Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , Теребовлянської міської ради, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. про визнання права власності на 1/2 домоволодіння (житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарськими будівлями та спорудами), що знаходиться за адресою: по [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, що складається із 4 членів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , головою якого була [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла позивачу [PERSON] все належне їй майно. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, в тому числі і на належну частку житлового будинку, яку прийняла позивач [PERSON] у встановленому законом порядку, однак не може оформити спадкові права у з"язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали. Представник відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської областів судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. у підготовче судове засідання не з"явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Відповідно до довідки виданої виконкомом Теребовлянської міської ради від 29.12.2021 року №09-04/13/196, про те що господарство по [ADDRESS] відносилося до колгоспного двору та станом на 15.04.1991 року, членами якого є: голова двору - [PERSON] ; донька - [PERSON] , внук - [PERSON] , внук- [PERSON] . Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із членів колишнього колгоспного двору що по [ADDRESS] , які проживали в ньому належало на праві спільної сумісної власності по 1/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем Довгенської сільської ради від 18.01.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №1, [PERSON] заповіла [PERSON] усе належне їй майно. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Довгенською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 02.02.2010 року, актовий запис №3. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належну їй частку житлового будинку. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкової Н.Ф. від 01.05.2020 року №505/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] за заповітом, у з"язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, а право власності зареєстровано за колгоспним двором, що складається з чотирьох членів, головою якого була [PERSON] . Як вбачається із постанови приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшкової Н.Ф. від 01.05.2020 року №505/02-31, у справах нотаріуса заведена спадкова справа №18-2010 від 31.07.2010 року, відомостей про спадкоємців, що мають право на обов"язкову частку у спадщині що передбачено ст. 1241 ЦКУ у нотаріуса немає. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з нормами ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно довимог ч.1ст.1233ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачаєтьсяз вимогч.1ст.1235ЦПК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем [PERSON] [INFO] слід визнати право власності на 1/2 домоволодіння (житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарськими будівлями та спорудами), що знаходиться за адресою: по [ADDRESS] .

Outcome: approved