Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

У серпні 2021 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] народилася її онука [PERSON] , а [INFO] народилася онука [PERSON] . Їх батьком є [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Відповідно до довідки Ілляшівського закладу ЗОШ І-ІІІ ступенів від 05.08.2021 року, [PERSON] навчається в 7 класі, а [PERSON] навчається в 6 класі Ілляшівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів. Вихованням і матеріальною підтримкою дітей займається позивачка, вона відвідує всі шкільні заходи, батьківські збори. Відповідач питанням виховання та розвитку своїх доньок не займається вже декілька років. Він тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Позивач зазначила, що уже як сім років вона прийняла [PERSON] та [PERSON] в свою сім`ю, вони проживають разом за місцем реєстрації [PERSON] . На даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дітей, а тому позивач бажає, щоб відповідач сплачував на її користь кошти (аліменти) на утримання дітей щомісячно в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення дівчатками повноліття, що на думку [PERSON] буде сприяти якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Враховуючи вищевикладене, позивач просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , 1956 р.н. відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Призначити [PERSON] , [INFO] піклувальником над [PERSON] та [PERSON] Також просила стягнути з дня подачі позову з відповідача на її користь кошти (аліменти) на утримання дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення [PERSON] повноліття, та стягнути всі судові витрати. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.10.2021 р. дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 25.11.2021 р. до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1956 р.н., відносно доньок [PERSON] , 2008 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н. 21.01.2022 р. представник позивача, адвокат Дудін Л.В., подав позовну заява у новій редакції, в якій останній просив позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дітей: дочки [PERSON] , 2008 р.н., та дочки [PERSON] , 2010 р.н. Призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] та [PERSON] Також просив стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення [PERSON] повноліття. Окрім того, представник позивача просив прийняти збільшені позовні вимоги та залучити [PERSON] , [INFO] співвідповідачем по даній справі, про що подав відповідне клопотання Ухвалою суду від 21.01.2022 р. прийнято до провадження позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами у новій редакції, подану представником позивача, адвокатом Дудіним Л.В., в інтересах [PERSON] . Залучено до участі у даній справі як співвідповідача: [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , фактично проживаючу в [ADDRESS] . 16.02.2022 р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання представник позивача, адвокат Дудін Л.В., не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала. Будь-яких клопотань не заявляла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик до суду надсилалась останньому за останнім відомим місцем його проживання. Окрім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала. Згідно ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що 03.11.2008 р. в Книзі реєстрації народжень складено відповідний актовий запис за №1165. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , її батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). [INFO] народилася [PERSON] , про що 28.04.2010 р. складено відповідний актовий запис за №285. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , її батьками записані: [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки №283 від 05.08.2021 р., виданої виконкомом Тростянецької селищної ради, до складу сім`ї [PERSON] , 1952 р.н. входять: онука [PERSON] , 2008 р.н та онука [PERSON] , 2010 р.н. Діти знаходяться повністю на утриманні бабусі [PERSON] (а.с.10). З довідки №131/01-28 від 05.08.2021 р., виданої директором Ілляшівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 7 класі, а [PERSON] , [INFO] , навчається в 6 класі Ілляшівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів. Мати, [PERSON] , не відвідує школу, не бере участь у батьківських зборах, загальноосвітніх заходах і не підтримує дітей матеріально. Вихованням і матеріальною підтримкою дітей займається [PERSON] , вона відвідує всі шкільні заходи, батьківські збори (а.с.11). У довідці №6/01-28 від 17.01.2022 р., виданої директором Ілляшівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст., зазначено, що [PERSON] не відвідує заклад, не бере участь у батьківських зборах, загальношкільних заходах і не підтримує дітей матеріально (а.с.143). Висновком Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради №229 від 19.11.2021 визнано за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , 1956 р.н. відносно доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.55-57). Також, висновком Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради №192 від 24.09.2021 визнано за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] відносно доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 117-119). З вищезазначених висновків вбачається, що на засіданні комiсiї з питань захисту прав дитини, гр. [PERSON] повідомила, що з 2014 року мати та батько не піклуються про фізичний та духовний розвиток своїх дiтей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дiтей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Дівчатка фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання дiтей вiд 22.09.2021 року, складеного службою у справах дiтей Тростянецької селищної ради, дівчатка мають: окреме місце для відпочинку та розвитку; іграшки відповідно до віку та потреб; шафу для одягу; одяг відповідно сезону та потреб дiтей, тощо. Батьки разом з дітьми не проживають, вихованням та розвитком дiтей не займаються. Відповідно до інформації КНП «Тростянецький районний ЦПМСД» №384 вiд 08.09.2021р. гр. [PERSON] та [PERSON] про стан здоров`я дiтей [PERSON] та [PERSON] у сімейного лікаря не цiкавляться, контроль за станом здоров`я дiвчаток не здійснюють, на медичний огляди разом з дітьми не з`являються. Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є - першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, зокрема, позбавлення батьківських прав. Положенням ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною , є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.1 ст.166 СУ України) Відповідачі в судове засідання не з`явилися та не надали суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з їх боку щонайменшої материнської та батьківської турботи. Окрім того, в судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для [PERSON] та [PERSON] у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи наведені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] та [PERSON] , не з`явилися до суду для участі у розгляді даного питання, що свідчить про їх небажання брати участь вихованні дітей та зберегти зв`язок із ними, а тому їх слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дочки [PERSON] та дочки [PERSON] . Надані докази є підтвердженням того, що позбавлення відповідачів батьківських прав є доцільним, оскільки останні допустили свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам положення статтей 169 та 170 СК України, згідно яких, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини його батьками, суд за їх заявою може постановити рішення про поновлення батьківських прав відносно дітей. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2 ст.243 СК України). Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Право на опіку або піклування мають особи, які не досягли 14 років (малолітні особи) особи віком від 14 до 18 років (неповнолітні особи). У випадку встановлення опіки або піклування над малолітніми або неповнолітніми особами головною функцією є забезпечення належного виховання та захисту їх особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Встановлення опіки або піклування відбувається якщо: 1) батьки померли; 2) батьки невідомі; 3) батьки визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими; 4) батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; 5) батьки визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); 6) батьки понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров`я (інваліди I - II групи) тощо); 7) батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи; 8) батьки підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; 9) батьки відмовились від дітей в установленому законом порядку; 10) виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; 11) батьки перебувають під слідством. Разом з тим, ч. 4 ст.167 СК України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. В судовому засіданні становлено, що позивач [PERSON] є бабусею неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні. З висновку служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 22.10.2021 р. №01-21/570, визначено за доцільне призначення громадянки [PERSON] опікуном над неповнолітніми [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2010 р.н. (а.с.116). Згідно висновку про стан здоров`я, виданої КНП «Тростянецький районний ЦПМСД» від 08.10.2021 р., [PERSON] протипоказань, які б перешкоджали їй займатися вихованням дітей, не має (а.с.125). Відповідно до довідки департаменту інформатизації МВС України серії ІІА №2375164, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.122). Окрім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком (а.с.7, 124). З акту обстеження умов проживання від 18.10.2021 р. вбачається, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Останньою створені умови для виховання та розвитку дітей, а саме: наявна кімната, де облаштовані окремі спальні місця, наявний сезонний одяг та взуття, створено куточок для виконання домашніх завдань. У сім`ї дружні стосунки, святкують разом дні народження та інші свята. [PERSON] бажає прийняти дітей на виховання (а.с.123). Враховуючи, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно неповнолітніх дітей, а тому [PERSON] та [PERSON] потребують призначення опікуна. Таким опікуном бажає бути позивач [PERSON] і така можливість підтверджена відповідним висновком та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікунами судом не встановлено. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав та призначення опікуном [PERSON] буде вчинене в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Позивач просить про стягнення з кожного з відповідачів аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного. При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідачі будь-яких заперечень щодо розміру аліментів до суду не надали, є особами працездатного віку, не надали доказів, щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього, не надали доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявність чи відсутність на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надали будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ними допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання матір`ю та батьком матеріальної допомоги дітям щомісячно. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, стягненню підлягають аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] та [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти слід стягувати на користь [PERSON] , оскільки вона призначена опікуном над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] 16.08.2021 р., зі збільшеними позовними вимогами до [PERSON] 21.01.2022 р., а тому аліменти підлягають стягненню саме з цих дат. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 908 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках, тобто по 454,00 грн. з кожного. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. з кожного за позовну вимогу про стягнення аліментів та по 454, 00 грн. з кожного за позовну вимогу про призначення опікуна (908, 00 грн./2).

Outcome: approved