Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни № 2075 від 15.07.2019 року, про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , заборгованість за кредитом - 14 361,85 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 878,35 доларів США, комісія - 1856,00 доларів США, пеня 16473,31 доларів США, що всього становить 43569,51 доларів США, що за курсом НБУ на 16.04.2019 року становить 1 168 107,45 гривень, витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису - 3500,00 гривень, а всього, з врахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить - 1 171\~607,45 гривень, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача понесені по справі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 листопада 2021 року через електронний ресурс ДІЯ" [PERSON] була отримана постанова Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.11.2021 року ВП № 67614535 про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором доступу) по примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни № 2075 від 15.07.2019 року, про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , заборгованість за кредитом - 14 361,85 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 878,35 доларів США, комісія - 1856,00 доларів США, пеня 16473,31 доларів США, що всього становить 43569,51 доларів США, що за курсом НБУ на 16.04.2019 року становить 1168107,45 гривень, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3500,00 гривень, а всього, з врахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить - 1 171 607,45 гривень. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження через Реєстр виконавчих проваджень позивачу по справі стало відомо, що при вчиненні виконавчого напису № 2075 від 15.07.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна грубо порушила вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що підтверджується наступним. Відповідно до змісту виконавчого напису № 2075 від 15.07.2019 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, який був переданий в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк Приватбанк, яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л, зареєстрованим в реєстрі за № 10405, в якості забезпечення по кредитному договору від 19 липня 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк і [PERSON] , на умовах якого позичальником був отриманий кредит в сумі 16000,00 доларів США на споживчі цілі та 2219,29 доларів США на сплату страхових платежів, а всього на суму 18219,25 доларів США. Зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса, як нотаріусом, так і кредитором - Акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк, були грубо порушені, як норми матеріального права, які регламентують дані правовідносини, так і умови укладених сторонами договорів. А тому позивач змушений звертатися до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. До позовної заяви позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення за виконавчим написом. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.12.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.12.2021 року зупинено стягнення по виконавчому провадженню №67614535 від 23.11.2021. Відзив від відповідача не надійшов. Представник позивач в судове засідання не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання,не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до змісту виконавчого напису № 2075 від 15.07.2019 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, який був переданий в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк Приватбанк, яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л, зареєстрованим в реєстрі за № 10405, в якості забезпечення по кредитному договору від 19 липня 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк і [PERSON] , на умовах якого позичальником був отриманий кредит в сумі 16000,00 доларів США на споживчі цілі та 2219,29 доларів США на сплату страхових платежів, а всього на суму 18219,25 доларів США (а.с.22). Між Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк (в подальшому Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк) і [PERSON] був укладений кредитний договір від 19 липня 2007 року, на умовах якого позичальником був отриманий кредит в сумі 16000,00 доларів США на споживчі цілі та 2219,29 доларів США на сплату страхових платежів, а всього на суму 18219,25 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту 20 липня 2017 року, а забезпеченням по даному кредитному договору є договір іпотеки від 30.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л, зареєстрованим в реєстрі за № 10405, по якому в іпотеку АТ КБ Приватбанк" були передані належне [PERSON] нерухоме майно - житловий будинок та земельна ділянка площею 612 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-25). Згідно п. 24 договору іпотеки від 30.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л, зареєстрованим в реєстрі за № 10405, у випадку порушення Кредитного договору або іпотечного договору Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, а якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотеодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, тобто, Іпотекодержатель має вибирати один з трьох вказаних способів звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.26-30). В квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позовних вимог ЗАТ КБ Приватбанк' посилався на порушення позичальником [PERSON] умов кредитного договору від 19 липня 2007 року, на умовах якого позичальником був отриманий кредит в сумі 16000,00 доларів США на споживчі цілі та 2219,29 доларів США на сплату страхових платежів, а всього на суму 18219,25 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту 20 липня 2017 року, та просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 16574,08 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які були передані в іпотеку по договору іпотеки від 30.07.