Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

12.07.2021р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором (а.с. 1 - 3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.12.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 32). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 23.03.2007р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNUVGK00000012, згідно з умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 360000 дол. США на купівлю нерухомості та 81000 дол. США на сплату страхових платежів зі строком повернення кредиту - 23.03.2027р. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №DNUVGK00000012, між позивачем та [PERSON] 23.03.2007р. укладено договір поруки, за яким поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань та разом з позичальником несе солідарну відповідальність. Позивач, як кредитор, свої зобов`язання виконав, надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі визначеному кредитним договором, проте остання порушила умови договору по погашенню кредиту, сплаті відсотків, внаслідок чого основна сума заборгованості за кредитним договором за період з 18.06.2018р. по 18.06.2021р. складає 298903,82 дол. США. АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за період з 18.06.2021р. по 18.06.2021р. у розмірі 26925,91 дол. США, що за курсом 27,17 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.06.2021р. складає 731576,97 грн. станом на 18.06.2021р. за кредитним договором №DNUVGK00000012 від 23.03.2007р., яка складається з наступного: 26925,91 дол. США 3% річних від простроченої суми, а також просить стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. В судові засідання, призначені на 31.01.2022р. і на 17.03.2022р. представник позивача не з`явився, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування, зазначену у позові (а.с. 33, 34, 39, 42, 43). При цьому, у поданому позові представник позивача Безменко М.Є. (діє на підставі довіреності № 392-К-О від 20.01.2020р. а.с. 18) зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом (а.с. 2 зворот). Відповідачі в судові засідання, призначені на 31.01.2022р. і на 17.03.2022р. не з`явилися, про дати та час слухання повідомлялися шляхом направлення судових повісток на адресу їх зареєстрованого місця проживання (а.с. 31, 33, 37, 39, 44, 45). Крім того, про дату та час розгляду справи на 31.01.2022р. і на 17.03.2022р. відповідачі повідомлялися шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 35, 36, 40, 41). Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом, відповідачі в судові засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, а також не скористалися правом надання відзиву на позов. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.03.2007р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNUVGK00000012, згідно з умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 360000 дол. США на купівлю нерухомості та 81000 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та строком повернення по 23.03.2027р. (а.с. 10 - 12). Згідно з п. 6.2 кредитного договору періодом сплати зазначено період - з 21 по 28 число кожного місця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 4246,71 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором. Отже, умовами договору сторони погодили як і загальний строк кредитування, так і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту основного зобов`язання. Умови пунктів 3.1, 3.4 договору встановлюють, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця сплачує відсотки у розмірі зазначеному в п. 7.1 договору, тобто 0,84% на місяць. Нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше для повного погашення кредиту. Умови пунктів 3.2, 7.4 договору встановлюють, що згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4 змінної частини цього договору, а саме у розмірі 2,15% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 29.01.2013р. між кредитором та позичальником було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, яким пункти 3.2 та 7.4 кредитного договору №DNUVGK00000012 від 23.03.2007р. визнано такими, що втратили чинність з моменту підписання цього договору (а.с. 13). 23.03.2007р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір поруки №DNUVGK00000012, відповідно до умов якого поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №DNUVGK00000012 від 23.03.2007р. (а.с. 14). Згідно з умовами пунктів 2, 4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів. У випадку невиконання зобов`язань поручитель та позичальник відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Умовами п. 12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінченням 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Згідно з пунктом 2.3.3 кредитного договору сторони погодили, що при виникненні порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, банк на власний розсуд, має право, зокрема, змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно зі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Умовами п. 5.2 кредитного договору визначено, що договір може бути змінений у встановленому даним договором порядку. Тобто, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту шляхом направлення відповідного повідомлення, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення, а тому посилання позивача, що всі зміни до кредитного договору повинні вчинятися виключно в у письмовій формі суд оцінює критично. В позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №DNUVGK00000012, вона має прострочену заборгованість станом 18.06.2021р. у розмірі 1159494,89 дол. США, з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 298903,83 дол. США, в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом у розмірі 112444,02 дол. США, загальний залишок заборгованості за процентами 242483,54 дол. США, в т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами 241017,35 дол. США, заборгованість з комісії - 76858,59 дол. США, в т.ч. заборгованість за простроченою комісією - 76858,59 дол. США, погашення пені, в т.ч. списано 146703,43 дол. США, загальна сума нарахованої пені 541248,93 дол. США. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 5 - 8), який долучений до позовної заяви. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За змістом ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає також, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Вимога ст. 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів. У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Частина 5 ст. 263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Під час розгляду справи з архіву Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська оглянуто матеріали цивільної справи №201/13315/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та документи в копіях з цієї справи, а саме вимогу банку від 29.02.2016р. про усунення порушень за кредитним договором №DNUVGK00000012 від 23.03.2007р. з описом вкладення до цінного листа та поштовий чек про надіслання поштової кореспонденції, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017р. у справі №201/13315/16-ц, які долучено в якості доказів до матеріалів цивільної справи № 201/12632/19. Судом встановлено, що 03.03.2016р. банком на адресу реєстрації та проживання позичальника [PERSON] було надіслано письмову вимогу від 29.02.2016р. про усунення порушень кредитним договором №DNUVGK00000012 від 23.03.2007р., в якій повідомлено, що в порушення ст.ст. 526, 1054 ЦК України станом на 12.02.2016р. позичальником не виконані умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Враховуючи викладене, банк користуючись своїм правом на повернення кредиту за вимогою банку, вимагає виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором та сплатити суму боргу за кредитним договором, яка становить всього 566102,87 дол. США, що за курсом НБУ на 12.02.2016р. складає еквівалент 14766039,31 грн., з урахуванням: заборгованості за кредитом у розмірі 298903,83 дол. США, заборгованості за відсотками у розмірі 112204,51 дол. США, заборгованості за комісією у розмірі 30778,59 дол. США, заборгованості за пенею у розмірі 124215,94 дол. США. Повідомлено, що термін повернення кредиту та сплати за кредитом вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі протягом 5 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Отже, пред`явивши в 2016 році боржнику вимогу про усунення порушень за кредитним договором, в якій банк повідомив, що термін повернення кредиту та сплати за кредитом вважаються такими, що настали та висунув вимогу про повне виконання всіх грошових зобов`язань в строк протягом 5 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги, тобто по 08.03.2016р. (включно), АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов п. 2.3.3 кредитного договору такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому в подальшому втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою визначеною в договорі і у даному випадку права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 05.12.2019р. у справі № 205/5456/16-ц, (провадження № 61-32720св18). У постанові від 08.11.2019р. №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду також дійшла правового висновку, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, суд зауважує, що оскільки банком в 2016 році було змінено строки виконання зобов`язань в повному обсязі, а у визначений у повідомленні про усунення порушень строк, боржник не виконав вимоги банку щодо повернення всієї залишку суми кредиту, заборгованість вважається простроченою, проте умови кредитного договору, які надавали позивачу право нараховувати відсотки на прострочену заборгованість визнано нечинними відповідно до укладеного додаткового договору №1 від 29.01.2013р. За вказаних обставин, АТ КБ «ПриватБанк» втратив право нараховувати позичальнику [PERSON] відсотки за ставкою визначеною в кредитному договорі, тобто після зміни умов основного зобов`язання та встановлення нового строку повернення кредиту. Поручитель [PERSON] за умовами договору поруки №DNUVGK00000012 несе солідарну відповідальність разом з боржником, проте враховуючи умови п. 12 договору поруки (порука за цим договором припиняється після закінченням 5 років з дня настання терміну повернення кредиту) з вимогою про солідарне стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором банк звернувся 12.07.2021р., тобто після спливу п`ятирічного строку після зміни умов основного зобов`язання та встановлення нового строку повернення кредиту, що зумовлює відмову у задоволенні вимог позивача про солідарне стягнення 3% річник з поручителя [PERSON] (окрім основного боржника [PERSON] ). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Основна сума заборгованості за кредитним договором станом на 18.06.2021р. становить 298903,83 дол. США. Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де: С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Період прострочення з 18.06.2018р. до 31.12.2019р., кількість днів у періоді 562, сума 13806,90 дол. США. 298903,83 х 3% х 562 : 365 : 100. Період прострочення з 01.01.2020р. до 31.12.2020р., кількість днів у періоді 366, сума 8967,11 дол. США. 298903,83 х 3% х 366 : 365 : 100. Період прострочення з 01.01.2021р. до 18.06.2021р., кількість днів у періоді 169, сума 8967,11 дол. США. 298903,83 х 3% х 169 : 365 : 100. Всього штрафних санкцій 26925,91 дол. США (а.с. 4). Підводячи підсумок викладеному, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з основного боржника [PERSON] трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором на користь позивача. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача [PERSON] (а.с. 24). На підставі викладеного,

Outcome: partial