Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивач акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення суми заборгованості за кредитним договором №CL-257548 від 23.01.2020 року у розмірі 123 104,38 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 95 266,32 грн., заборгованості за відсотками - 27 838,06 грн., та просять стягнути з відповідачів солідарно суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. та витрати на користь АТ «Кредобанк» на професійну правову допомогу у розмірі 12 310,43 грн. 28.02.2022 року суд ухвалою залучив до участі у справі належного позивача ТОВ "Росвен інвест Україна". Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23 січня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-257548. 23.01.2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву №CL-257548 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Відповідно до анкети-заяви №СL-257548? зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви [PERSON] підтверджує, що суму отриманого кредиту та просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. На виконання умов вищевказаного договору позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву про соладірне стягнення заборгованості в якому вона просить відмовити за безпідставністю в задоволенні вимог АТ «Кредобанк» до неї мотивуючи наступним. Анкета-заява не являється правочином-договором в розумінні Цивільного кодексу України, на підставі якого можуть виникнути ті чи інші права та/або зобов`язання та який може бути підставою для встановлення солідарної відповідальності за борговим зобов`язанням. Відповідач [PERSON] вважає неправильним твердження позивача про те, що відповідачем [PERSON] укладено договір в інтересах сім`ї тільки з тих обґрунтувань, що на момент укладення даного договору в інтересах сім`ї вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Взятий відповідачем [PERSON] кредит, ніяким чином не реалізовувався в інтересах сім`ї. На момент укладення відповідачем [PERSON] кредитного договору їхній шлюб уже був формальним. Вона тривалий час не проживала з відповідачем [PERSON] сім`єю і лише номінально звалися подружжям, спільного побуту та спільного господарства не вели, у них були відсутні взаємні права та обов`язки один до одного. Від позивача АТ «Кредобанк» до суду надійшла відповідь на відзив в якому просять залишити без задоволення відзив [PERSON] на позовну заяву та задовольнити позов АТ «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості у повному обсязі посилаючись на наступне. Відповідач [PERSON] не надає докази не проживання окремо, та не ведення спільного господарства із відповідачем [PERSON] у момент укладення кредитного договору. Також у тексті відзиву відповідачка [PERSON] посилається, що кредит було надано на «особисті» поточні потреби позичальника, однак відповідачка не зазначає, що на момент укладення кредитного договору, кредитні кошти було отримано на цілі: ремонт та облаштування житла та також зазначено у анкеті-заяві, що проживає [PERSON] разом із [PERSON] та дітьми, тому можна дійти висновку, що фактично за адресою проживання на момент укладення кредитного договору відповідачі проживали однією сім`єю, вели спільний побут, та отримали кошти на ремонт житлового приміщення, тобто в інтересах сім`ї. В судове засідання представник позивача ТОВ "Росвен інвест Україна" не з`явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча відповідно до п.п. 3-4 ч.1 ст. 128 ЦПК України, належним чином були повідомлені про день, час і місце слухання справи. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28 січня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-257548, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 105 500 грн зі сплатою 35% річних за користування кредитом, з строком кредитування до 22.01.2025 року. Обставина укладення договору підтверджується копією договору №CL-257548. Пунктом 2.3 кредитного договору обумовлено, що строк (термін) кредитування по рахунку встановлюється терміном на 60 місяців до 22 січня 2025 року. Факт зняття готівкою коштів [PERSON] з рахунку підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку за період з 23.01.2020 року по 07.05.2021 року. Відповідно до п.4.3 кредитного договору, за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п.2.10 кредитного договору. Згідно із п.6.1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п.6.3 кредитного договору, позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2 кредитного договору. Повернення кредиту здійснюється у порядку, передбаченого кредитним договором. За умовами п. 6.9 кредитного договору, банк у випадку, передбаченому п. 3.3 кредитного договору вправі вимагати дострокового поверенення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором. Пунктом 3.3.2 кредитного договору визначено випадок: прострочення сплати процентів та/або кредиту (частину кредиту) щонайменше на один календарний місяць. Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] сума заборгованості за кредитом складає 123 104,38 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 95 266,32 грн., та заборгованості за відсотками - 27 838,06 грн.. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. На спростування зазначеного, відповідач [PERSON] доказів до суду не подавав. Згідно з договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами №2 від 21 грудня 2021 року укладеного між Акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», відповідно до якого АТ «Кредобанк» відступило ТОВ «Росвен Україна», а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №CL-257548 від 23.01.2020 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] . Викладене дає підстави для висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Росвен інвест Україна" заборгованості за договором №CL-257548 від 23.01.2020 року у сумі 123 104,38 грн. Вирішуючи вимогу позивача в частині собідарного стягнення боргу з [PERSON] , суд встановив наступні обставини. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). В анкеті-заяві №СL-257548 від 23.01.2020 року, вказано, що ціллю отримання кредиту є «ремонт та облаштування житла», про те це ніяким чином не свідчить про те, що одержані відповідачем [PERSON] кошти, були використанні в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачем не подано до суду докази використання кредитних коштів [PERSON] в інтересах сім`ї, у суду відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до договору про надання правової допомоги, складеного між відповідачем [PERSON] та Адвокатським бюро «Волощука Петра» №22 09-21-1 від 22.09.2021 року, за домовленістю сторін, розмір гонорару за надання правової допомоги згідно даного договоре сторонами визначено в розмірі 2500 гривень, що сплачуються Клієнтом на підставі отриманого від Адвокатського бюро рахунку та цього Договору. Згідно з квитанцією від 22.09.2021 року відповідачем [PERSON] оплачено правову допомогу адвоката з підготовки відзиву на позовну заяву про солідарне стягнення заборгованості згідно з договором №22/09-21-1 від 22.09.2021 року. У відповідності до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи. Таким чином, на момент подання до суду відзиву від відповідачки [PERSON] , нею понесено судових витрат на правову допомогу на суму 2500 грн. Відповідно до ч.1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн.

Outcome: approved