Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від спадкування, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 2006 році почала проживати разом з [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті відкрилась спадщина, на яку претендує позивач, оскільки вважає, що вона проживала тривалий час з померлим однією сім`єю. Також вказує, що син померлого, відповідач [PERSON] , за батьком не піклувався, не допомагав, навіть не спілкувався. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду та просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме в період з 2006 року по 17.04.2020; усунути від спадкування [PERSON] та визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.12.2020 позов було залишено без руху. В подальшому, після усунення недоліків, на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2021 провадження у справі було відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем було направлено до суду відзив, в якому він наголошував на безпідставності та необґрунтованості позовних вимог. Звертає увагу, що позивач зареєстрована за іншою адресою, вказує, що приватизація квартири відбулась у 2008 році, проте, позивач у приватизації участі не брала, доказів хвороби чи безпорадного стану померлого, позивач не надала. Згідно з ухвалою від 24.05.2022 у справі витребувано докази. Згідно з ухвалою суду від 23.11.2021 підготовче провадження у справі було закрито. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, була допитана у якості свідка, пояснила, що працювала на базарі поруч з домом, де проживав [PERSON] . Там вони і познайомились, після чого, він запропонував позивачу разом проживати, вона погодилась. Проживали вони як чоловік та дружина з 2006 року і до дня смерті [PERSON] . Піклувались один про одного, проводили вільний час, мали спільний бюджет, будували плани на життя та відпочинок. Вказувала, питання про оформлення стосунків між ними не порушувалось, оскільки і так їм було добре. Наголошувала, що син [PERSON] не спілкувався з батьком, не допомагав, не брав участь у лікуванні, тому, вона вважає, що він має бути усунутий від спадкування. Представник відповідача проти задоволення вимог заперечував, вказував на їх безпідставність, необґрунтованість висловлених тверджень. Звертав увагу, що в довідці про проведення перевірки матеріалів СО, наданих на адвокатський запит, вказано про те, що є інформація, що [PERSON] винаймала у [PERSON] частину квартири, а також, що вони не вели подружнього життя та спільного побуту. Вказував також на відсутність підстав для усунення відповідача від спадщини на яку він має законне право. Свідок [PERSON] , який є сином позивача повідомив, що йому відомо про те, що [PERSON] проживав разом з його матір`ю з 2006 року. Жили вони як сім`я, він це бачив особисто, оскільки часто приїзжав та допомагав їм у вирішенні побутових питань. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою та знала [PERSON] більше 20 років зазначила, що він проживав з [PERSON] більше 10 років, жили вони як родина. Вона декілька разів бували в гостях у [PERSON] , який хворів, а [PERSON] доглядала за ним, допомагала, вони часто гуляли разом на свіжому повітрі. [PERSON] завжди добре говорив про [PERSON] , що вона добра та сердечна жінка. Зі сторони складалось враження, що вони є звичайною родиною. Сина [PERSON] ніколи не бачила. Заперечувала, що колись казала дільничому про те, що [PERSON] винаймає житло тощо. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.04.2008. Згідно зі звітом про оцінку майна, ринкова вартість квартири станом на 04.12.2020 становить 989 427,00 грн. За життя [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.07.2011 по 31.03.2020. За період з січня 2016 по грудень 2016 розмір пенсії склав: 24816,96 грн, за період з січня 2017 по грудень 2017 - 25955,85 грн, за період з січня 2018 по грудень 2018 - 29377,02 грн, за період з січня 2019 по грудень 2019 - 33388,42 грн, за період з січня 2020 по березень 2020 - 8573,22 грн. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] працював в ДП ВО «Київприлад» фрезерувальником четвертого розряду з 11.03.1980 по 17.09.2000 та був звільнений у зв`язку з набранням законної сили вироку суду, який засудив до позбавлення волі. В подальшому, був прийнятий фрезерувальником п`ятого розряду 30.05.2006 та звільнений 21.09.2009 за прогули без поважних причин. На підтвердження хворобливого стану, позивач надала медичні документи [PERSON] [PERSON] є батьком [PERSON] який народився [INFO] згідно зі свідоцтвом [NUMBER] від 20.05.1982. [PERSON] помер [INFO] . За наданими документами, похованням [PERSON] займалась [PERSON] . Після його смерті, з заявами про прийняття спадщини до Дванадцятої нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжила проживати у спірній квартирі та сплачувала плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Ураховуючи, що позивачем надано докази, які не спростовані відповідачем про те, що вона з померлим [PERSON] проживала разом, однією сім`єю, між ними були родинні відносини, вони мали спільний побут, спільний час відпочинку, вони допомагали та піклувались один про одного. Відтак, у цій частині, позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про усунення відповідача від спадкування, слід зазначити, що згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом, заповіт померлим [PERSON] не складався. Позивач та відповідач своїм право на прийняття спадщини скористалися про що подали відповідні заяви до нотаріуса. Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тлумачення ч.5 ст. 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 26 квітня 2021 року у справі № 569/12523/16-ц. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 209/4512/14-ц). Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи та показами свідків підтверджується, що [PERSON] хворів, проте, чітких вказівок про те, що він потребував постійного догляду, матеріали справи не містять. Так само не доведено перебування [PERSON] у безпорадному стані. Так само, матеріали справи не містять підтвердження про ухилення відповідача від надання допомоги [PERSON] , а також винної поведінки відповідача (зокрема, відмови від надання допомоги батьку), потребу спадкодавця у допомозі саме відповідача. Таким чином, встановивши, що відповідач не вчиняв умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про необґрунтованість в цій частині вимог позивача та залишення їх без задоволення. З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання права власності на спірну квартиру за позивачем. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. З огляду на викладене,

Outcome: partial