Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. У заявників [INFO] народилась дитина жіночої статі [PERSON] в м. Донецьк, Україна, тобто на окупованій території. Встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини, встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Представник заявника просить розглядати справу без їх участі і задовольнити вимоги. Заінтересована особа належно повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду із заявами чи клопотаннями не зверталась. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] народилась [INFO] у місті Донецьк, Україна. Мати дитини - це [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Підтверджується сукупністю документів: копіями паспортів громадян України серії [NUMBER] , довідкою про запис в Єдиному державному демографічному реєстрі та РНОКПП. Згідно свідоцтва про шлюб від 20.09.2003 серії [NUMBER] , заявники є подружжям. Враховуючи «намібійські винятки», беруться до уваги також медичні документи та щодо народження (а.с. 7-24). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Батьки зобов`язані зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану за ч.1 ст. 144 СК України. Згідно аналізу положень ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державна реєстрацію народження на тимчасово окупованій території України можливо лише на підставі рішення суду про встановлення факту народження. М. Донецьк є тимчасово окупованою територією, а будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені там всупереч законодавству України, нелегітимні (Указ Президента України від 14.11.2014. №875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях", Постанова ВРУ №254-VIII від 17.03.2015 "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", Закон України №1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"). Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою ВРУ №789-XII від 27.02.1991, визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування, а держава забезпечує здійснення цього права (ст.7). Згідно ч.1 ст.3 Конвенції в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Згідно з висновками ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Сформульований у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії "намібійський виняток" полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Це узгоджується із судовою практикою, позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 15.04.2016, за змістом якої документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України як виняток можуть братись до уваги судом під час розгляду справ про встановлення фактів народження або смерті на таких територіях. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Дослідивши докази, суд робить висновок, що заяву необхідно задовольнити. Родинний зв`язок між заявниками та народженою на тимчасово окупованій території дитиною, з врахуванням «намібійських винятків» і згідно якнайкращих інтересів дитини, підтверджено. Цей факт народження може бути зареєстровано лише на підставі рішення суду. Метою його встановлення є необхідність отримання свідоцтва про народження відповідного зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод. Згідно п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved