Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Адвокат Герегова Н.І., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право в користуванні житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач у вказаному будинку зареєстрований, однак не проживає більше 10-ти років, його реєстрація створює перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні її власністю, тому просить задовольнити позовні вимоги. Адвокат Герегова Н.І. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, через оголошення, яке розміщене на офіційному сайті веб порталі Судова влада. Заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позов не подано. Зі згоди представник позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд доходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майн серії ВАА № 959606 від 07.05.2003 року. Відповідно до довідки № 5-1445 від 02.12.2021 року, яка видана старостатом села Стрілецький Кут Мамаївської сільської ради, за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 1987 року народження, однак за цією адресою не проживає. З довідки № 5-1462 від 08.12.2021 року, яка видана старостатом села Стрілецький Кут Мамаївської сільської ради, слідує, що [PERSON] , 1987 року народження, більше 10 років і на даний час в господарстві по [ADDRESS] не проживає. Фактичне місце проживання с.Коростувата Чернівецький район Чернівецька область. З письмових пояснень сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слідує, що [PERSON] у цьому господарстві не проживає більше 10-ти років, майже не навідується та проживає у своєї дружини в с.Коростувата Чернівецький район Чернівецька область. Все господарство доглядає дочка та зять позивачки. Судом встановлено, що наразі у вище вказаному житловому будинку, який належить [PERSON] , зареєстрований син [PERSON] , який більше одного року без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, не приймає участі в утриманні господарства, що здійснює перешкоди позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (Ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, позовні вимоги про визнання особи відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved