Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивач акціонерне товариство «Кредобанк» в позовній заяві просить суд стягнути солідарноз відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №СL-141793 від 26.10.2018 у розмірі 13066,07грн, що складається із: заборгованості за відсотками у розмірі 13066,07 грн, а також просить суд стягнути з відповідачів сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1306,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2018 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №СL-141793, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 20000,00 грн. строком до 25.10.2023 року за процентною ставкою 50,39 % річних. Позивач взяті на себе зобов`язання згідно вказаного договору виконав в повному обсязі та виплатив суму кредиту, однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав та заборгованість станом на 29.09.2021 року становить 13066,07 грн та складає заборгованість за відсотками. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Кредобанк». Крім того, позивач зазначає, що оскільки, [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , тому заборгованість слід стягувати з них солідарно, оскільки подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. На підставі наведеного позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 28.12.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалами суду від 23.02.2022 та 11.03.2022 судові засіданні у розгляді справи відкладалися у зв`язку з неявкою відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з`явився. На адресу суду поступило клопотання представника позивача У. Гончарової від 09.03.2022 про розгляд справи за відсутності представника банку. Крім цього, у заяві, а також позовній заяві представник позивача не заперечував щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, причини неявки суд не повідомили. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, а також судові повістки надіслані відповідачам за зареєстрованою адресою їх проживання. Відповідачі, належним чином повідомлені про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подали або інформації про поважність причин неподання відзиву. Тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідачів, проти чого позивач не заперечує, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, відповідно до якої: в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. За змістом ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 21.02.2019 р. між АТ "Кредобанк" та відповідачем [PERSON] 26.10.2018 укладено кредитний договір №СL-141793, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 20000,00 грн. строком до 25.10.2023 року за процентною ставкою 50,39 % річних. У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до Договору) (а.с.17-20). Позивач взяті на себе зобов`язання згідно вказаного договору виконав в повному обсязі, здійснивши переказ кредитних коштів відповідачу [PERSON] на суму 20000 грн відповідно до п.2.2 кредитного договору, що підтверджено меморіальними ордерами від 26.10.2018 (а.с.7-10). Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №СL-141793 від 26.10.2018, станом на 29.09.2021 відповідач [PERSON] допустив загальний залишок заборгованості за відсотками в розмірі 13066,07 грн (а.с.6). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. АТ "Кредобанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за відсотками відповідно до умов договору. Згідно статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до статей 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 6.1, п. 6.2, п. 6.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний повертати кредит в терміни та в порядку встановленому договором або додатком до нього; позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом. Отже, обов`язок повернення позичальником кредитних коштів, сплати процентів по їх використанню встановлені Договором. Також цей обов`язок передбачений ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Згідно ч.2 статті ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Внаслідок невиконання свого зобов`язання у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 13066,07 грн., яка підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором кредиту №СL-141793 від 26.10.2018, укладеного між АТ "Кредобанк" та відповідачем, станом на 29.09.2021 року та складається із суми заборгованість за відсотками. Будь-яких доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором відповідач [PERSON] суду не надав та матеріали справи не містять. 25.07.2021 та 26.07.2021 позивачем направлялися відповідачу [PERSON] досудові вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором №СL-141793 від 26.10.2018, що підтверджено досудовими вимогами, описами вкладення у лист та фіскальними чеками АТ «Укрпошта», які відповідачем були залишені без виконання (а.с. 25-32). З огляду на те, що відповідач [PERSON] не виконує взятих за договором зобов`язань, тому на користь АТ «Кредобанк» з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №СL-141793 від 26.10.2018 в розмірі 13066,07 грн., відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №СL-141793 від 26.10.2018, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення таких, зважаючи на наступне. Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 25.10.2018 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву №CL-141793 на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про зареєстрований шлюб із [PERSON] . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті [PERSON] про реєстрацію шлюбу 22 квітня1993 року із [PERSON] . Крім того, представник позивача посилається на те, що в Анкеті-заяві №CL-141793 від 25.10.2018 року зазначено, що позичальник - [PERSON] своїм підписом підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Посилаючись на ч.3 ст.61 та ч.4 ст.65 СК України, позивач просить застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя: дружину [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до вимог частин 1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог частин 1, 2, 4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З умов кредитного договору №CL-141793 від 26.10.2018 року, укладеного між банком та відповідачем [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви №CL-141793 від 25.10.2018 вбачається, що це споживчий кредит на суму 20000,00 грн, оскільки взятий на поточні потреби споживача. Шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя (а.с.17-22). Будь-яких доказів в підтвердження того, що відповідачем [PERSON] кредитні грошові кошти були використані саме в інтересах сім`ї, позивач суду не надав. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/ іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Оцінивши в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні докази з урахуванням вимог ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором №CL-141793 від 25.10.2018 були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Крім цього, суд наголошує, що договору поруки відповідач [PERSON] не підписувала, в Анкеті-заяві №CL-141793 від 25.10.2018 жодних підписів про не заперечення щодо отримання її чоловіком кредиту не проставляла, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, будь-яких інших доказів того, що [PERSON] погодилася взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк» позивачем не надано. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] . Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, то суд дійшов до таких висновків. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 ЦПК України та частин 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, подані ордер серії КС №573217, договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 між АТ «КРЕДОБАНК» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №68 серії ЧН №000531 адвоката Павленка Сергія Валерійовича та довіреність №11821 від 30.12.2020, довіреність р.№37 від 15.01.2022 на ім`я адвоката Гончарової У.І.(а.с.39-43, 83) Позивач просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 1306,60 грн. Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що АТ «Кредобанк» дійсно понесло витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять, крім того, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги матеріали справи також не містять. Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1306,60 грн. слід відмовити. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed