Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з даним позовом, який мотивує наступним. 18.12.2020 між ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0000086.715.9462, предметом якого є страхування автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] . 22.12.2020 в м. Чернівці по вул. В. Александрі, 148 мала місце ДТП за участі застрахованого автомобіля та автомобіля марки КРАЗ 65055 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] в результаті якої автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] отримав пошкодження. При цьому, винним в ДТП судом визнано відповідача. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача з відповідною заявою та виплату страхового відшкодування, а тому з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля проведено його огляд та отримано рахунок на оплату на суму 141 545, 64 грн., які позивачем було виплачено. Враховуючи те, що винуватцем ДТП є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована, позивач звернувся до відповідного страховика із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу, яким в подальшому виплачено кошти в сумі 105 274, 42 грн. Оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 141 545, 64 грн., з яких полісом № АР 8225209 покрито частину шкоди, то залишок шкоди в сумі 36 271, 22 грн. залишається не відшкодованим. Як наслідок, представник позивача змушена звертатися до суду з даним позовом та просить суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» 36 271, 22 грн. та судові витрати. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] своїм правом подати відзив на позовну заяву скористався та вказав, що проти задоволення позову заперечує. Зокрема пояснив, що справді 22.12.2020 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу під його керування марки «КРАЗ 65055» та автомобіля «Фольсваген Тігуан». Згідно страхового полісу №АР8225209 керований ним автомобіль був застрахований по ЦПВ у страховій компанії ПрАТ «УПСК». Оскільки його було визнано винним у вказаній ДТП, то відповідно маючи страховий поліс в 3-й денний термін ним повідомлено свою страхову компанію про настання страхового випадку. При цьому, володілець другого автомобіля, який був визнаний потерпілим, вирішив для відшкодування завданої шкоди скористатись страховою компанією не винуватця ДТП, а власною, яка є позивачем по справі. Зазначає, що в даному випадку предметом позову є вимога про відшкодування завданих збитків у порядку регресу, однак вимога позивача не є регресною та заснована на кредитних зобов`язаннях. Окремо звертає увагу на наявність декількох рахунків на різні суми нарахованих збитків. Також вказує на те, що СК ПрАТ «УПСК», провівши власний розрахунок страхового відшкодування, який підлягає відшкодуванню в межах страхового ліміту, який по страховому полісу становить 130 000, 00 грн., нарахувала матеріальний збиток в сумі 105 274,42 грн., хоча ліміт страхового відшкодування вищий 130 000, 00 грн. При цьому, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а різниця від виплаченої суми його страховиком і лімітом страхового відшкодування в сумі у 25 000, 00 грн. не підлягає будь-якому стягненню з нього. Щодо різниці між лімітом страхового відшкодування 130 000, 00 грн. і сумою яку позивач перерахував на СТО 141 545,64 грн., то вартість завданих матеріальних не підтверджено жодним експертним висновком. Враховуючи те, що його страхова компанія покрила всі матеріальні збитки по цивільно-правовій відповідальності в межах ліміту відповідальності, то на його думку в задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» слід відмовити. Представник позивача своїм правом подати відповідь на відзив не скористалася, а також подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 18.12.2020 між ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0000086.715.9462, предметом якого є страхування автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 4). 22.12.2020 в м. Чернівці по вул. В. Александрі, 148 мала місце ДТП за участі водія автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та водія автомобіля марки КРАЗ 65055 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] в результаті якої автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому, винним в ДТП судом визнано відповідача [PERSON] , який вину і не заперечував (а.с. 5). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В подальшому, 22.12.2020, власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернувся до позивача з відповідною заявою та виплату страхового відшкодування (а.с. 6). Представник позивача стверджує, а відповідач не заперечує, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля було проведено його огляд на СТО та отримано рахунок на оплату на суму 141 545, 64 грн., які позивачем було виплачено. Наведене також підтверджується і письмовими матеріалами справи (а.с. 9, 10, 11, 12). При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП також була застрахована. Зокрема, згідно страхового полісу №АР8225209 керований ним автомобіль був застрахований по ЦПВ у страховій компанії ПрАТ «УПСК» (а.с. 15). Тому, позивач звернувся до відповідного страховика із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу, яким в подальшому виплачено кошти в сумі 105 274, 42 грн. (а.с. 16). Не погоджуючись з виплаченою сумою, представник позивача звернувся до суду та просить виплатити залишок шкоди в сумі 36 271, 22 грн., яка залишається не відшкодованою, однак є фактичною різницею між розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. При цьому, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вищевказаного Закону, страховик набуває право зворотної вимоги до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування, а обмеження набуття права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування, об`єктом якого є майнові інтереси завдавала шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Суд враховує те, що володілець автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] для відшкодування завданої шкоди вирішив скористатись страховою компанією не винуватця ДТП, а власною, де йому нарахували декілька різних сум страхового відшкодування. Так, згідно рахунку СТО №СВ000009754 від 23.12.2020 відновлювальний ремонт автомобіля складає з ПДВ 141 545, 64грн., а згідно іншого розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №21922062001 від 13.01.2021 вартість відновлювального ремонту становить 136 618,88 грн. В подальшому, 27.01.2021 після завершення виплати визначеного СК вартості відновлювального ремонту в сумі 136 618,88 грн. складено наступний страховий акт №21922062001-1, де вартість відновлювального ремонту становить 141 545,64 грн. і проведено відповідну довиплату в сумі 4 926.76 грн. Натомість, СК ПрАТ «УПСК», було проведено власний розрахунок страхового відшкодування та нараховано матеріальний збиток в сумі 105 274,42 грн., хоча ліміт страхового відшкодування становить 130 000, 00 грн. З даного приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому вимоги позивача про стягнення збитків з відповідача, що перебувають в межах ліміту полісу, не ґрунтуються на вимогах закону. В даному випадку позивач погодився, що сума страхового відшкодування по ЦПВ становила 105 274,42 грн. і прийняв її, яку не оспорював в межах 130 000, 00 грн. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розрахунок вартості завданих матеріальних збитків в даному випадку проводиться згідно передбаченої законодавством України методики. Зокрема, страхова компанія повинна залучити відповідного оцінювача чи експерта, які за результатами дослідження повинні скласти звіт чи висновок та здійснити розрахунок. Однак, в даному випадку розрахунок завданих збитків проведений станцією технічного обслуговування, яка експертною установою не являється. Згідно положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням конкретних обставин справи, письмових матеріалів та наявних доказів, в задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed