Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчого напису № 15906 від 31 березня 2021 року про стягнення з нього в користь ТОВ "Фінпром маркет" кредитного боргу в сумі 5 827,20 гривень таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що жодних кредитних договорів та договорів позики з фінансово-кредитними установами не укладав, ніяких правовідносин з відповідачем не має. Про існування оспорюваного виконавчого напису дізнався лише після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого напису. Вважає цей виконавчий напис неправомірним, оскільки при його вчиненні нотаріус не дотримав чинного на той час законодавства. Зокрема, враховуючи постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, яких він не укладав. Учасники справи в підготовче засідання не з`явились. Представник відповідача ТОВ "Фінпром маркет" поштовим зв`язком надіслав дві заяви: 1) про врегулювання спору за участю судді; 2) про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України. Представник позивача електронною поштою надіслав заяву, у якій висловив позицію про відмову від врегулювання спору за участю судді, вказав на підтримання позову і просив розглянути справу за відсутності сторони позивача. З огляду на таку позицію позивача та положення ст.201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді виключається. У зв`язку із цим розгляд справи в підготовчому засіданні суд провів з урахуванням заяви представника відповідача про визнання позову. Згідно із ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження змісту позовних вимог та матеріалів справи приводить суд до висновку про їх відповідність положенням ст.ст.15, 16, 18 ЦК України; ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат"; п.п.3.2 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5; Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Крім цього, суд враховує висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17 правовий висновок про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За викладених обставин судом встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача. При цьому у зв`язку з визнанням позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету, решту 50 відсотків стягнути з відповідача.

Outcome: approved