Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про припинення сервітуту і визнання особи такою, що втратила право користування майном. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований її колишній чоловік, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із 19.06.2008 по 12.03.2013. Вважає, що він з моменту розірвання шлюбу втратив право на користування житловим приміщенням, де він зареєстрований, тобто втратив право сервітуту. Крім того, відповідач з 2020 року не проживає за вказаною адресою, тобто більше року. На даний час вона має намір оформити субсидію, однак реєстрація за місцем її проживання також відповідача, позбавляє права на належні їй соціальні виплати. Просить суд визнати право користування [PERSON] на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] - припиненим та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірним господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 20.01.2022 по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву та/чи клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи з викликом сторін подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що стверджується договором дарування від 30.12.2004 (а.с. 10), витягом про держану реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 235070413 від 02.12.2020 (а.с. 11). У вказаному будинковолодінні зареєстровані, крім власників, ще [PERSON] , що стверджується копією будинкової книги (а.с. 15-16), який не проживає у вищевказаному будинку з 2020 року, що стверджується поясненнями (а.с. 20-22). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Суд встановив, що відповідач по справі [PERSON] не є членом сім`ї позивача власника будинку та не проживає у будинку [ADDRESS] з 2020 року, але перебуває на реєстраційному обліку у вищезазначеному будинку, тому позов слід задовольнити та визнати право користування [PERSON] на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] - припиненим, а також визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір

Outcome: approved