Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи позовні вимоги тим, що 05.10.2018 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно позивачу. [INFO] [PERSON] померла. Згідно довідки Тульчинської міської ради №248 від 29.03.2019, [PERSON] проживала зі своїм чоловіком [PERSON] до дня його смерті [INFO] в одному житловому будинку в [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок із господарськими спорудами було зареєстровано на [PERSON] , як на голову колгоспного двору на підставі рішення виконкому Тульчинської районної ради народних депутатів від 27.03.1986 та рішення Дранської сільської ради народних депутатів від 11.07.1989 №3. Членами колгоспного двору станом на набуття права власності на будинок були [PERSON] та його дружина [PERSON] , тому фактично майно колгоспного двору належало їм по 1/2 частині кожному. У [PERSON] наявний спадкоємець за заповітом- відповідач. Відповідно до вимог ч.2 ст.123, ч.1 ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Звернувшись до Тульчинської державної нотаріальної контори, позивачу було роз`яснено, що на її ім`я не може бути видано свідоцтво на частку в спільному майні подружжя. Через дані обставини позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Представник позивачf в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить позов в цій частині задовольнити та провести розгляд справи у відсутність позивача та її представника, не заперечує проти ухвалення заоного рішення. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку SMS (а.с.167) та розписка (а.с.168), відомостей про причину їх неявки до суду не надали, у встановлений судом строк відзив не подали. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії заповіту від 05.10.2018, посвідченого старостою с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №2-90 (а.с.9), [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде їй належати на випадок її смерті і на що вона матиме право за законом. Згідно копії повторного свідоцтва про смерть від 17.04.2019 серія [NUMBER] (а.с. 8), [INFO] в с.Одаї, Тульчинського району, Вінницької області померла [PERSON] , яка в свою чергу являлась дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 27.12.2018 серія [NUMBER] (а.с.110) та копія свідоцтва про укладення шлюбу від 01.03.1974 серія [NUMBER] (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно за заповітом. Згідно копії спадкової справи №377/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.72-100) вбачається, що 23.05.2019 [PERSON] , а 14.06.2019 [PERSON] звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та 23.05.2018 була зареєстрована спадкова справа спадкодавця [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 08.07.2019 №421, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складаєсться із: земельної ділянки, яка розташована на території с.Одаї, Тульчинського району, Вінницької області, площею 1,4614 га в межах згідно з планом; частини житлового будинку із господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . 05.08.2019 на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєсті за №1-1608, на земельну ділянку, розташовану на території Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, площею 1,4614 гектарів в межах згідно з планом. Відповідно до копії дублікату свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 26.06.1990, яке зареєстроване того ж дня в Тульчинському МБТІ за реєстровим №279 (а.с.13), цілий житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. Відповідно до копії довідки, виданої КП "Тульчинське МБТІ" від 26.07.2019 №988 (а.с.12), станом на 31.12.2012 згідно архівних даних власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , як голова колгоспного двору на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 26.06.1990 №271, видане згідно рішення виконкому Тульчинської районної Ради народних депутатів від 27.03.1986 №76 та рішення Дранської сільської ради народних депутатів від 11.07.1989 №3. Дане свідоцтво зареєстроване в КП "Тульчинське МБТІ" 26.06.1990 під Р№279. Згідно копії повідомлення Тульчинської державної нотаріальної контори від 24.01.2020 №32/02-14 (а.с.11) вбачається, що державним нотаріусом було повідомлено [PERSON] , що видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на ім`я [PERSON] немає можливості, оскільки відповідно до ст.71 Закону України "Про нотаріат" у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Також зазначено, що між нею та спадкоємцями [PERSON] наявний спір, тому відсутні підстави для видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Згідно копії спадкової справи №272/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.101-137) вбачається, що 09.04.2019 [PERSON] звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та того ж дня була зареєстрована спадкова справа спадкодавця [PERSON] 04.07.2019 на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєсті за №1-1235, на земельну ділянку, розташовану на території Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, площею 1,4594 гектарів в межах згідно з планом. У видачі ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] [PERSON] було відмовлено у зв`язку з тим, що в заповіті не вказано на чиє ім`я спадкодавець заповів вищевказаний будинок. Оскільки позивач не може оформити належним чином свої спадкові права на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, тому представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву при прийняття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 №20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить до колгоспного двору, та станом на 15.04.199 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і останній був головою даного колгоспного двору, тому частки кожного із них у праві власності на це майно є рівними - по 1/2 частці. Таким чином, суд приходить до висновку, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входила 1/2 частка вказаного домоволодіння. Відтак, з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд прийшов до висновку що позивач, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , набула право власності на спадкове майно за заповітом, зокрема на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , на законних підставах. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу відповідач та її представник будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача до суду не надала. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач та її представник не надали суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн ( а.с.1). На підставі викладеного, ст.15, 328, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1226, 1268 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 223, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved