Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, у якому просить виселити [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого по [ADDRESS] з житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] . Мотивуючи тим, що вона є одноособовою власницею 1/2 житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Власницею іншої частини житлового будинку її рідна сестра [PERSON] . 21 липня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області за\-реєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу стала проживати з ним по місцю його реєстрації - в житловому будинку по [ADDRESS] . В шлюбі у нас є син [PERSON] , [INFO] . В кінці літа 2018 році її сім`я переїхала проживати в належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , де її чоловік став прожи\-вати без реєстрації. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2000 року шлюб між ними розірвано. Незважаючи на її неодноразові усні вимоги залишити її помешкання, відповідач ними ігнорує і по даний час проживає в належній їй частині житлового будинку без реєстрації, система\-тично вчиняє сварки, що негативно впливає на мікроклімат щодо нашого непов\-нолітнього сина. Цивільним законодавством не передбачене збереження права користування житлом за відповідачем, який хоч і правомірно вселився у спірний будинок, але його право припинилося, оскільки після розірвання між нами шлюбу він перестав бути членом сім`ї власника. Вона з позивачем не пов`язані спі\-льним побутом і не маємо взаємних прав та обов`язків. Своїми неправомірними діями відповідач чинить їй перешкоди у ві\-льному користуванні жилим приміщенням і добровільно відмовляється звільнити його. Крім того, [PERSON] забезпечений іншим житлом - по [ADDRESS] , де він зареєстрований, і де вони до переїзду в місто Теребовля проживали на протя\-зі тривалого періоду часу. Спільне проживання з відповідачем в одному будинку є неможливим ще і з тих підстав, що вони є чужими людьми один одному. Через присутність відпо\-відача у належному їй будинку вона не може вільно користуватись своєю особис\-тою приватною власністю. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак у позовній заяві вказала про те,що справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, але не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено: Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2020 року серії НОК 084961 спадкоємцем Ѕ частини житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] є [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2020 року серії ВВТ 991332 спадкоємцем Ѕ частини житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] є [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач [PERSON] проживає за адресою по [ADDRESS] , без реєстрації. Згідно довідки виданої виконкомом Теребовлянської міської ради від 21.12.2021 року № 02-25/922 про те, що [PERSON] 1986 року народження, дійсно зареєстрована і проживає в [ADDRESS] . Рішенням Теребовлянського районного суду від 15.09.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] , і [PERSON] , [INFO] , жителькою м. Теребовля, Тернопільської області, який було зареєстровано 21 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області , актовий запис № 60. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що [PERSON] забезпечений іншим житлом - по [ADDRESS] . Спільне проживання з відповідачем в одному будинку є неможливим ще і з тих підстав, що позивачка та відповідач є чужими людьми один одному. Через присутність відпо\-відача у будинку позивач не може вільно користуватись своєю особис\-тою приватною власністю. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 травня 2015 р. у справі № 6-92цс15 передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем . Правовий висновок, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, вказує, що аналіз зазначеної норми (ст. 391 ЦК України) дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час . Як встановлено судом, що відповідач [PERSON] проживав у вказаному будинку як член сім`ї і набув право користування чужим майном. Однак, шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Оскільки відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язаний, не укладав договору найму житла, його право на користування чужим майном підлягає припиненню шляхом виселення на вимогу позивача, як власника цього майна. Позивачка є власником 1/2 частини житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] . Таким чином, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити частково, усунувши перешкоди у користування [PERSON] Ѕ частиною її житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: partial