Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрований колишній чоловік її онуки [PERSON] - [PERSON] .. Проте вже тривалий час, з липня 2020 року відповідач за місцем реєстрації відсутній, не бере жодної участі в утриманні будинку, створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні житлом, так як вона несе усі витрати по сплаті комунальних платежів та всіх витрат з утримання будинку з урахуванням реєстрації у ньому відповідача, тому змушена звернутися до суду з даним позовом й просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала заяву й просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. У судовому засіданні відповідач позову не визнав та пояснив суду ,що не проживає у вказаному будинку після розірвання шлюбу з дружиною ,оскільки вона не допускала та виганяла його з будинку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2018 року житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 07.02.2022 року в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.5). Актом обстеження матеріально - побутових умов і сімейних обставин від 15.12.2021 року встановлено, що відповідач у житловому будинку [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з липня місяця 2020 року (а.с. 6 ). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначає ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше одного року без поважних причин, а його реєстрація у будинку перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися та користуватися на власний розсуд належним йому нерухомим майном тільки через те, що за реєстрацією у належному йому приміщенні значиться відповідач. Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності непроживання в житловому будинку чи наявності іншої домовленості між ним і власником, відповідачем не представлено. За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст. 72 ЖК України,ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved