Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 02 серпня 2021 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась із вказаним позовом [PERSON] , в якому просить змінити встановлений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/8027/16-ц 2/296/2656/16 від 21 жовтня 2016 року розмір аліментів, які щомісяця стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 1 800,00 грн. на Ѕ частини всіх видів його заробітку (доходу). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на сьогоднішній день визначена судовим рішенням сума аліментів не є достатньою для нормального фізичного та духовного розвитку дітей, які потребують догляду і витрат на утримання. Ухвалою судді 12 серпня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено її судовий розгляд (а.с.24-25). 19 листопада 2021 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, де усвідомлюючи свій батьківський обов`язок, не заперечує проти сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей, сина [PERSON] та дочки [PERSON] (а.с.32-33). 23 лютого 2022 року позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує повністю (а.с.39). 23 лютого 2022 року представник відповідача надала заяву про розгляд справу за відсутності позивача та її представника, в якій не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.41). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/8027/16-ц 2/296/2656/16 від 21 жовтня 2016 року було вирішено питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1\~800,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.10.2016 та до їх повноліття (а.с.5-7). Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3\~ст.181 СК України). Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст.182 СК України, так і положень ст.183,\~184 СК України. Відповідно до\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч.1\~ст.192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3\~ст.181 СК України). Положення\~ст.192 СК України\~лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні питання щодо зміну розміру аліментів суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, доказів, які б свідчили про непрацездатність останнього, відповідач в розпорядження суду не надавав. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Щодо вимог [PERSON] про сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі вимог ст.180 СК України, суд уважає, що в їх задоволенні слід відмовити з тих підстав, що на момент звернення позивача до суду останній досяг повноліття і спірні правовідносини в цій частині регулюються нормами ст.199 СК України, на які [PERSON] у позові не посилається як спосіб захисту прав та інтересів повнолітньої дитини. Відповідно до ст.12,\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: partial