Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який мотивувала тим, що 23.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. винесено виконавчий напис № 217884, яким звернуто стягнення заборгованості у безспірному порядку у сумі 52939,03 гривень з боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Брайт Інвестмент» у кредитних правовідносинах. Дана інформація стала відома з копії документів по ВП №67718372, зокрема, з постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2021 року та з постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 01.12.2021 року. 08.12.2021 року приватному виконавцю було подано адвокатський запит з вимогою надіслати завірені копії виконавчого напису, постанови про арешт майна (коштів) боржника та розрахунку заборгованості. Неправомірність виконавчого напису випливає з наступного . Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 пункту 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року у цій же справі було відкрите касаційне провадження та до закінчення касаційного розгляду зупинено виконання постанови апеляційного суду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року касаційний розгляд справи було закінчено, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено у задоволенні відповідної заяви про перегляд вищезазначеної ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Згідно положень п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Отже, станом на час вчинення виконавчого напису нотаріуса 10.11.2020 року стягувати заборгованість за кредитним договором не було передбачено законодавством, а правові норми щодо переліку документів, за якими проводиться стягнення заборгованості у безспірному порядку були іншими. П.1зазначеного Переліку визначається, що для одержання грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Крім того, зазначає, що вона ніколи не укладала кредитних договорів з ТОВ «Брайт Інвестмент». З урахуванням наведеного просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №217884 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» 52939,03 гривень. 24.12.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Третім особам встановлено строк на подачу пояснень щодо позову та відзиву на позов. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась особам, які беруть участь у справі та була отримана відповідачем 14.01.2022 року, третьою особою - приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюк А.М. - 10.01.2022 року. У встановлений строк відзив на позов, пояснення щодо позову не подано. 03.02.2022 року відповідачем у справі ТОВ «Брайт Інвестмент» подано заяву про залучення у справі правонаступника відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРН ХОФ Інвест» код ЄДРПОУ 44440150, місцезнаходження: 01054, м.Київ, вул. Тургенєвська, 34, оскільки 18.01.2022 року між ТОВ «Брайт Інвестмент» та ТОВ «ХОРН ХОФ Інвест» було укладено Договір №1801/К-1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого, останнє набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів у тому числі за кредитним договором №437/П/05/2008-980 від 23.09.2008 року укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Подана заява не підлягає задоволенню, оскільки визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Залучення та заміна відповідача, згідно ст.51 ЦПК України, проводиться за клопотанням позивача. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про можливість виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за зверненням відповідача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. З матеріалів справи слідує, що 01.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком Андрієм Миколайовичем відкрито провадження №67718372 з виконання виконавчого напису №217884 виданого 23.06.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" заборгованості у розмірі 52939, 03 гривень. [PERSON] 13.09.2014 року зареєструвала шлюб, після реєстрації якого змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 13.09.2014 року. Стороною позивача витребовувався виконавчий напис у приватного нотаріуса Київського МНО Остапенка Є.М., однак наданий не був. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 вказаного Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 вказаного Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Верховний Суд у Постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже, не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок зроблено з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р., якою визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі №826/20084/14. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Водночас, у спорах між боржниками і стягувачами, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, зокрема про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, належним відповідачем є стягувач (кредитор) на користь якої було вчинено виконавчий напис, оскільки предметом позову є спір про право. Нотаріус можу бути залучений до розгляду таких справ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача, тому оспорений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову подано квитанції банку на суми: 908,00 гривень та 454,00 гривні, відповідно.

Outcome: approved