Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

18.08.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в частині від усіх видів заробітку (а.с. 1-2). Ухвалою судді від 19.08.2021р. позовну заву залишено без руху і позивачці наданий строк на усунення її недоліків (а.с. 16). Після усунення\~позивачкою недоліків\~шляхом подання\~доказів на\~підтвердження \~місця проживання\~(а.с.\~17-18) ухвалою судді від 08.09.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 23). Ухвалою суду від 05.01.2022р. за клопотанням позивачки витребувані докази, витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та від ПрАТ «Страхова компанія «Інгострах» відомості про доходи [PERSON] за період з 2020 по 2021 роки (а.с. 152). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 28.01.1995р. перебувала у шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021р. по справі № 201/4083/21. Батько добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. На підставі викладеного, просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду з цим позовом і до повноліття дітей. Відповідач позовні\~вимоги не\~визнав. 20.10.2020р. надав відзив\~на позовну\~заяву (а.с. 47 - 54), у якому зазначив, що \~ \~ \~ \~ [PERSON] проживає із ним (відповідачем) за адресою: [ADDRESS] , повністю перебуває на його утриманні. [PERSON] , [INFO] досяг повноліття [INFO] на момент звернення позивачкою до суду із даним позовом. Навчається у Дніпровській академії музики ім. М. Глінки на 4 курсі, отримує стипендію. Тому позивачка не має права звертатися до суду із позовом про стягнення аліментів на його утримання до досягнення повноліття, а у відповідача вичерпався конституційний обов`язок щодо його утримання. До ого ж [PERSON] офіційно працевлаштований у ТОВ «Сільпо-Фуд» (супермаркет «Сільпо»), отримує дохід та може самостійно себе забезпечити. Позивачка і [PERSON] проживають в нашій спільній квартирі, яку ми придбали перебуваючи в шлюбі та яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вважав, що [PERSON] не має права звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , оскільки останній із позивачкою не проживає. Відповідач разом із сином [PERSON] і співмешканкою відповідача [PERSON] фактично проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору найму (оренди) житлового приміщення від 29.01.2021р. [PERSON] повністю перебуває на утриманні відповідача, не бажає проживати із матір`ю. [PERSON] з 2020 року навчається в КЗО «Дніпровський науковий ліцей інформаційних технологій при Дніпровському національному університеті ім. Олеся Гончара» Дніпровської міської ради. Весь час за навчання сплачував відповідач. Хоча [PERSON] також працює на посаді оператор 2 рівня «Soft Collection» контакт центру AT КБ «ПриватБанк», отримує дохід. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивачки адвокат Братцева Н.С. (діє на підставі договору від 20.04.2021р. і ордеру від 12.08.2021р. а.с. 19-20) 05.01.2022р. надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що дійсно [PERSON] виповнилося 18 років, він навчається на IV курсі денної форми навчання у КВЗ «Дніпропетровська академія музики ім. М.Глінки» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується довідками цього закладу, а тому він має право на утримання як повнолітня дитина, яка продовжує навчання згідно із ч. 1 ст. 199 СК України. [PERSON] потребує матеріальної допомоги не зважаючи на працевлаштування і отримання стипендії, оскільки його догоди є незначними. Вважала, що відповідач не надав доказів того, що [PERSON] проживає з ним, останній буває у батька періодично. Оплата за навчання не є аліментами, долучені квитанції не є належними і допустимими доказами. Позивачка також сплачує за навчання [PERSON] у ліцеї. Наполягала на задоволенні позову. Відповідач правом на надання заперечень на відповідь не скористався. 31.03.2022р. надав додаткові пояснення (а.с. 176 -\~191) про те, що [PERSON] отримав тимчасовий захист на території Бельгії. Відповідач надав копії виписок з його картки AT КБ «ПриватБанк», яка знаходиться у Макара в Бельгії, на як відповідач надає фінансову підтримку Макарові. Представник позивачки адвокат Братцева Н.С. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи (а.с. 166). Відповідач у додаткових поясненнях від 31.03.2022р. просив справу слухати без його участі, підтримав відзив на позов (а.с. 176). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1995р. (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021р. по справі № 201/4083/21 (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання [PERSON] . Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] народився [INFO] (а.с. 7). Отже, 17.07.2021р. він досяг повноліття (18 років) і таким чином [PERSON] на момент звернення до суду позивачкою із позовом про стягнення аліментів на його утримання ( [INFO] ) досяг повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. [PERSON] навчається на IV курсі денної форми навчання у Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровська академія музики ім. М. Глінки» ДОР за спеціальністю «Музичне мистецтво» на бюджетній основі, що підтверджується довідкою №703 від 23.09.2021р., отримує стипендію, що підтверджено довідкою про доходи від 23.09.2021р. (а.с. 44, 45). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Позивачка не заявляла вимог про стягнення аліментів на утримання [PERSON] як на сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. У позові не посилалася на вимоги ст. 199 СК України і не додавала до позову доказів, які підтверджують факт продовження [PERSON] навчання. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивачка не надала доказів того, що [PERSON] проживає з нею, від чого залежить відповідне право на звернення до суду із позовом в інтересах сина. Суд, розглядаючи позов у межах заявлених ними вимог, не може самостійно змінити підстави і предмет позову, оскільки таке право належить виключно позивачеві. Зміна предмету і підстав позову здійснюється шляхом подання відповідної заяви згідно за правилами ст. 49 ЦПК України. Відтак, додаткові обґрунтування, які представник позивачки виклав у відповіді на відзив не можуть бути прийняті судом до уваги як зміна підстави або предмету позову. У зв`язку із чим, вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] не підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 8). Позивачка стверджує, що [PERSON] проживає разом з нею. Однак відповідних доказів не надала. Натомість відповідач надав акт обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 10.01.2022р., складений членом «Територіальної ради самоорганізації населення житлового масиву Чаплі» з трьома свідками, яким підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , проживає з ним у вказаному будинку (а.с. 175), що на думку відповідача є підставою для відмови у позові про стягнення аліментів, із чим суд не погоджується. У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (ч. 1 ст. 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.11.2020р. у справі № 723/3193/19-ц, провадження № 61-11454св20. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. СК України не містить відповідних положень, які зумовлюють звільнення від обов`язку сплачувати аліменти факт проживання чи непроживання дитини із платником аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Враховуючи, вік сина сторін, мінімальний гарантований розмір аліментів на його утримання не може бути меншім ніж 1309,00 грн. (2618/50%). Відповідно до ч.1 ст. 70 закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 140 СК України, позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини. Проте позивачка не надала жодних відомостей про свої доходи. Як видно з довідки про доходи відповідача [PERSON] за 2020 2021 роки від 03.01.2022р. ПрАТ СК «Інгосстрах», відповідач працює у ПрАТ СК «Інгосстрах» з 20.01.2014р. на посаді керівника напрямку «Врегулювання» збитків», має дохід у 2021 році приблизно 50000,00 грн. на місяць, у грудні 2021 року отримав 99\~476,42 грн. (без податків і зборів (а.с. 158 - 159). Інших доходів не має, що також підтверджено інформацією, наданою на вимогу суду листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 10.02.2022р. № 6896/5/04-396-12-03-13 (а.с. 168 171). Суд враховує, що відповідач сумлінно виконує обов`язок щодо утримання обох дітей. Саме відповідач долучив до справи докази на підтвердження своїх доводів про те, що [PERSON] проживає із ним. Також відповідач надав паспорт [PERSON] (а.с. 42-43), надав докази сплати за навчання [PERSON] у «Дніпровському науковому ліцеї інформаційних технологій», долучивши квитанції за 2020 2022 роки, надав докази регулярного перерахування коштів повнолітньому сину [PERSON] , долучивши квитанції за 2020 2021 роки (а.с. 50 - 178). Факт оплати відповідачем за навчання [PERSON] , надання допомоги синові [PERSON] позивачкою і її представником у відповіді на відзив не спростований. Натомість позивачкою надано лише три квитанції на загальну суму 2160 грн. про сплату за навчання сиана [PERSON] у ліцї інформаційних технологій (а.с. 148 -150). Також відповідачем надані докази того, що [PERSON] перебуває зараз у Бельгії (а.с. 186-190). У його розпорядженні знаходиться картка відповідача № [NUMBER] (а.с. 191), на яку відповідач регулярно перераховує кошти синові (а.с. 177 -185). Суд, розглядаючи справу, враховує, що надані відповідачем докази підтверджують, що відповідач приймає регулярну участь в утриманні синів, це утримання значно перевищує допомогу, яку надає позивачка. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги позивачки та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання його сина [PERSON] до досягнення ним повноліття в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18.08.2021р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Віршуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2022 рік (на момент подачі позову). Помилково сплачений відповідачем судовий збір в розмірі 454,00 грн. за клопотання про витребування доказів (а.с. 35) може бути повернутий відповідачеві за його окремою заявою. На підставі викладеного,

Outcome: partial