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л, зареєстрованим в реєстрі за № 10405, та виселити зареєстрованих мешканців будинку. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 11.08.2010 року у справі № 2-720/10 (суддя Зарічна Л.А.) у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.31-32). Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ЗАТ КБ Приватбанк була подана апеляційна скарга. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 21.09.2010 року (справа № 22-ц- 5072/2010) апеляційна скарга ЗАТ КБ Приватбанк була задоволена частково, рішення Прилуцького міськрайонного суду від 11.08.2010 року у справі № 2-720/10 було скасовано, а позовні вимоги задоволено частково, в рахунок стягнення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Приватбанк" в сумі 16574,08 доларів США за кредитним договором від 19 липня 2007 року звернуто стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , з початковою ціною 143344,00 гривень та на земельну ділянку площею 612 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , з початковою ціною 6555,00 гривень, шляхом продажу їх Публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк, з укладенням від імені [PERSON] з іншою особою договору купівлі-продажу та надано право Публічному акціонерному товариству комерційний банк Приватбанк всіх повноважень, необхідних для здійснення такого продажу, в решті позовних вимог відмовлено (а.с.33-34). Не погоджуючись із вказаним рішенням апеляційного суду [PERSON] була подана касаційна скарга. Ухвалою Верховного Суду України від 01.12.2010 року відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження (а.с.35). Отже, на даний час має законну силу рішення апеляційного суду Чернігівської області від 21.09.2010 року, що означає, що кредитор, тобто АТ КБ Приватбанк, який є іпотекодержателем, в 2010 році вже звернув стягнення на предмет іпотеки у визначений іпотечним договором спосіб, а тому у банка відсутні правові підстави повторно звертати стягнення на предмет іпотеки вже через вчинення виконавчого напису нотаріуса. В лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк" звернулося в Прилуцький міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В даній позовній заяві ПАТ КБ Приватбанк" послався на порушення позичальником [PERSON] умов кредитного договору від 19 липня 2007 року, на умовах якого позичальником був отриманий кредит в сумі 16000,00 доларів США на споживчі цілі та 2219,29 доларів США на сплату страхових платежів, а всього на суму 18219,25 доларів США, з кінцевим строком повернення кредиту 20 липня 2017 року, та просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 17641,40 доларів США. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24.04.2015 року позов ПАТ КБ Приватбанк було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором № СІ\\Р13СА0000007 від 19 липня 2007 року в розмірі 17641,40 доларів США, що за курсом НБУ на 24.04.2015 року становить 396049,43 гривні (а.с.36-37). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк на підставі заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24.04.2015 року отримало виконавчий лист № 2/742/532/15 від 29.05.2015 року і подало заяву про відкриття виконавчого провадження. Постановою Прилуцького МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 19.03.2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду № 2/742/532/15 від 29.05.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року в розмірі 17641,40 доларів США, що за курсом НБУ на 24.04.2015 року становить 396049,43 гривні (а.с.38-39). Оскільки заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24.04.2015 року було задоволено позов ПАТ КБ Приватбанк і стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року в розмірі 17641,40 доларів США, що за курсом НБУ на 24.04.2015 року становить 396049,43 гривні, а банку втратив право нараховувати проценти, комісії, пені і штрафи у наступний (післясудовий) період, то розрахунок суми боргу [PERSON] за кредитним договором від 19 липня 2007 року, який був наданий банком приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірині Михайлівні для вчинення виконавчого напису є необґрунтований. Оскільки АТ КБ Приватбанк, звернувшись 28 лютого 2015 року з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, змінило строк дії кредитного договору з 20 липня 2017 року на 28.02.2015 року, що відповідає нормам статті 1050 ЦК України, то відлік позовної давності по кредитному договору від 19 липня 2007 року розпочався з 01.03.2015 року, а відповідно до цього виконавчий напис № 2075 від 15.07.2019 року вчинено поза межами встановленого трирічного строку. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом з тим, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що третій особі, були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, враховуючи, що виконавчий напис вчинений поза межами трьохрічного строку, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. У відповідності зі\~ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду ордер на надання правової допомоги, договір про надання правничої допомоги з додатками та квитанція про оплату правничої допомоги на суму 5000 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved