Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

13.12.2021 концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Калініної-Заєць Ю.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] та отримують послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.04.2013 по 30.09.2021 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 49 086,58 грн., яку відповідачами сплачено у повному обсязі не було. Також зазначено, що на адресу відповідачів неодноразово було направлено претензії стосовно вказаної заборгованості, але вказані претензії були залишені без уваги. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] борг у розмірі 49086,58 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 17 грудня 2021 року, цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 08.02.2022 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано відзив на позов та заяву, відповідно до якої просять застосувати строк позовної давності та з урахуванням ч. 4 ст. 276 ЦК України у задоволенні позову відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи (у позовній заяві) наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачі не заперечували проти розгляду цивільної справи за їх відсутності. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач Концерн «МТМ» надавав відповідачам за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до довідки - розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, заборгованість відповідачів за період з 01 квітня 2013 року по 30 вересня 2021 року, складає - 49 086,58 грн. Вказаний розрахунок заборгованості є повним, чітким, об'єктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Обов`язок Споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до Відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливість стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Система теплопостачання квартири відповідачів є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам, надавались постійно і в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами не надано. Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу концерну не надходило. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з квітня 2013 року не здійснювали оплату за надані послуги в повному обсязі, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з квітня 2013 року не здійснювалася. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 13 грудня 2021 року (відповідно до відбитку штемпелю суду), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до грудня 2018 року. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідачами заявлено про застосування позовної давності, що підтверджується їх заявою. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги за період квітня 2013 року по вересень 2021 року (включно), задоволенню підлягають позовні вимоги за період з грудня 2018 року по вересень 2021 року включно, на суму 29 220,16 грн. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 29 220,16 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 351,30 грн.

Outcome: partial