Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

Позивачі 16 грудня 2021 року звернулися до Нікопольського суду Дніпропетровської області з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2020 року їх було позбавлено батьківських прав стосовно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення № 305 від 20.08.2021 року Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області над неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які залишилися без батьківського піклування призначено [PERSON] , [INFO] піклувальником над ними. Згодом Рішенням № 324 від 07.09.2021 року [PERSON] 22.01.2004 року було влаштовано до Державного професійно-технічного навчального закладу "Марганецький професійний ліцей" на повне державне утримання. На даний час вони усвідомили свою негативну поведінку по відношенню до дітей, щиро розккаїлися. Вони перестали повністю вживати алкогольні напої, привели житло до ладу, влаштувалися на роботу. Вони стали на шлях виправлення. Вона працює в ТОВ "АГРО-ДНІПРО- Нікополь"на посаді прибиральниці, за місцем роботи характеризується відповідальною. Також отримує дохід від оренди належної їй земельної ділянки. Він отримує пенсію, як особа з інвалідністю. Має додатковий дохід від періодичного заробітку та за оренду належньої йому земельної ділянки. За місцем мешкання характеризується позитивно. Не зловживає спиртні напої. Вони бажають виховувати своїх дітей самостійно та утримувати їх. З дозволу піклувальника розмовляють з дітьми по телефону, іноді приїжджають до навчальних закладів. Вони дуже хочуть поновити батьківсвькі права по відношенню до дітей та забрати їх додому. Позивачі у судове засідання не з`явилися, кожний окремо надали заяви, в яких просять суд, заяву розглядати справу за їхньої відсутності, на позовних вимогах наполягають, просять їх задовольнити (а.с. 49-50). Представник Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області та представник Служби у справах дітей Червоногригорівської селищної ради А. Ляшенко у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 51-52). Третя особа [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 53). Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання представником відповідача А. Ляшенко позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За викладених обставин, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в зв`язку з визнанням відповідачем позову. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8) та повнолітньої - [PERSON] , [INFO] (а.с.23). Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 56-63). Відповідно до рішення № 305 від 20.08.2021 року Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області над неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які залишилися без батьківського піклування призначено [PERSON] , [INFO] піклувальником над ними. Згодом Рішенням № 324 від 07.09.2021 року [PERSON] 22.01.2004 року було влаштовано до Державного професійно-технічного навчального закладу "Марганецький професійний ліцей" на повне державне утримання. На даний час позивачі усвідомили свою негативну поведінку по відношенню до дітей, щиро розккаїлися. Вони перестали повністю вживати алкогольні напої, привели житло до ладу, влаштувалися на роботу. Вони стали на шлях виправлення. [PERSON] працює в ТОВ "АГРО-ДНІПРО- Нікополь"на посаді прибиральниці, за місцем роботи характеризується відповідальною. Також отримує дохід від оренди належної їй земельної ділянки. [PERSON] отримує пенсію, як особа з інвалідністю. Має додатковий дохід від періодичного заробітку та за оренду належньої йому земельної ділянки. За місцем мешкання характеризується позитивно. Не зловживає спиртні напої. Згідно ст. 151 СК України - батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1 ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно ч.4 ст.169 СК України суд перевіряє наскільки змінилась поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. З наданих позивачами до суду доказів вбачається, що після позбавлення їх батьківських прав, вони переосмислили своє життя і докорінно змінили його. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.27 зазначеної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття або була усиновлена й усиновлення не скасоване чи не визнане недійсним. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що на час розгляду справи неповнолітня [PERSON] усиновлена не була, на даний момент мешкає разом з [PERSON] , яка згодна на поновлення позивачів батьківських прав. Зміни в способі життя позивачів на краще та ставлення їх до дітей судом встановлено та підтверджуються зібраними по справі доказами у їх сукупності. Сам факт звернення [PERSON] та [PERSON] до суду з даним позовом суд розцінює, як критичне ставлення позивачів до своєї поведінки в минулому стосовно своїх дітей, наявні зміни обставин та ставлення до дітей, фактичне поновлення сім`ї та досягнення порозуміння з дітьми, зміну матеріально-побутових умов життя. Долучені до матеріалів справи та дослідженні судом докази підтверджують дані факти та дають підстави для поновлення позивачів у батьківських правах. При поновленні батьківських прав, суд перш за все дотримується принципу охорони інтересів дітей, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дітей, які заслуговують на увагу. По даній справі відсутні докази, що поновлення позивачів батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] буде суперечити їхнім інтересам. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині поновлення батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому слід поновити батьківські права [PERSON] та [PERSON] відносно їхньої неповнолітньої доньки - [PERSON] , оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на інтереси дитини. Судом також встановлено, що на момент розгляду справи, [PERSON] досягла повноліття, у зв`язку з чим, у частині поновити батьківські права [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: partial