Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 12.04.2018 року по 13.07.2020 року позивач працював на ТОВ «Краснолиманське ». Наказом по підприємству від 13.07.2020 року №196к позивач був звільнений 13.07.2020 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення, 13.07.2020 року відповідач не виплатив всі суми, що належать позивачу від підприємства, не дивлячись на те що в день звільнення працював. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 17.12.2021р. Укрпоштою позивачем була направлена заява від 17.12.2021р. з вимогами погашення заборгованості по заробітній платі та надання: довідки про розмір заборгованості по заробітній платі на час звернення; та довідки про розмір середньоденної заробітної плати за два місяці, що передували звільненню відповідно до "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженому постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.; довідки, що підтверджує, що позивач працював в день звільнення, а саме 13.07.2020 року. Проте зазначений лист відповідач свідомо відмовився отримувати, у зв`язку із чим, 05.01.2022р. конверт з листом поштою повернувся до пошти з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується оригіналом конверту з листом, який повернувся, які додаю. Позивач розраховує розмір заборгованості по заробітній платі та розмір середньоденної заробітної плати із відомостей УПФУ, а саме за допомогою інформації з Індивідуальних відомостей про застраховану особу, форми ОК-5. Станом на цей час, за підрахунками позивача, заборгованість по заробітній платі становить: за жовтень 2019р. - 35220,04 грн, за листопад 2019р. - 30315,45 грн, за грудень 2019р. - 24890,00 грн, за січень 2020р. - 27278,72 грн, за лютий 2020р. - 23894,84 грн, за березень 2020р. - 26950,60 грн, за квітень 2020 р. - 29623,81 грн, за травень 2020 р. - 33684,40 грн, за червень 2020р. - 34636,30 грн, за липень 2020р. - 70845,00 грн, а загалом - 337339,16 грн. Оскільки позивач був звільнений 13.07.2020 року, для розрахунку середнього заробітку повинно брати заробітну плату за травень 2020 року та червень 2020 року. Заробітна плата за травень 2020 року становить 33684,40 грн, заробітна плата за червень 2020 року становить 34636,30 грн. Оскільки в травні 2020р. - 19 робочих днів, а в червні 2020р. - 20 робочих днів, то середньоденний заробіток становить 1751,81 грн. (33684,40грн.+ 34636,30 грн.)/ 39 днів). Так як був звільнений з 13.07.2020 року, в день звільнення працював, всі суми, що належать від відповідача при звільненні згідно ст.116 КЗпП України, повинні бути виплачені в день звільнення, так як повний розрахунок підприємством не проведено по цей час, тому затримка розрахунку при звільнені за період з 14.07.2020р. по 30.09.2020р. становить - 56 днів. Отже, 56 днів затримки розрахунку х 1751,81грн. = 98101,36 грн. Тобто, загалом за затримку виплати заробітної плати при звільнені відповідач повинен виплатити середній заробіток за період з 14.07.2020р. по 30.09.2020р. у розмірі 98101,36 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 337339,16 грн, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільнені за період з 14.07.2020р. по 30.09.2020 р. у розмірі 98101,36 грн. Ухвалою суду від 21.01.2022 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, про що повідомлені сторони. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та просить винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства. Позивач до судового засідання не з`явився. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] у період з 12.04.2018 року по 13.07.2020 працював у ТОВ «Краснолиманське». Звільнений 13.07.2020 згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-16). Відповідно до довідки від 04.02.2022 року за № 22, сума заборгованості на дату складання довідки становить 267422,25 гривень, дана сума зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. Заробітна плата виплачена повністю по жовтень 2019 р. Відповідно до довідки від 04.02.2022 року за № 23, яка надана ТОВ «Краснолиманське», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1585,90 гривень. Дана сума розрахована наступним чином: (травень 2020 р. 33576,35 грн + червень 2020 р. 34617,40 грн)/ (21 день + 22 дня) = 1585,90 гривень. Згідно відомостей довідки ОК-5 про нараховану заробітну плату за два останні відпрацьовані місяця травень та червень 2020 року, складає травень 2020 року - 33684,40 грн, червень 2020 року - 34636,30 грн (а.с.19-22). Кількість робочих днів у травні 2020 року складала - 19 днів, у червні 2020 р. - 20 днів. Проте у довідці, яка надана ТОВ «Краснолиманське» кількість робочих днів у ці місяці наступна: травень 2020 року - 21 день, червень 2020 року - 22 дні. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача 13.07.2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 337339,16 гривень, ця сума порахована позивачем виходячи з відомостей зазначених у формі ОК-5, з урахуванням податків та обов`язкових платежів. Станом на дату розгляду справи заборгованість складає 267422,25 гривень, без врахування обов`язкових податків та зборів. Суду не надано доказів того, що позивач в останній день 13.07.2020 р. не працював, тому відповідно до статті 116 КЗпП України, підприємство повинно було провести в цей день остаточний розрахунок. Суд зазначає, що дана стаття не вказує на обов`язок працівника у день звільнення звертатися до каси підприємства з вимогою про проведення розрахунку, а навпаки, ця стаття, прокладає на роботодавця обов`язок провести відповідний розрахунок. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі складає 267422,25 гривень. Суд приходить до висновку, що з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з нарахованих, але не виплачених при звільненні складових заробітку в сумі 267422,25 гривень. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач звільнився 13.07.2020 року, тому період за який підлягає стягненню середній заробіток починається з 14.07.2020 року та закінчується днем постановлення рішення суду - 17.03.2022 року. Проте, позивач просить стягнути середній заробіток за період з 14.07.2020 року по 30.09.2020 р. Суд вважає за необхідне зробити наступний розрахунок середнього заробітку: (травень 2020 року - 33684,40 грн + червень 2020 року 34636,30 грн)/( травень 2020 року 19 днів + червень 2020 року 20 днів) = 1751,81 гривень. За період з 14.07.2020 року по 30.09.2020 року - 56 робочих днів. Таким чином розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, який визначений позивачем, складає 56 днів *1751,81 гривень=98101,36 гривень. Суд не вбачає підстав для зменшення даної суми. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданому позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 гривень на користь позивача, 2674,22 гривень на користь держави.

Outcome: partial