Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить: - встановити факт, що він - [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. - право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих в [ADDRESS] , площею 0,2500 га, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯО № 555725, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Поташнянської сільської ради від 14.07.2011 року, кадастровий № 0520484000:02:004:0101, вартістю 13275 грн. та на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,0542 га, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯО № 555726, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Поташнянської сільської ради від 14.07.2011 року, кадастровий № 0520484000:02:004:0102, вартістю 2627 грн.. Посилається в позові на те, що він та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Поташня Гайсинського району. При житті 29.08.2014 року за реєстром 649 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , у якому він постійно проживав та був належним чином зареєстрований (прописаний). 16.12.2021 року приватним нотаріусом Гайсинського нотаріального округу йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім нього, спадкоємицею першої черги за законом є дочка померлої - відповідач [PERSON] , яка спадщину не прийняла та на неї не претендує. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. [PERSON] на праві власності також належала земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в [ADDRESS] , площею 0,2500 га та на праві власності належала також земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована за зазначеною адресою, площею 0,0542 га. Отримати свідоцтво на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки він позбавлений можливості, тому що дані земельні ділянки не входять до складу майна за заповітом, як зазначено в роз`яснені приватного нотаріуса від 23.12.2021 року за № 639/01-16. В п.1 ст. 377 ЦК України та ст.120 Земельного кодексу України зазначено, що до особи, яка набула право власності на будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення в обсязі та умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Враховуючи те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в [ADDRESS] , він також претендує на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку, призначену ведення особистого селянського господарства за зазначеною адресою. В зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, справу просила слухати у її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Поташня Гайсинського району. 29.08.2014 року за реєстром 649 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , у якому він постійно проживав та був належним чином зареєстрований (прописаний), що підтверджується довідкою Поташнянського старостинського округу, копією заповіту та випискою з паспорту про реєстрацію місця проживання. 16.12.2021 року приватним нотаріусом Гайсинського нотаріального округу Тупиці І.І. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 23/2021, зареєстровано в реєстрі за № 1332. Згідно довідки Поташнянського старостинського округу Бершадської міської ради від 20.12.2021 року за № 486, крім позивача, спадкоємицею першої черги за законом є дочка померлої - відповідач [PERSON] , яка спадщину не прийняла та на неї не претендує. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. [PERSON] на праві власності належала також земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в [ADDRESS] , площею 0,2500 га, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку, Серія ЯО № 555725, виданого на підставі рішення Поташнянської сільської ради від 14.07.2011 року, кадастровий № 0520484000:02:004:0101, вартість 13275 грн. та на праві власності належала також земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована за зазначеною адресою, площею 0,0542 га, згідно Державного акта Серія ЯО № 555726, виданого на підставі рішення Поташнянської сільської ради від 14.07.2011 року, кадастровий № 0520484000:02:004:0102, вартістю 2627 грн.. Отримати свідоцтво на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки [PERSON] позбавлений можливості, тому що дані земельні ділянки не входять до складу майна за заповітом, як зазначено в роз`яснені приватного нотаріуса від 23.12.2021 року за № 639/01-16. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Судом встановлено, що позивач зареєстрований в житловому будинку розташованого в [ADDRESS] . Згідно довідки Поташнянського старостинського округу Бершадської міської ради від 20.12.2021 року за № 486, позивач [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Поташня Гайсинського району померла, що підтверджується вказаною вище довідкою, а також копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 30.11.2020 року. Надані позивачем докази на підтвердження спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінки без реєстрації шлюбу до смерті [PERSON] , наявності в них спільного побуту, ведення спільного господарства, суд визнає належними та допустимими, з точки зору закону. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст.ст. 77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В пункті 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Виходячи з викладеного та надані позивачем докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог у цій частині. Крім того, встановлено, що 29.08.2014 року за реєстром 649 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Поташнянського старостинського округу Бершадської міської ради від 20.12.2021 року за № 486, копією заповіту та випискою з паспорту про реєстрацію місця проживання. 16.12.2021 року приватним нотаріусом Гайсинського нотаріального округу Тупиці І.І. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 23/2021, зареєстровано в реєстрі за № 1332. Згідно вищезазначеної довідки Поташнянського старостинського округу Бершадської міської ради від 20.12.2021 року за № 486 вбачається, що крім позивача, спадкоємицею першої черги за законом на майно померлої [PERSON] є її дочка - відповідач [PERSON] , яка спадщину не прийняла та на неї не претендує. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. [PERSON] на праві власності належала також земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в [ADDRESS] , площею 0,2500 га, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку, Серія ЯО № 555725, виданого на підставі рішення Поташнянської сільської ради від 14.07.2011 року, кадастровий № 0520484000:02:004:0101, вартість 13275 грн. та на праві власності належала також земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована за зазначеною адресою, площею 0,0542 га, згідно Державного акта Серія ЯО № 555726, виданого на підставі рішення Поташнянської сільської ради від 14.07.2011 року, кадастровий № 0520484000:02:004:0102, вартістю 2627 грн., на які в даний час претендує позивач. Проте отримати свідоцтво на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки позивач позбавлений можливості, тому що дані земельні ділянки не входять до складу майна за заповітом, як зазначено в роз`яснені приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Новокрещенової Л.П. від 23.12.2021 року за № 639/01-16. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Вище суд прийшов до висновку про тривале проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до її смерті та ведення ними спільного господарства. З матеріалів справи вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав лише позивач. Спадкоємець за законом - дочка померлої і відповідач по справі [PERSON] спадщину не прийняла та на неї не претендує. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. [PERSON] позов повністю визнала. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вище викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача і в частині визнання за ним права на спадщину після смерті [PERSON] та визнання за ним права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved