Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

В вересні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, у якому просили стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі по 200 000 грн, заподіяної смертю їх сина [PERSON] , внаслідок ДТП, відшкодувати судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09 червня 2018 року на автодорозі між с.Новобогданівка Миколаївського району та СВТ «Мичуринець» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Хонда, д,н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який перебуваючи у нетверезому стані, не впорався з керуванням та допустив з`їзд автомобіля з проїзної частини з послідуючим перекиданням, врезультаті чого пасажир цього автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер [INFO] в ЛШМД м.Миколаєва. В результаті проведеного досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, справа перебуває на розгляді Миколаївського районного суду Миколаївської області. З моменту загибелі сина відповідач переахував їм лише 2000 грн, після чого будь-яка допомога припинилася. Відповідач був застрахований СК «ПРО 100», та в порядку ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачам була сплачене відшкодування моральної шкоди по 10 000 грн кожному з батьків. Як передбачено діючим законодавством, моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовуються незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала. Враховуючи, глибину страждань від втрати близької людини - сина, оцінюють завдану їм моральну шкоду по 200 000 кожному. Також просять стягнути на їх корсить 5000 грн витрат на правову допомогу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 28.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. У зв`язку з великою навантеженістю, призначено підготовче судове засідання у справі на 14.01.2021 року . Протокольною ухвалою суду від 14.01.2021 року закрито підготовче проваження по справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвоктака Давидова О.Ю. у судове засідання не з`явилася, у поданій суду заяві просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом неоднарозово належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так згідно ч.1,2 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальний порядок та підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначені ст. 1167 ЦК. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю ( т. 1168 ЦК). За змістом ч.1,2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ( ч.1 ст. 1194 ЦК). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як підтверджується матеріалами справи, позивачі є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Встановлено, що 09 червня 2018 року на грунтовій автодорозі між с.Новобогданівка Миколаївського району та СВТ «Мичуринець» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Хонда, д,н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який перебуваючи у нетверезому стані, не впорався з керуванням та допустив з`їзд автомобіля з проїзної частини з послідуючим перекиданням, в результаті чого пасажир цього автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер [INFO] в ЛШМД м.Миколаєва. Водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом токсикологічного дослідження № 3361. За даним фактом було 11.06.2018 відкрито кримінальне провадження № 12018150260000364 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що [PERSON] разом зі знайомими [PERSON] та [PERSON] вживали спиртні напої на дачі в СВТ «Мичуринець», після чого вирішили з`їздити в магазин в с.Новобогданівка за пивом. Після вживання пива вони вирішили повернутися в СВТ «Мичуринець» на належному йому автомобілі Хонда, на передньому пасажирському сидінні знаходився [PERSON] , на задньому сидінні його дружина [PERSON] . Під час руху він не впорався з управлінням, автомобіль був справний, перешкод в русі не було, та автомобіль з`їхав з проїзної частини та перекинувся. Він втратив свідомість і був доставлений працівниками ШМД до лікарні. Там він перебував на лікуванні та дізнався, що [PERSON] помер від отриманих в ДТП травм. Повністю визнав свою вину у скоєнні ДТП. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Частиною третьою ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19. Суд враховує, що відповідачем не доведено наявності непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] у заподіянні шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам діями відповідача [PERSON] , суд виходить з тривалості та глибини моральних страждань, яких безумовно зазнали позивачі внаслідок загибелі рідної людини, а також, враховує ступень вини заподіювача шкоди , оскільки встановлено, що ДТП сталася як внаслідок вини водія, який керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи ПДР України. При цьому, суд враховує, що і сам потерпілий [PERSON] мав усвідомлювати та допускати, що сідаючи в автомобіль під керуванням водія в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи про це, таке становить небезпеку для його життя та здоров`я. За такого, враховуючи вимоги розумності , виваженості і справедливості, суд зменшує розмір відшкодування моральної шкоди рідним померлого, яка підлягає стягненню з винуватця ДТП -відповідача [PERSON] , оцінюючи заподіяну їм смертю сина моральну шкоду у 60 000 грн. (по 30 000 грн. кожному). Відповідно до п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 908 грн. На підтвердження судових витрат, позивачі надали договір про надання правової допомоги від 11.06.2020 року, укладений з адвокатом Давидовою О.Ю. та додатковий договір від 11.06.2020 року, вякому сторони визначили розмір гонорару адвокатат у цивільні справі про стягнення моральної шкоди за загибель сина при ДТП у розмірі 5000 грн, яка сплачена в повному розмірі. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до позиції, виклдаеної в постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Згідно висновків Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно висновків Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. За такого, з відповідача слід стягнути на корсить позивачів судові витрати у вигляді витрат на оплату правової допомоги у розмірі 5000 грн в рівних частках кожному. На підставі наведеного,

Outcome: partial