Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) реформованого КПС "Дніпро" в розмірі 4,28 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі за текстом - Земельний пай), в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті матері відкрилась спадщина, що складається, окрім іншого, з Земельного паю. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача у письмовому клопотанні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У листопаді 2021 року представник сільської ради надіслав відзив на позов, мотивуючи його тим, що остання не є належним відповідачем і не зобов`язана відшкодовувати позивачці судові витрати. При цьому підтвердив факт отримання померлою сертифікату на земельний пай та його втрату. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] в с. Івниця Андрушівського районуЖитомирської області померла [PERSON] , яка за життя розпорядилась усім своїм майном, склавши на свою дочку, позивачку по справі, 15.09.1999 заповіт. [PERSON] є єдиною спадкоємицеюпомерлої, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа №317/2004заведена державним нотаріусом. Позивачцівиданісвідоцтва про право на спадщину за заповітомпісля смерті матері, зокрема на три земельні ділянки та частину житлового будинку в с. Івниця Андрушівського району Житомирської області. Нотаріусом 16.10.2020 позивачу було роз`яснено про неможливість видачісвідоцтва про право на спадщину на Земельний пай, у зв`язку з відсутністю, а саме втратою, правовстановлюючого документу на нього. З повідомлень відділу у Новоград-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27.09.2021 та Новоград-Волинської районноїдержавної адміністрації Житомирської області від 28.09.2021 слідує, що відповідно до запису №217 книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/, на ім`я [PERSON] від 06.08.1997 був зареєстрований та виданий сертифікат на право на земельну частку пай серії ЖТ №0219769 на підставі рішення Новоград-Волинської районноїдержавної адміністрації №143 від 30.05.1997. Розмір земельної частки (паю) по реформованому КСП "Дніпро" становить - 4,28 в умовно кадастрових гектарах. КПС "Дніпро" розташовувався на території Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. Оригінал сертифікату у позивачки відсутній і до архіву відділу у Новоград-Волинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області він переданий не був. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР. Відповідно до положень ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну частку (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі за текстом - Закон) визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі за текстом - Порядок). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Право на земельну частку (пай) згідно з п.2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За приписами ст.ст.5, 22 Земельного кодексу України 1990 року (далі за текстом - ЗК 1990) кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається КСП із зазначенням розмірів земель, що перебувають у його власності і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ст.23 ЗК 1990). Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі ст.9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи слідує, що спадкодавиця [PERSON] за життя правомірно набула право власності на Земельний пай, отримавши відповідний сертифікат, у зв`язку із чим його можна вважати спадковим майном померлої. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачкою своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на Земельний пай, який залишився після смерті [PERSON] . Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Оскільки стороною позивача не конкретизовано, який обсяг робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом було здійснено саме по даній справі та здійснених ним реальних витрат, необхідних для надання правничої допомоги у цій справі, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Outcome: approved