Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та стягнення моральної шкоди, в якому зазначає, що він працював у Тунельному загоні № 14 Акціонерного товариства «Київметробуд» на посаді електрозварника ручного зварювання 6 розряду на підземних роботах з повним робочим днем у період з 7 листопада 2017 року по 26 лютого 2021 року. 26 лютого 2021 року він був звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України, на підставі Наказу № 7 від 26.02.2021. Починаючи з грудня 2020 року відповідач перестав виплачувати заробітну плату позивачу, а також не виплатив командировочні за серпень, жовтень, листопад 2020 року і січень, лютий 2021 року. Так, залишилася невиплаченою заробітна плата у наступному розмірі: за грудень 2020 року - 16440,18 грн.; січень 2021 року - 11711,88 грн.; \~ \~ \~ \~лютий 2021 року (у тому числі грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку) - 52688,87 грн., а також командировочні за: серпень 2020 року - 1600,00 грн.; \~ \~ \~ \~жовтень 2020 року - 1600,00 грн.; листопад 2020 року - 1600,00 грн.; січень 2021 року 1600,00 грн.; \~ \~ \~ \~лютий 2021 року - 1600,00 грн.; Всього: 16440,18 + 11711,88 + 52688,87 + (1600,00 х 6) = 90440,93 грн. Вказана сума порахована без виключенням податків, зборів та обов`язкових платежів. Трудову книжку відповідач надіслав засобами поштового зв`язку. Згідно виписки з банківського рахунку № [NUMBER] , відкритого позивачем у АТ «Альфа - Банк», станом на 31.08.2021 суми нарахованої заробітної плати за період грудень 2020 року - лютий 2021 року, командировочні за серпень, жовтень, листопад 2020 року і січень, лютий 2021 року та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку позивач не отримував. Отже, в день звільнення відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем, чим порушив трудові права позивача. Також, відповідач не повідомив письмово позивача про нараховані суми, належні йому при звільненні та не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього КЗпП України. Розрахунок також не було зроблено і після письмового звернення позивача з вимогою виплати належних йому сум грошових коштів, тобто фактично розрахунок з позивачем відповідач не провів і досі. Також у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні позивач вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку із розрахунку середньоденної заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, - 686,60 грн., починаючи з 27 лютого 2021 року по день ухвалення рішення судом (або фактичного розрахунку). Просить стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» заборгованість по заробітній платі (в тому числі за невикористані дні щорічної відпустки) у розмірі 90440, 93 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також судові витрати по справі. Від представника відповідача - Акціонерного товариства «Київметробуд» Кир`ян Д.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що викладені в позовній заяві вимоги Акціонерним товариством «Київметробуд» повністю не визнаються з наступних підстав. Так [PERSON] був прийнятий у ПАТ «Киівметробуд» 11.07.2017 та звільнений з посади електрозварника ручного зварювання 6 розряду Тунельного загону №14 на дільниці №2 АТ «Киівметробуд» за ст. 38 КЗпП України 26.02.2021 за власним бажанням. За період грудень 2020 року лютий 2021 року позивачеві було нараховано заробітну плату в загальній сумі 80840,93 грн. в тому числі: за грудень 2020 року загальна сума нарахувань склала 16440,18 грн., що складається з: оплати відрядної за 15 робочих днів (147,45 год.) 8 680,00 грн.; оплати за вислугу років 1 201,13 грн.; Індексації заробітної плати 208,36 грн.; Оплати за час відрядження за 2 дні -1110,78 грн.; Оплати за чергову відпустку за 13 днів - 5 239,91 грн.. За січень 2021 року загальна сума нарахувань 11711.88 грн., що складається з: Оплати відрядної за 14 робочих днів (140 год.) - 6 300,00 грн.; Доплати за роботу у нічні години за 84 год. -1 197,46 грн.; Оплати за вислугу років 1 140,44 грн.; Оплати святкових та вихідних днів за 2 дні - 1 629,20 грн.; Індексації заробітної плати 294,64 грн.; Оплати за час відрядження за 2 дні - 1 150,14 грн. За лютий 2021 року загальна сума нарахувань 52 688.87 грн., що складається з: Оплати відрядної за 14 робочих днів (140 год.) 9 077,00 грн.; Оплати за вислугу років - 1 140,44 грн.; Індексації заробітної плати - 294,64 грн.; Оплати за час відрядження за 1 день - 550,79 грн.; Компенсації 100 днів невикористаної відпустки 41 626,00 грн. Разом з тим, при кожній виплаті заробітної плати відповідач зобов`язаний утримувати (відраховувати) із заробітної плати позивача (нарахованої) наступні податки податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 18 % та військовий збір (ВЗ) у розмірі 1,5 %. Згідно розрахункових листків за грудень 2020 року лютий 2021 року із нарахованої заробітної плати позивача було утримано обов`язкових зборів і платежів на загальну суму 15763,98 грн., в тому числі: за грудень 2020 року - 3205,83 грн., за січень 2021 року - 2283,82 грн., за лютий 2021 року - 10274,33 грн. Отже, загальна сума заробітної плати до виплати позивачу (за вирахуванням обов`язкових зборів і платежів) за період грудень 2020 року - лютий 2021 року становить 65076,95 грн.. в тому числі: за грудень 2020 року - 13 234.35 грн. з них: 6987,40 грн. - оплата відрядної за 15 робочих днів (147,45 год.); 966,91 грн. - оплата за вислугу років; 167,73 грн. - індексація заробітної плати; 894,18грн. - оплата за час відрядження за 2 дні; 4218,13 грн. - оплата за чергову відпустку за 13 днів. За січень 2021 року - 9 428,06 грн., з них: 5071,50 грн. - оплата відрядної за 14 робочих днів (140 год.); 963,96 грн. - доплата за роботу у нічні години за 84 год.; 918,5 грн. - оплата за вислугу років; 1311,51 грн. - оплата святкових та вихідних днів за 2 дні; 237,19 грн. - індексація заробітної плати; 925,85 грн. - оплата за нас відрядження за 2 дні. За лютий 2021 року - 42 414.54 грн. з них: 7306,99 грн. - оплата відрядної за 14 робочих днів (140 год); 918,5 грн. - оплата за вислугу років; 237,19 грн. - індексація заробітної плати; 443,38 грн. - оплата за час відрядження за 1 день; 33508, 93 грн. - компенсація 100 днів невикористаної відпустки. Таким чином позивачем не вірно розраховано належні йому до виплати суми при звільненні. Вищевказані суми не були сплачені позивачу вчасно з незалежних від відповідача обставин, адже затримка у виплаті заробітної плати працівникам пов`язана із тим, що протягом 2020-2021 років на банківські рахунки АТ«Київметробуд» систематично накладаються арешти в рамках кримінального провадження № 42019000000002358 Печерським районним судом міста Києва, що унеможливлювало своєчасну виплату заробітної плати працівникам. Так, Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Київ від 15 вересня 2020 року у справі 757/39567/20-к був накладений арешт на рахунки ПАТ «Київметробуд», відкриті а АБ «УКРГАЗБАНК», АТ «ПУМБ», АТ «Ощадбанк», розрахункові рахунки в Державній казначейській службі України. 05 листопада 2020 року Ухвалою Печерського районного сулу міста Києва у справі № 757/47183/20-к було знову ж таки накладено арешт на рахунки ПАТ «Київметробуд», відкриті у АТ «Альфа-Банк», АТ «КБ «Глобус», ПАТ «МТБ БАНК», ПАТ «МЕГААНК», АБ «Південний», АКБ «Індустріальний», ПАТ «Банк Бостон», АТ «Таксомбанк, АТ КБ «Приватбанк», а також кошти, котрі знаходяться на рахунку АТ «Київметробуд», відкритому в Державній казначейській службі із забороною розпоряджатися вказаними грошовими коштами, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету. Керівництво компанії неодноразово зверталося до суду з клопотаннями про зняття арешту, в тому числі мотивуючи їх необхідністю виплати з цих коштів заробітної плати працівникам. В результаті Ухвала Печерського районного сулу міста Києва у справі №757/47183/20-к від 05 листопада 2020 року була скасована частково, проте Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Київ від 15 вересня 2020 року у справі 757/39567/20-к не скасована і продовжує діяти. Враховуючи той факт, що кошти відповідача арештовані, останній не мав змоги вчасно здійснити виплату належних позивачеві при звільненні сум. Інших механізмів виплати працівникам заробітної плати, включаючи готівковий розрахунок, АТ «Київметробуд» не проводить. Проте, відповідачем здійснюються всі можливі заходи для виплати заробітної плати працівникам, в тому числі і [PERSON] . За таких обставин вимогу позивача про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі вважають необгрунтованою Також щодо компенсації за невикористану відпустку, то розрахунок позивача не відповідає дійсності, адже при нарахуванні компенсації за 100 днів невикористаної відпустки, варто керуватися положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Відповідно до Розрахунку середнього заробітку при звільненні сумарний дохід Позивача з лютого 2020 року по січень 2021 року включно склав 147773,37 грн., а кількість відпрацьованих днів за даний період - 140 календарних днів, то середньоденна Позивача (по календарних) складає 416,26 грн. Отже, при середньоденній (по календарних) у розмірі 416,26 грн. за 100 днів невикористаної відпустки позивачу при звільненні у лютому 2021 року нараховано 41626,00 грн. (сума вказана без вирахування обов`язкових податків та зборів). При утриманні із нарахованої суми обов`язкових платежів до бюджету України (сума ПДФО 18% та військовий збір 1,5%), сума до виплати за 45 днів невикористаної відпустки складає 33508,93 грн., і згідно Розрахункового листка за серпень включена до суми виплати за лютий 2021 року. Стосовно виплати суми добових на відрядження, то застосовується тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а тому вважає вимогу про стягнення добових на відрядження такою, що не підлягає задоволенню. Відносно виплати середнього заробітку за час затримки, то, враховуючи складну ситуацію відповідача, рахунки якого арештовані на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Київ від 15 вересня 2020 року у справі 757/39567/20-к, то стягнення досить значної суми у вигляді середньомісячного заробітку за час затримки виплат позивачу призведе до непоправних наслідків не лише для підприємства, робота якого може бути зупинена, а й для чисельного штату працівників відповідача, які будуть позбавлені робочих місць та заробітних плат. Більше того, відповідач є Генеральним підрядником по будівництву значного транспортного об`єкту, загальнонаціонального значення, а тому значний майновий тягар може унеможливити виконання стратегічного державного замовлення. Відповідач не здійснив виплати заробітної плати позивачу в строк при звільненні не з власної волі, а у зв`язку з існуванням об`єктивних обставин, а саме протиправних лій правоохоронних органів, які протягом 2020-2021 років постійно блокували рахунки підприємства. Як наслідок, велика частина працівників звільнилася у зв`язку із затримкою виплат заробітної плати. Так, станом на грудень 2020 року у АТ «Київметробуд» працювало приблизно 1000 працівників. В умовах накладення арешту на рахунки та часткового його скасування, при наявності першої ж можливості всім виплачувалась заробітна плата. Виплати всім працівникам є першочерговими, тому і виплачувались частинами пропорційно всім. З грудня 2020 року по сьогоднішній день виплачено заробітну плату більше ніж на 62 мільйони гривень. Окрім цього, станом на 11 листопада 2021 року на підприємстві та у його структурних підрозділах працює 290 працівників, яким також необхідно щомісячно сплачувати заробітну плату. Діяльність підприємства є збитковою, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2020 рік. Відповідач є Генеральним підрядником по будівництву значного транспортного об`єкту, загальнонаціонального значення, а саме, будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі» (дільниця від, станції «Сирець» до станції «проспект Правди», тому значний майновий тягар може унеможливити: виконання стратегічного державного замовлення. Також, на сьогоднішній день, у провадженнях суддів щодо стягнення належних сум при звільнені та компенсацій за затримку з АТ «Київметробуд» перебуває близько 20 справ, у разі задоволення стягнень за час затримки призведе до незворотних наслідків для підприємства та його працівників. Виходячи з розміру несвоєчасно виплачених при звільненні позивачу сум, а саме 65076,95 грн., приблизна оцінка розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах, що розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами слід розрахувати як розмір сум, які [PERSON] недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що за підрахунками відповідача становить 15293,07 грн. Таким чином, враховуючи той факт, що належні при звільненні суми не були сплачені позивачу вчасно з незалежних від відповідача обставин та складну фінансову ситуацію відповідача, вважають справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, розмір компенсації у сумі 15293,07 грн. Просить у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити повністю. Представник позивача [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому зазначає, що дійсно позивач був прийнятий на посаду електрозварника ручного зварювання 6 розряду на підземних роботах Тунельного загону № 14 у Акціонерного товариства «Київметробуд» (до перейменування ПАТ «Київметробуд») з 11.07.2017, зазначена у позові дата 07.11.2017 є технічною помилкою. З копією Наказу № 7 від 26.02.2021про звільнення позивача так і не було ознайомлено, так само як і з сумами та їх складовими, що повинні бути виплачені йому при звільнені. Отже, відповідач не повідомив письмово позивача про нараховані суми, належні йому при звільненні, та не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього КЗпП України. Позивач неодноразово звертався до відповідача, як в телефонному режимі, так і письмово, а також представник позивача направляв адвокатський запит. Проте, жодної відповіді від відповідача не надходило. По-друге, відповідач у своєму відзиві повністю заперечує стосовно заборгованості по невиплаченій заробітній платі. При цьому, у відзиві відповідач наводить розрахунок, на підтвердження якого надає розрахункові листи за період грудень 2020 - лютий 2021, в яких відображено всі нарахування, належні позивачу згідно чинного законодавства. В свою чергу, підрахунки суми невиплаченої заробітної плати зроблені позивачем самостійно, на підставі наявних у нього даних. Вже в подальшому з урахуванням, отриманої в пенсійному органі довідки ОК-7, позивач уточнив позовні вимоги в частині суми невиплаченої заробітної плати. Отже, сума невиплаченої при звільнені заробітної плати позивачу повністю співпадає з сумою, зазначеною відповідачем. Крім того, до відзиву відповідачем додано копію Довідки № ТЗК00000011 від 30.11.2021, якою підтверджується заборгованість по заробітній платі у розмірі 80840,93 грн. Таким чином, сума по невиплаченій заробітній платі станом на 30.11.2021 є безспірною - 80840,93 грн. (в тому числі компенсація за невикористані дні щорічної відпустки). Щодо податків та зборів, позивач погоджується з твердження та посиланнями на законодавство відповідача з приводу обов`язковості сплати податків та зборів кожною особою. Разом з тим, позивачу виплата заробітної плати не здійснювалась, відповідачем не надано доказів сплати ним до податкового органу ПДФО та ВЗ за указаний період. Надані розрахункові листи лише підтверджують нараховані суми з відокремленням суми податків. Відповідач зазначає, що заборгованість виникла через те, що на рахунки підприємства було накладено арешт в рамках кримінального провадження, внаслідок чого неможливо було своєчасно виплатити заробітну плату. Однак, відповідачем не надано доказів того, що саме рахунок, з якого сплачувалась заробітна плата позивачу, було арештовано в рамках справ № 757/39567/20-к. та № 757/47183/20- к. Накладення арешту на рахунки в АТ «АЛЬФА- БАНК», в якому отримували заробітну плату працівники саме Тунельного загону № 14, з доданих до відзиву ухвалене вбачається. Відсутність безготівкового розрахунку на підприємстві в зв`язку з накладенням арешту на розрахунковий рахунок не звільняє відповідача від обов`язку виплатити належну позивачу заробітну плату. Крім того, заборона розпоряджатись грошовими коштами, накладена ухвалою суду від 15.09.2020 у справі № 757/39567/20-к була скасована ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02.04.2021 у справі № 757/16186/21-к. Заборона розпоряджатись грошовими коштами, накладена ухвалою суду від 05.11.2020 у справі 757/47183/20-к була скасована ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 757/16815/21-к. З доданих відповідачем документів не вбачається, що відповідач здійснив всі можливі заходи для виплати заробітної плати працівникам, в тому числі і позивачу. Відповідач не здійснив жодного заходу в напрямку відновлення порушеного права позивача. Навпаки проігнорував всі звернення позивача надати хоча би письмовий документ про належні суми. Та наразі, відповідач надає суперечливий відзив, в якому підтверджує наявність своєї заборгованості перед позивачем (в цілому в безспірній сумі), проте не визнає позовні вимоги навіть частково. Таким чином, виходячи з того, що сума заборгованості становить 80840,93 грн. (та 9600, 00 грн. не нараховані та не виплачені добові), а порахована сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні 92691,00 грн., яка є співмірною з сумою заборгованості, та враховуючи те, що останній продовжує вчиняти своє правопорушення, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не може бути зменшене на підставі наведених відповідачем доводів. Представник позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні. Відповідач- Акціонерне товариство «Київметробуд» представника у судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з наявністю відзиву на позовні заяву, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. На підставі наказу №121 о/с від 10.07.2017 [PERSON] був прийнятий на роботу у Тунельний загін № 14 Акціонерного товариства «Київметробуд» на посаду електрозварника ручного зварювання 6 розряду на підземних роботах з повним робочим днем. На підставі Наказу №7 о/с від 26.02.2021 [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України та наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 64 календарних днів за період роботи з 11.12.2018 по 26.02.2021 та 36 календарних днів додаткової відпустки за підземні умови праці за період з 01.09.2018 по 25.02.2021. Всього 100 календарних днів. Згідно з довідкою Акціонерного товариства «Київметробуд» від 30.11.2021 за №ТЗК00000011 йому нараховано дохід за період з 01.12.2020 по 26.02.2021 в розмірі 80\~840,93 грн. , сума ПДФО за вказаний період 14551,37 грн., військовий збір 1212,61 грн. Виплачено 0,00 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідає сумам, зазначеним у розрахункових листках за грудень 2020, січень 2021, лютий 2021. Таким чином, судом встановлено, що при звільненні позивачеві не виплачена заробітна плата в розмірі 80\~840,93 грн. Отже, зазначена обставина визнана відповідачем і, оскільки, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст.\~82 ЦПК не підлягають доказуванню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця, суд визначає суму, що підлягає стягненню, з урахуванням утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З огляду на наведене, суд вважає доводи відповідача про скрутне фінансове становище, у зв`язку з тим, що на рахунки ПАТ «Київметробуд» було накладено арешт в рамках кримінального провадження, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. При цьому суд враховує пояснення відповідача про те, що не зважаючи на ці обставини, з грудня 2020 року по день подання відзиву, була виплачена заробітна плата більш ніж на 62 мільйони гривень. Згідно зі\~ст.\~43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.\~94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.\~115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно\~\~до ч.1\~ст. 116 КЗпП України\~виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Доказів виплати позивачеві заборгованості із заробітної плати на час розгляду справи у суді не надано. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Оскільки, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, позивачу не були виплачені належні йому до сплати кошти в день звільнення, суд на підставі статті 117КЗпП України, прийшов до висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, оскільки відповідач не довів відсутності в цьому своєї вини. При цьому суд зауважує, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд погоджується з розрахунком позивача стосовно середньоденної заробітної плати, яка складає 686,60 грн. , яка обчислена, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, у відповідності до вимог п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 про «Порядок обчислення середньої заробітної плати». \~ \~ \~ \~Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 27.02.2021 до дня ухвалення рішення суду 04.04.2022 становить 188128,40 грн., з розрахунку 274 робочих днів при п`ятиденному робочому тижні * 686,60 грн. (середньоденна заробітна плата). \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про стягнення з відповідача середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, суд враховує, що вказані виплати- це свого роду відшкодування завданої майнової шкоди. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Метою законодавчого регулювання механізму компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.\~117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117КЗпП України. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)). З огляду на встановлений розмір заборгованості, характер цієї заборгованості, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 100 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на відрядження, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом статті 121 Кодексу Законів про працю України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначенню і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, як направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану робот здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективна договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Отже, вищевказана норма зобов`язує роботодавця компенсувати витрати працівника, пов`язані з відрядженням. У свою чергу за нормативним приписом підпункту 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року за № 5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Виходячи із вимог статті 256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою частини 1 статті 257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте як виняток, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина 1 статті 258ЦК України). Частиною 1 статті 233 Кодексу Законів про працю України закріплено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Враховуючи, що предмет позову становить стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, суд приходить до переконання, що до таких спірних правовідносин застосовується спеціальний трьохмісячний строк позовної давності, відлік якого починається із дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Враховуючи, що до суду позивач звернувся 15.09.2021, а витрати на відрядження просить стягнути за серпень 2020, жовтень 2020, листопад 2020, січень та лютий 2021 року, суд вважає, що позивачем пропущений встановлений законодавством строк для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами. \~ \~ \~ \~Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню . Згідно з вимогами \~ст. 141 ЦПК України\~, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, а решту судового збору достягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial