Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

18.01.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання. В обґрунтування позову зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2021 року. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Сімейне життя не склалося і вони з відповідачем разом не проживають. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує лише державну допомогу в розмірі 860 грн., а відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до повноліття дитини, та на її утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином трьох років. В судове засідання позивач не з`явилась, направила до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду телефонограму, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 вересня 2021 року Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за актовим записом № 136 (а.с. 5). Сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Дитина проживає разом з позивачкою, однак, як стверджує [PERSON] , [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач не заперечував проти цього, визнавши позовні вимоги у повному обсязі. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов`язаний нести витрати по утриманню дитини та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сторонами визнано, що їх неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2022 року і до повноліття дитини. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким є 18.01.2022 року (а.с. 1). Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому потребує матеріальної допомоги від батька дитини, на своє утримання. Визначаючи розмір аліментів на утримання [PERSON] , суд виходить з того, що відповідач перебуває у працездатному віці, не має медичних протипоказань, а тому, на думку суду, в змозі сплачувати аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. На підставі ч.1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору па підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved