Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., зареєстрований в реєстрі за № 6227. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.12.2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Кредитний споживчий договір № 004-13405-121213. 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис № 6227 про стягнення з нього на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 року 41\~423,81 грн заборгованості за тілом кредиту, 6726,09 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією та 150 грн плату за вчинення виконавчого напису, всього на загальну суму 48\~299,90 грн. На виконання вказаного виконавчого напису постановою державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ (м. Львів) від 20.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67191624. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинено із порушенням чинного законодавства та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, для одержання виконавчого напису надається серед іншого також нотаріально посвідчена угода, що передбачено і Постановою Київського апеляційного адміністративного від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Зазначає, що між ним та відповідачем жоден правочин, який би нотаріально посвідчувався, не укладався, доказів того, що укладений 12.12.2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір, який став підставою для вчинення виконавчого напису, нотаріально посвідчувався не надано. За наведених обставин, нотаріус станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису 27.01.2020 року при винесенні такого керувався пунктом Переліку документів, який був нечинним та незаконним. Окрім того, позивач не погоджується із сумою заборгованості згідно виконавчого напису, вважає її завищеною, вказує на відсутність повної інформації щодо періоду здійснюваних нарахувань у поданому відповідачем нотаріусу розрахунку заборгованості, відтак стягнута з нього виконавчим написом № 6227\~сума заборгованості\~не є\~безспірною. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10.11.2021 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10.11.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. 16.11.2021 представником позивача адвокатом Цьвок Б. І., на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, подано письмову заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2021 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 6227 від 27.01.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 004-13405-121213 від 12.12.2013 року, на виконання якого старшим державним\~виконавцем Залізничного\~відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~ЛьвовіМарщівською\~І.П.\~20.10.2021\~року відкрито\~виконавче провадження\~№ 67191624. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 22.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони у справі належним чином повідомлялись судом про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема їм направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією. Зокрема, в матеріалах справи наявні рекомендовані повідмолення про вручення поштового відправлення відповідачу - уповноваженій особі ТзОВ «Фінансова компанія «Управління активами» та третій особі - Залізничному ВДВС у м. Львові та конверт, який повернуто на адресу суду неврученим третій особі у справі приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О. М., згідно довідки «Укрпошти» причиною повернення поштового відправлення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою». 24.01.2022 на адресу суду надійшла письмова заява директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» С. К. Велікданова про визнання позовних вимог у порядку ст. 206 ЦПК України та просить позовні вимоги [PERSON] задоволити. Разом із заявою про визнання позовних вимог відповідачем також подано до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, а саме вказує, що даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором не оспорюється позивачем, лише міститься заперечення щодо розміру такої заборгованості у зв`язку із чим відповідачем пропонується сплатити позивачу заборгованість у розмірі 8\~693,98 грн, відтак частина заборгованості у розмірі 39 605,92 грн буде списана, а заборгованість за кредитним договором та виконавчим написом вважатиметься такою, що погашена у повному обсязі. Крім того, директором ТОВ «Фінансова компанія управління активами» С. К. Велікдановим подано до суду також клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Вказує, що гонорар адвоката у даній справі, визначений у розмірі 4\~000 грн не відповідає критеріям співмірності, оскільки справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи, наведені у позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду та практику за цією категорію справ слід вважати установленою. Відтак, зазначає, що понесені витрати на правову допомогу, які вказує позивач не є співмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт і витраченим часом на виконання таких робіт та відповідно завищені у порівнянні з витратами на послуги правової допомоги, зокрема обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковим цінам на адвокатські послуги в аналогічних справах, на підтвердження чого долучає до клопотання судову практику. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1\~907,00 грн. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178\~ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи подане відповідачем клопотання щодо врегулювання спору за участю судді суд приходить до висновку, що у задоволенні такого слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 201 ЦПК України\~врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Згідно ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи\~по суті\~в порядку\~спрощеного провадження\~починається з\~відкриття першого\~судового засідання\~або через\~тридцять днів\~з дня\~відкриття провадження\~у справі,\~якщо судове\~засідання не\~проводиться. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено із змісту позовної заяви позивач звернувся до суду із позовною вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто предметом спору у даній справі є оспорення дотримання приватним нотаріусом вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису, процедура вчинення якого регулюється \~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Натомість відповідач, звертаючись до суду із клопотанням про врегулювання спору за участі судді, покликається у такому на взаємні поступки щодо зменшення заборгованості за кредитним договором № 00413405121213 від 12.12.2013, на підставі якого вчинявся виконавчий напис нотаріуса, тобто за наведеного, клопотання відповідача не стосується безпосередньо предмету заявленого [PERSON] позову. Крім того,\~враховуючи вимоги ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться лише за згодою сторін до початку розгляду справи по суті, разом з тим, як вбачається із поданого відповідачем у справі клопотання про врегулювання спору за участю судді, матеріали такого не містять жодних даних про згоду обох сторін на врегулювання спору за участю судді у відповідності до вимог ст. 201 ЦПК України, а свідчить лише про згоду зі сторони відповідача на таке врегулювання спору, відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.\~ст. 77-79 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6227, яким звернуто стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.202, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 194-К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 004-13405-121213 від 12.12.2013 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 у розмірі на загальну суму 48\~299,90 грн, що складається з 41\~423,81 грн заборгованості за тілом кредиту, 6\~726,09 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, 150,00 грн плати за вчинення виконавчого напису. Згідно постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Марщівською І. М. на підставі виконавчого напису № 6227 від 27.01.2020 відкрито виконавче провадження № 67191624 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 48\~299,90 грн. Згідно із ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, безспірний борг\~-\~це борг,\~що визначається\~боржником та\~кредитором,\~і про\~суму якого\~сторони не\~сперечаються,\~тобто у\~разі відсутності\~заперечень боржника\~-\~вимога кредитора\~вважається безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15, 16, 18 ЦК України, статей\~50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такого ж висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Таким чином, з аналізу наведеного вище, вбачається, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Позивач, оспорюючи виконавчий напис, не погоджується із сумою заборгованості, на яку виконавчим написом звернуто стягнення та вказує, що виконавчий напис вчинено, всупереч чинним нормам законодавства, на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26.11.2014року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні висновки викладено також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), справа № 172/1652/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Як встановлено судом, оспорюваний у даній справі виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 27 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо представлення відповідачем приватному нотаріусу до вчинення ним виконавчого напису, належним чином оформлених відповідно до норм чинного законодавства, первинних документів, зокрема нотаріально посвідченого кредитного договору. Будь-яких належних та допустимих доказів, на спростування наведених обставин ні відповідачем,\~ні третьої\~особоюсуду не надано. При цьому, відповідачем подано до суду письмову заяву про визнання позовних вимог щодо визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~49\~ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.\~ У відповідності до ч .1, 4 ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із врахуванням наведених обставин, ч. 4\~ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також, враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються позову, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Окрім того, при зверненні до суду із позовом позивачем сплачено 908 грн судового збору за подання позову та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову. На виконання вимог ст. 141\~ЦПК України, з відповідача слід\~\~стягнути в користь позивача сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір. \~Згідно ч. 3 ст. 7 закону України «Про державний бюджет» разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, із врахуванням визнання відповідачем заявлених позовних вимог, з ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» на користь позивача підлягає стягненню 681 грн (454 грн судового збору за подання позовної заяви та 227 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову), 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, що становить 681 грн слід повернути позивачу з державного бюджету. Згідно ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, до матеріалів позовної заяви на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, долучено ордер, договір про надання правової допомоги № 21/10/29 від 29.10.2021, укладений між АБ «Цьвок та Партнери» та [PERSON] , додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги № 21/10/29 від 29.10.2021 згідно якої вартість послуг Адвокатського бюро становить: 1 год. юридичних консультацій 1\~000 грн; 1 год. підготовки заяв/скарг/запитів/в досудовому порядку 1\~000 грн., 1 год. підготовки процесуальних документів (позовної заяви, відзиву, клопотань та ін.) 1\~000 грн., 1 год. аналізу судової практики 1\~000 грн., 1 год (мін) участі в судових засіданнях 1\~000 грн.; рахунок-фактура № 21/10/29/1 від 04.11.2021, акт наданих послуг від 05.11.22021 року, згідно якого вартість наданих [PERSON] адвокатських послуг становить 4\~000 грн., з яких: 0,5 год. юридичних консультацій 500 грн., 0,5 год. підготовка адвокатських запитів, ознайомлення з виконавчим провадженням 500 грн., 2,5 год. підготовка позовної заяви 2\~500 грн., 0,5 год. представництво інтересів клієнта у судових засіданнях 500 грн. та квитанцію від 05.11.2021 про оплату [PERSON] послуг правничої допомоги на суму 4\~000 грн. Вирішуючи подане відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Частиною 4\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5\~статті 137 ЦПК України\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявна неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Зокрема, суд також звертає увагу на враховану у розмір витрат на професійну правничу допомогу, згідно акта наданих послуг, послугу представництва інтересів клієнта у судових засіданнях, при цьому розгляд даної справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто без проведення судових засідань. Враховуючи наведене, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, беручи до уваги заяву представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та встановлених в п. 6 ч. 3\~ст.\~2\~ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципів пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2 500 грн., які можна вважати необхідними для позивача, який звертаючись за захистом порушеного права до суду був змушений до залучення професійної правничої допомоги.

Outcome: approved