Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Бедін С.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. про визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності. У своїх позовних вимогах представник позивача просить суд: -визнати удаваним договір міни щодо відчуження Ѕ частини квартири [ADDRESS] , укладений 03 вересня 2021 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. та зареєстрований у реєстрі за № 6573, застосувавши до цього правочину правила та вимоги, які регламентують договір купівлі-продажу; -перевести на [PERSON] права та обов`язки покупця Ѕ частини квартири [ADDRESS] , відповідно до договору міни від 03 вересня 2021 року, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимиром Борисовичем та зареєстровано у реєстрі за № 6573; -визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яку відчужено [PERSON] на підставі договору міни від 03 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимиром Борисовичем та зареєстрованого у реєстрі за № 6573; -Грошові кошти в сумі 243\~155 грн. 10 коп., зараховані [PERSON] 27 вересня 2021 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області - передати у власність та перерахувати на користь [PERSON] . Вимоги позову мотивовано тим, що позивач є власницею Ѕ частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою-16,5 кв.м. Право власності на вказану вище нерухомість позивачка набула 20 травня 2014 року на підставі відповідного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 592. У відповідності до договору купівлі-продажу від 20 травня 2014 року власником іншої Ѕ частини квартири також був [PERSON] , який відчужив свою частину на користь [PERSON] на підставі Договору міни від 03 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимиром Борисовичем та зареєстрованого у реєстрі за № 6573. Як свідчить зміст цього договору міни, [PERSON] передав у власність [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а [PERSON] взамін передає у власність [PERSON] . Блокнот « [INFO] » з доплатою в сумі 243\~000 грн., які [PERSON] отримав від [PERSON] до підписання цього договору. Тобто, відчуження спірної частки квартири фактично відбулось за кошти у розмірі 243\~000 грн. та Блокнот «РЕЛАКС», вартість якого сторонами визначена у розмірі 22 грн. Отже, на даний час окрім позивача власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , якому належить також Ѕ частки цієї квартири. Разом з тим, позивач вважає, що під час відчуження Ѕ частини квартири на підставі договору міни продавцем [PERSON] та приватним нотаріусом Лукашенко В.Б. не було дотримано положень ст. 362 ЦК України, а саме щодо переважного права купівлі (придбання) частки квартири позивачем. Як вказує позивач, за даних обставин, на договір міни розповсюджуються (застосовуються) загальні положення про купівлю-продаж, а [PERSON] за договором міни від 03 вересня 2021 року являється покупцем Ѕ частини однокімнатної квартири [ADDRESS] . Тобто, за вищезгаданим договором міни фактично відбувся продаж (відчуження) спірної частки квартири за певну грошову суму у розмірі 243\~000 грн. та Блокнот «РЕЛАКС», який є розповсюдженим товаром та не має особливої цінності. Як вказує позивач, вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 2021 року уклали між собою удаваний договір міни з метою приховати укладення між ними дійсного договору купівлі-продажу спірної Ѕ частини однокімнатної квартири [ADDRESS] (в якому [PERSON] виступав у якості продавця, а [PERSON] - покупця), оскільки у разі укладення останнього необхідно було б виконати вимоги cт. 362 ЦК України, надавши [PERSON] можливість скористатись своїм правом на переважну купівлю цієї частки за ціною, оголошеною для продажу та на умовах, визначених продавцем. Таким чином, за умови удаваності договору, застосуванню підлягають правила, що регулюють угоду купівлі-продажу. З урахуванням вищевикладеного, позивач виявила бажання придбати вищезгадану частку у праві спільної часткової власності вищевказаної квартири на умовах, визначених Договором міни від 03 вересня 2021 року. За таких обставин у позивача, на підставі вимог ст. 362 ЦК України виникло право на звернення до суду з позовом про переведення на неї прав та обов`язків покупця за договором міни від 03 вересня 2021 року. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав вимог ст. 362 ЦК України, переважне право [PERSON] , що обґрунтовано виникло і існує по даний час і про яке заявлено, вважається порушеним, а тому має бути захищене. З підстав зазначених вище, позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року задоволено заяву представника позивача, яка подана до подання позовної заяви. Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 40, 41). Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Крім того даною ухвалою у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. витребувано спірний договір, який ним посвідчувався (а.с. 69). Відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано відзиви на позовну заяву, у яких вони просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є недоведеними (а.с. 116-121, 136-138). Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 175). В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також представники останнього адвокати Головенько В.П. та Синявська К.Ю. в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзивах на позовну заяву. Щодо канцелярського блокноту «РЕЛАКС», який є предметом спірного договору, відповідачі зазначили, що ними було досягнуто домовленості провести міну наданої відповідачу [PERSON] допомоги з планування будівництва, проведених ним розрахунків на майно, а саме на свою частку в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , за умови, що [PERSON] проведе доплату, оскільки допомогу з пошуком ділянки та організацією будівництва відповідачі оцінили нижче вартості частки. Інформація, необхідна для проектування будинку, перелік будівельних матеріалів була перенесена у блокнот, який зазначений у договорі міни. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 20 травня 2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] набули у спільну часткову власність, по Ѕ частці, цілу квартири [ADDRESS] (а.с. 7-9). 03 вересня 2021 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 6573 (а.с. 95). За цим договором [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а [PERSON] взамін передав у власність [PERSON] блокнот « [PERSON] ». Відповідно до п. 6 договору міни сторони оцінюють нерухомість в 380\~600 грн., блокнот в 22 грн. Обмін проводиться з доплатою в сумі 243\~000 грн., які [PERSON] отримав від [PERSON] від сторони повністю до підписання цього договору. Відповідно до умов ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору міни, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За правилами ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним позивач має довести, факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин, настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Проте під час розгляду справи позивачем факт удаваності договору міни не доведений, адже доказів на підтвердження даної обставини матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи також не містять доказів того, що [PERSON] мав намір продати свою частку квартири будь-кому, зокрема докази розміщення ним оголошень про продаж частки квартири, оголошення ним ціни вартості квартири та інші умови продажу частки квартири. Доводи позивача фактично зводяться до того, що [PERSON] продав частку квартири за договором міни. З досліджених судом фактичних обставин справи судом встановлено, що між відповідачами дійсно укладено договір міни, який за своєю суттю та правовою природою є договором міни з доплатою за товар більшої вартості. З системного аналізу умов укладеного між відповідачами договору судом встановлено, що обмін спірної Ѕ частки квартири (яка належала [PERSON] ), яку сторонами договору було оцінено в 380 000 грн. останнім було обміняно на блокнот, вартість якого, як товару сторонами договору оцінено в 22 грн. (що повністю відповідає ринковим цінам на даний вид товару), грошові кошти в сумі 243 000 грн. (як речі визначені родовими ознаками), - доплата на обмін речі більшої вартості (Ѕ частки в квартирі), що дозволяється нормами статті 715 ЦК України та нематеріальний актив в сумі 137 578 грн. (380 600 грн. оцінка Ѕ частки квартири 22 грн. вартість блокноту 243 000 грн. доплата за обмін на товар більшої якості = 137578 грн.), який полягає у наданні [PERSON] . [PERSON] допомоги у плануванні майбутнього будівництва останнім будинку, наданні допомоги у здійсненні відповідних розрахунків при проведенні будівництва, закупівлі будівельних матеріалів, отриманні відповідних знижок на будівельні матеріали тощо. Суд дійшов переконання що сторони оспорюваного договору мали повне право, виходячи із положень цивільного законодавства щодо диспозитивності, та вимог ст. 715 ЦК України, включити у свій договір міни умови щодо обміну Ѕ частки у спірної квартири на товар, який включає як матеріальну складову (кошти, як речі визначені родовими ознаками, та власне вартість самого блокноту) так і нематеріальну складову (нематеріальний актив, вартість якого сторонами договору оцінена в 137587 грн., та який полягає у наданні відповідачем Амонсом відповідачу [PERSON] відповідної технічної, дисконтної, розрахункової допомоги та сприяння при проведенні [PERSON] відповідного будівництва в майбутньому. Та обставина, що [PERSON] розпорядився цим майном на свій розсуд свідчить лише про реалізацію власником права на розпорядження майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем та його представником позовних вимог в частині визнання договору міни від 03 вересня 2021 року, удаваним. Відмова суду у задоволенні основної позовної вимоги є підставою для відмови в задоволенні похідних позовних вимог. Отже, відмові у задоволенні підлягають і інші вимоги позивача. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою суду від 21 вересня 2021 року на підставі заяви представника позивача, поданої до подання позовної заяви. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову, суд вважає за необхідне повернути позивачу кошти в розмірі 243 155 грн. 10 коп., які нею були сплачені на виконання вимог ч. 4 ст. 362 ЦК України, згідно квитанції № 39089283-1 від 27 вересня 2021 року У зв`язку із відмовою в задоволені позову, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed