Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

23 грудня 2020 року [PERSON] звернулася в Радехівський районний суд Львівської області з позовом до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] - баба позивача. [INFO] помер [PERSON] - дід позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається зокрема із будинку по [ADDRESS] , площею 51,2 кв. м, який розташований на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, який належав колгоспному двору [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, за записом в реєстровій книзі за №158, виданого виконкомом Лопатинської селищної ради 27.09.1979 року, на підставі рішення 63 від 10.07.1979 року. Згідно, довідки Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області від 26.02.2009 року №295 [PERSON] являлась останнім членом колгоспного двору станом на 01.07.1990 року та інших членів двору не було. Заповіт від імені померлої виконкомом селищної ради не посвідчувався. Заборгованостей по сплаті податкових та страхових платежів станом на 1991 рік немає. Маючи намір оформити свої права на спадкове майно баби, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено. У зв`язку із вказаним, вона як спадкоємець звертається до суду, щоб визнати право власності на спадкове майно, так як у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку, а також враховуючи те, що вказані обставини унеможливлюють реалізацію її майнових прав, як спадкоємця. Враховуючи викладене [PERSON] являлась останнім і єдиним членом колгоспного двору. Ця обставина підтверджується наданими доказами. Таким чином, [PERSON] являлась одноосібним власником будинку по [ADDRESS] . Просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті [INFO] [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Визнати за [PERSON] право власності на будинок по [ADDRESS] , площею 51,2 кв. м, який розташований на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.3-7). У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без його участі, позов підтримує повністю та просить задоволити (а.с.27). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.47). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 25 березня 1991 року (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , що видно з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 10.07.1979 року (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 04.01.2020 року (а.с.38). Родині відносини підтверджуються свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00024573209 від 15.11.2019 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00033722313 від 17.11.2021 року (а.с.19-22, 35-42). Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 27 вересня 1979 року, житловий будинок в [ADDRESS] , належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] , що підтверджується також Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №21056628, довідкою - характеристикою №6443 КП ЛОР «ЧМБТІ» від 19.11.2019 року (а.с.12,16-17). Як видно з довідки №2165 від 06.12.2019 року виданої виконкомом Лопатинської селищної ради, на день смерті померлої [PERSON] , яка померла [INFO] разом з нею в одному будинку, який знаходиться в [ADDRESS] проживала без реєстрації: внучка - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до довідки №295 виконкому Лопатинської селищної ради, померла [PERSON] являлась останнім членом колгоспного двору станом на 01.07.1990 року і інших членів двору не було. Заповіт від імені померлої не посвідчувався. Заборгованостей по сплаті додаткових та страхових платежів станом на 1991 рік, немає (а.с.15). З довідки Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації від 19.11.2019 року №6442, видно, що станом на 31.12.2012 року, в КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 27.09.1979 р., виконкомом Лопатинської селищної ради, згідно рішення виконкому Лопатинської селищної ради від 10.07.1979 року за №63 і записано 27.09.1979 року в реєстрову книгу за №158 (а.с.18). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66230868 від 01.09.2021 року, після смерті [PERSON] [INFO] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.28). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Правовий статус колгоспного двору визначається чинним на момент виникнення правовідносин ЦК УРСР. В силу вимог ст. 120 ЦК УРСР (чинної на момент виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. У відповідності до ст. 125 ЦК УРСР, при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. Ст. 126 ЦК УРСР передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Згідно з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пп. «г» своєї постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за правилами ст. 563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З аналізу матеріалів справи вбачається, що спірне будинковолодіння є колгоспним двором. Останнім членом колгоспного двору була [PERSON] - голова двору, та інших членів колгоспного двору не було, що вбачається з довідки виконкому Лопатинської селищної ради №295 від 26.02.2009 року (а.с.15). Отже, [PERSON] була останнім членом колгоспного двору станом на 24 березня 1991 року та її внучка [PERSON] проживала без реєстрації разом з нею в одному будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується доказами, які надійшли разом із позовною заявою. Отже, в силу дії ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved