Серія [NUMBER] , виданого 20 лютого 2019 року виконавчим комітетом Лукавецької сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11, копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого Лукавецькою сільською радою 20.05.1973 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із садиби з двома житловими будинками та господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . З копії технічного паспорту на садибу з двома житловими будинками, що житловий будинок під літ. «А» 1920 року побудови, житловий будинок літ. «Б» 1969 року побудови з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] . вартістю 297595,00 гривень. З довідки Вижницького районного бюро технічної інвентаризації №4/93 від 30.09.2021 року вбачається, що право власності на садибу з двома житловими будинками з належними до них господарськими будівлями і спорудами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в книгах Державної реєстрації не зареєстровано. З довідки виконавчого комітету Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області №1763 від 16 вересня 2019 року та згідно виписки з погосподарської книги №1-1496 від 01.10.2021 року, виданої Лукавецьким старостинським округом №1 Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області вбачається, що власником садиби з двома житловими будинками, який розташований в [ADDRESS] був [PERSON] . Право власності за життя не зареєстрував. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І. №44/02-31 від 03 лютого 2022 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з садиби з двома житловими будинками з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] відмовлено у зв`язку із тим, що нею не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно. При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів спадкової справи №164/2021 до майна померлого [PERSON] вбачається наступне: 29.09.2021 року позивачка [PERSON] подала заяву до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І. про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . 03 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . Згідно п.3.а) договору, [PERSON] успадкувала: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2485 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7320584000:04:001:0214. Згідно п.3.б) договору [PERSON] успадкував: земельну ділянку площею 2,8178 га у межах згідно з планом, що розташована на території Лукавецької сільської ради Вижницького району Чернівецької області кадастровий номер 7320584000:04:001:0081 та земельну ділянку площею 0,3515 га у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 7320584000:04:001:0215. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, домоволодіння, яке складається з садиби з двома житловими будинками та господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок під літ. «А» 1920 року побудови, житловий будинок літ. «Б» 1969 року побудови, інші особи на володіння та користування даною садибою з двома житловими будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Що стосується позовних вимог [PERSON] до Берегометської селищної ради Чернівецької області, про визнання права на спадкове майно у порядку спадкування за законом, судом встановлено наступне. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та Верховним Судом в постановах від 06 травня 2019 року у справі № 522/4687/14-ц та від 5 серпня 2020 року у справі № 733/529/17. Предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки у вказаній справі спадкоємцями, які прийняли спадщину являються [PERSON] та [PERSON] , належним відповідачем є [PERSON] , підстави для залучення до участі у справі у якості відповідача Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецькій області, були відсутні. Встановивши, що у даній справі позов заявлено до неналежного відповідача - Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецькій області, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову [PERSON] до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved