Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

03 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд виключити відомості про позивача, як батька [PERSON] , [INFO] із актового запису про його народження, припинити стягнення з позивача аліментів відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду від 22 лютого 2007 року на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що позивач та [PERSON] знаходились в офіційно зареєстрованому шлюбі в період часу з 01 квітня 2005 року по 15 травня 2007 року. [INFO] в м. Павлограді у відповідачки народився син - [PERSON] . У зв`язку із тим, що на момент зачаття та народження дитини позивач з відповідачкою мали близькі стосунки та в подальшому планували зареєструвати шлюб, позивача записали батьком дитини. При цьому на момент народження [PERSON] позивач був впевнений у тому, що є його батьком, не мав сумнівів у цьому, сама відповідачка запевняла позивача у цьому факті. Проте на протязі декількох останніх років в позивача стали виникати сумніви в тому, чи є він в дійсності батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач звертає увагу на ту обставину, що дитина народилася [INFO] , а шлюб з відповідачкою вони уклали 01.04.2005 року, тобто вже після народження дитини. Проте до реєстрації шлюбу позивач з відповідачкою зустрічалися та мали близькі стосунки на протязі шести місяців, після чого позивач став підозрювати її у тому, що вона паралельно з позивачем зустрічається з іншим чоловіком. Це стало причиною їх розставання. Після спливу шести місяців позивач зустрів відповідачку та побачив, що вона вагітна, а вона запевнила його у тому, що він є біологічним батьком, її дитини у зв`язку з чим вони поновили відносини, а згодом і зареєстрували шлюб. Тобто, на час зачаття дитини відповідачка окрім позивача мала близькі стосунки із іншим чоловіком, який також ймовірно може бути батьком [PERSON] . Окрім цього, сама відповідачка декілька разів в процесі вияснення відносин між нею та позивачем казала, що сина вона народила не від нього. Також, у даний час, коли дитина вже подорослішала, позивач не бачить однакових зовнішніх ознак між ними, син майже на позивача не схожий, що посилює його сумніви у батьківстві щодо [PERSON] . Таким чином, на час зачаття дитини позивач міг не бути її батьком, що наразі й викликає в позивача впевненість у відсутності їх біологічного зв`язку. 04 вересня 2020 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 11 листопада 2020 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого позов визнає частково, визнала факт, що позивач не є батьком [PERSON] . 22 грудня 2020 року відповідач надала до суду уточнений відзив на позовну заяву відповідно до якого просить в задоволенні позову про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів відмовити в повному обсязі. Вказує, що визнає той факт, що позивач не є батьком [PERSON] , [INFO] . Вона давно просила позивача відмовитися від дитини, щоб [PERSON] всиновив батько, який його виховує змалечку. Але, до моменту реєстрації дитини та запису [PERSON] як батька дитини, позивач знав, що це не його дитина, відповідач йому про це говорила. 27 січня 2021 року ухвалою суду було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. 20 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. 01 лютого 2022 року ухвалою суду витребувано докази. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав заяву від 01.02.2022 року, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце судового розгляду була повідомлена, надала 11.11.2020 року заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином, на адресу суду надав заяву від 28.03.2022 року, в якій просить провести розгляд справи без їх участі, при розгляді справи просить захистити права дитини. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області 01.04.2005 р., [INFO] народився [PERSON] , батьки: [PERSON] , [PERSON] . Згідно актового запису про народження №307 від 01 квітня 2005 р. [PERSON] , [INFO] , батьком вказано [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] , підстава для запису відомостей про батька: спільна заява батьків про визнання батьківства від 01.04.05. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14.12.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище після реєстрації - [PERSON] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.02.2007 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Аллах-Юнь Усть-Майського району (Якутія) на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.02.2007 року. Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За правилом статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Згідно з ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Згідно з усталеною судовою практикою предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, зокрема висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. За правилом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, у разі якщо необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Згідно з частиною першою статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд керується тим, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди були зобов`язані власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Доведення обставини, чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , що оспорюється позивачем у цій справі, має істотне значення для її вирішення, зазначений факт може бути встановлено чи спростовано, зокрема шляхом отримання результатів молекулярно-генетичної експертизи. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання/оспорювання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. 23 березня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області направив [PERSON] копію клопотання судового експерта про явку сторонам у відділення судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» 09.03.2021 року з 09.00-12.00 та 05.04.2021 року з 09.00-12.00. Судова експертиза не була проведена, в зв`язку з неявкою гр. [PERSON] разом з дитиною. 25 травня 2021 року ухвалою суду вирішено питання про повторне направлення для дослідження експертам ухвали суду від 27 січня 2021 року про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Судова експертиза повторно не була проведена, в зв`язку з неявкою обох сторін. 08 листопада 2021 року ухвалою суду вирішено питання про повторне направлення для дослідження експертам ухвали суду від 27 січня 2021 року про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Судова експертиза не була проведена, в зв`язку з неявкою гр. [PERSON] разом з дитиною для проведення експертизи 13.12.2021 року. У відзивах на позов відповідачка неодноразово заперечувала проти проведення експертизи, вказувала, що син не бажає їхати до експертної установи, та неодноразово вказувала, що позивач не є батьком її сина [PERSON] . У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач неодноразово разом із дитиною не з`явилася для забору біологічних зразків для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК). Нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати достовірні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства. Судом вжито процесуальних заходів з метою проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, що забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого судового рішення. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ зазначав у справі "Йевремович проти Сербії", що відповідно до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, § 09, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Отже, вирішуючи справу про оспорювання батьківства, суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін справ. У зв`язку з тим, що позивач не знав, що він не є батьком [PERSON] , [INFO] , на момент реєстрації його батьком дитини, та у зв`язку з тим, що відповідач, не з`явившись до експертної установи не спростувала факт, того, що позивач не є батьком [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення вимоги позивача про виключення із актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області 01 квітня 2005 року №307, відомостей про батька [PERSON] , [INFO] . Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розд. ІІІ СК, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм, обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акту про визнання особи батьком. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. За змістом ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини. Суд приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для припинення стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . За змістом положень ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved