Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

22.07.2021р. Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому вказав, що у нього із [PERSON] (далі - відповідачка) був укладений кредитний договір №ROHEGK0000000006 від 20.09.2007р., за яким остання отримала кредит у розмірі 59 500 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 20.09.2027 року. Також зазначив, що свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту відповідачка не виконала. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 14.06.2021 р. має заборгованість в розмірі 385 131,04 дол. США, яка складається з наступного: 38 242, 64 дол. США - заборгованість за кредитом; 71 154,52 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 642,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 263 091, 88 дол. США. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Ухвалою суду від 30.07.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 25.01.2022 р. представником відповідачки подано заяву про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог, в якій повідомляє, що рішенням Рівненського міського суду 26.01.2010 р. у справі № 2-8337/09р. позовні вимоги банку в розмірі 52 149, 53 дол. США були задоволені, звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки квартири, зареєстрованого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу у реєстрі 2644 від 20.09.2007 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. На виконання такого рішення суду відповідачкою було передано для уповноважених працівників банку всі необхідні документи на квартиру та ключі. Стверджує, що враховуючи правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.201 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, AT КБ «ПРИВАТБАНК» з 26.01.2010р. не в праві був нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пеню та комісію. Останній має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Ухвалою суду від 21.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Водночас разом із позовом представник позивача подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце судового розгляд. Разом з тим від представника відповідачки надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідачки та її представника. З огляду на приписи ст. 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах судової справи, судом встановлено таке. Як стверджується матеріалами справи 20.09.2007р. між АТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №ROHEGK0000000006, за яким остання отримала кредит у розмірі 59 500 тис. дол.. США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 20.09.2027 року. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 14.06.2021 року складається - 385 131, 04 дол. США, в тому числі: 38 242, 64 дол. США - заборгованість за кредитом; 71 154,52 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 642,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 263 091,88 дол. США. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду 26.01.2010 р. у справі № 2-8337/09р. позовні вимоги банку в розмірі 52 149, 53 дол. США були задоволені, звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки квартири, зареєстрованого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу у реєстрі 2644 від 20.09.2007 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказаним рішенням встановлено, що у зв`язку порушеннями відповідачкою зобов`язань за кредитним договором №ROHEGK0000000006 від 20.09.2007р., остання станом на 22.01.2009р. має заборгованість - 52149,53 дол. США, яка складається з наступного: 48789,87 дол. США - заборгованість за кредитом; 2643,00 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 263, 40 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 480, 26 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки квартири, зареєстрований приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу самсонюк О.А у реєстрі №2644. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме 1-кімнату квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ., вказане майно належить відповідачу на праві приватної власності, на підставі договору купівлі - продажу №2639 від 20.09.2007р. Згідно з ч. 4 ст. 82 України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд зазначає, що позивач використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги банку. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, пені та комісії за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. При цьому суд зазначає, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18. Відповідно до ч. 4, ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ст.ст. 76-80, 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, пені та комісії за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі, а також враховуючи те, що позивачем не заявлено до відповідачки вимог відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed