Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просять встановити факт постійного місця проживання [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою місця проживання батька, а саме: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з принадежними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] і складається з 1) житлового будинку (А-1) загальною площею 65.4 кв.м.; 2) сараю (Б); 3) сараю (В); 4) навісу (г); 5) вбиральні (Д); 6) паркану (1); 7) огорожі (2); 8) колодязь (к), 9) замощення (І), в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] та визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований у [ADDRESS] і складається з 1) житлового будинку (А-1) загальною площею 65.4 кв.м.; 2) сараю (Б); 3) сараю (В); 4) навісу (г); 5) вбиральні (Д); 6) паркану (1); 7) огорожі (2); 8) колодязь (к), 9) замощення (1), в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] . Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] відносився до колгоспного двору, що підтверджується витягом з погосподарської книги с. Любша, який видано Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області за №148 від 23 07 2021. Згідно витягу із погосподарської книги в житловому будинку у [ADDRESS] станом на 01.01.1991 членами колгоспного двору були [PERSON] - голова двору; [PERSON] - член двору; [PERSON] - член двору; [PERSON] - член двору, а відтак кожному належало по ј частки в майні колгоспного двору. Мати позивачів [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] постійно проживала у [ADDRESS] до дня і на день смерті, що наступила [INFO] . [PERSON] до дня і на день смерті проживала разом з чоловіком, [PERSON] , який помер [INFO] , та синами [PERSON] та [PERSON] , які після смерті [PERSON] успадкували належну їй частку в майні колгоспного двору у розмірі ј. [PERSON] проживав та був прописаний до дня і на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним до дня і на день смерті проживали без реєстрації місця проживання сини [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту від 04 лютого 2008 року, померлий [PERSON] все своє майно де б воно не було, і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належатиме йому до дня смерті і на день його смерті, і на що він за законом матиме право заповів своїм синам: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 20 серпня 2021 року, позивачі усно звернулись до приватного нотаріуса з наміром прийняти спадщину після смерті своїх батьків. Однак, 20 серпня 2021 року, приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області їм було відмовлено у зв`язку із пропуском піврічного строку для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] та відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Окрім того, позивачам для реалізації своїх спадкових прав необхідно встановити факт постійного місця проживання [PERSON] та [PERSON] разом із батьком - [PERSON] на час відкриття спадщини. Вважаючи, що їх спадкові права порушено, позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 24.09.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків /а.с.34-36/ Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 04.10.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 15.11.2021 на 12:00 год. /а.с.42-44/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 13.12.2021 заяву представника позивачів про повернення судового збору задоволено частково. Повернуто [PERSON] судовий збір у розмірі 379,00грн. та [PERSON] судовий збір у розмірі 379,00 грн. /а.с.59-60/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 13.12.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду на 28.01.2022. /а.с.61-62/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.01.2021 справу розглядом було відкладено на 21.02.2022 /а.с.68/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.02.2021 справу розглядом було відкладено на 18.03.2022 /а.с.74/ Розгляд справи по суті відбувся 18.03.2022 за участі позивача [PERSON] та представника позивачів адвоката Гивеля В.П. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат Гивель В.П. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з мотивів наведених у позові. Представник відповідача Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області надіслав заяву в якій розгляд справи просить здійснювати за його відсутності, також повідомляє про відсутність на час розгляду справи інформації, яка б була підставою щодо заперечення позовних вимог. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації разом із [PERSON] до дня його смерті. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, а також свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 23 листопада 1989 року, житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] /а.с.78/ Згідно Витягу з погосподарської книги с. Любша від 23.07.2021 № 148 станом на 01.01.1991 житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] належав колгоспному двору головою якого була - [PERSON] , яка померла [INFO] . Станом на 01.01.1991 року членами вищенаведеного колгоспного двору були: [PERSON] - голова двору; та члени двору: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.16/ Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду адреса: [ADDRESS] , загальна площа вказаного будинку становить 52,9 кв.м /а.с.25-27/. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 03.05.1993 Любшанською сільською радою Жидачівського району - [PERSON] померла [INFO] /а.с.17/ Згідно довідки, що видається при оформленні спадщини виданої Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області 22.07.2021 року № 146 [PERSON] до дня і на день смерті проживала разом з чоловіком [PERSON] , а також синами [PERSON] та [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалось /а.с.18/ Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 02.09.2015 виконавчим комітетом Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO] /а.с.19/ Згідно довідки, що видається при оформленні спадщини виданої Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області 22.07.2021 року № 147 [PERSON] до дня і на день смерті проживав разом із синами [PERSON] та [PERSON] . Від імені [PERSON] 04.02.2008 було посвідчено заповіт на все майно в користь синів [PERSON] та [PERSON] у рівних частина, який зареєстровано за реєстраційним № 16 /а.с.20/ Згідно заповіту посвідченого 04.02.2008 секретарем виконавчого комітету Любшанської сільської Ради народних депутатів Гаврильчук А.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №16, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів синам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах /а.с.21/. Згідно довідки № 165 від 04.08.2021 виданою Журавненською селищною радою на момент смерті [PERSON] з ним без реєстрації місця проживання проживали сини [PERSON] та [PERSON] /а.с.22/ Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 02.08.1975 Любшанською сільською радою Жидачівського району, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.23/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого повторно 18.09.2021 ВДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного МУМЮ (м. Львів) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.28/. Згідно листа приватного нотаріуса Стрийського РНО ГУЮ у Львівській області Гивель Г.М., [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва по право на спадщину, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , та є спадковим майном /а.с.24/ Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачкою та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 1/4 частки в майні колгоспного двору після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Таким чином, після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] , а також сини [PERSON] та [PERSON] вступили в управління спадковим майном, а відтак кожний фактично успадкували належну частку [PERSON] у рівних частках кожний по 1/12 (1/4:3=1/12) та таким чином кожен став власником 1/3 частки спірного будинковолодіння по [ADDRESS] , оскільки кожному із них як члену колгоспного двору належала ј частка (1/4+1/12=1/3) Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] із батьком [PERSON] на час смерті останнього, підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] із [PERSON] на час смерті останньої, позивачам необхідно для юридичного оформлення спадщини після смерті їхнього батька. Також сдуом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є особами на чию користь складено заповіт та спадкоємцями [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті спадкодавця своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , щодо визнання за кожним із них права власності на Ѕ частку спірного житлового будинку, оскільки вони будучи спадкоємцями першої черги після смерті батька [PERSON] , вчасно прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки в житловому будинку по [ADDRESS] , а відтак стали власниками Ѕ частки кожний, оскільки кожному із позивачів як члену колгоспного двору належало по 1/3 частки спірного будинковолодіння та 1/6 (1/3:2) кожен із позивачів успадкував після смерті батька [PERSON] (1/3+1/6). Таким чином, враховуючи, що позивачі оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не мають можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved