Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивував тим, він є власником земельної ділянки та частини житлового будинку, загальною площею 41,2 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] .Вказані земельна ділянка та житловий будинок поділено в натурі та створено окремі об`єкти нерухомого майна. Зазначає, що [PERSON] починаючи з 2006 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає. Також вказує на те, що жодних перешкод для постійного проживання [PERSON] [PERSON] не створювалось, [PERSON] не є членом сім`ї позивача, спільне господарство з ним не веде, більше року не проживає. Тому, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач у судове засідання 14.02.2022 не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини його неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ земельної ділянки у натурі кожному з них, відповідно до схем поділу на земельну ділянку, загальною площею 0,0838 гектара у межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер: 3222484405:03:001:5138, яка належить їм на праві спільної земельної власності (цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 3217947192020 від 09 січня 2020 року Відділом у Києво-Святошинському районі м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області зареєстровано земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222484405:03:00165139, площею 0, 0419 га. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №197892986 від 28 січня 2020 року [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 3222484405:03:00165139, площею 0, 0419 га, (цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 10 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності, відповідно до умов якого домовились про поділ в натурі житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , який належав їм на праві спільної часткової власності, по 1/2 кожен. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 лютого 2020 року №199587217 право власності [PERSON] є власником частини житлового будинку, загальною площею 41,2 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 лютого 2020 року № 37 "Про присвоєння поштової адреси частинам житлового будинку [ADDRESS] гр.гр. [PERSON] , [PERSON] " присвоєно поштову адресу 1/2 частині житлового будинку, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером 3222484405:03:001:5139, що належить [PERSON] - [ADDRESS] ; та присвоєно поштову адресу 1/2 частині житлового будинку, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером 3222484405:03:00:65140, що належить [PERSON] - [ADDRESS] . Відповідно до даних Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , станом на 03 серпня 2021 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту депутата округу №2 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області Кашхчян Л.М. від 03 серпня 2021 року в будинку [ADDRESS] громадянин [PERSON] [INFO], згідно будинкової книги зареєстрований з 05.12.1995 року, але фактично не проживає за даною адресою з 2006 по теперішній час. В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач за місцем проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Крім того,розподіляючи судові витрати суд керується наступним. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № N1BUE4717M від 06.08.2021 року про сплату судового збору в сумі 908,00 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн. П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 02.08.2021 р., додаткову угоду №1 від 09.08.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 02.08.2021 р, звіт про надані послуги від 09.11.2021 року з детальним описом робіт (наданих послуг), акт приймання-передачі наданих послуг від 09.08.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордера №09/08 від 09.08.2021 р. Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано. В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Таким чином, оскільки представником позивача було надано підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, умовами укладеного між сторонами договору передбачався даний розмір гонорару адвоката, а клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не подано, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 7000, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved