Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

[PERSON] , 07.07.2021 звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 15.10.2005 Великолюбінською селищною радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №29, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що сімейні відносини між ними не склалися через різні погляди на шлюб та сім`ю, зловживання відповідачем алкоголем, який будучи в стані сп`яніння, вчиняв сварки, скандали, в т.ч. у присутності дітей, як наслідок з липня 2018 року проживають окремо, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 23.07.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 30.09.2021 провадження у справі зупинено, подружжю надано строк для примирення 2 місяці, а 22.12.2021 провадження у справі поновлено. Позивачка у заяві від 25.03.2022 позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 42). Відповідач, який належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав (а.с. 40). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши заяву, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Із змісту заяви від 07.07.2021, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 15.10.2005 шлюб у Великолюбінській селищній раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №29, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , сторони з липня 2018 року разом не проживають, з цього часу подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства, причиною розпаду сім`ї є зловживання відповідачем алкоголем. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 25.03.2022 настоює на розірванні шлюбу (а.с. 42). Відповідач в судове засідання не з`явився, заперечень щодо заявлених позивачкою вимог, не подав. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітніх дітей, повноцінний розвиток та виховання яких у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 908 грн. 00 коп. судових витрат.

Outcome: approved