Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Частини у будинку розподілені таким чином, що\~кожен із співвласників користується відокремленою (самостійною) частиною будинку з окремим входом, але мають спільні стіни, безпосередньо межують одна з одною, мають спільний дах, горище та комунікації. В середині 1996 року [PERSON] , поїхала в гості до родичів в Канаду. Після цього повернулася в Україну, але в належному на праві спільної часткової власності будинку вже не проживала і не з`являлася, оскільки мала інше житло в м. Черкаси. В зв`язку з цим [PERSON] перестала утримувати своє житло по [ADDRESS] взагалі, перестала відповідно робити поточні та капітальні ремонти в ньому, не опалювала його в холодні пори року, не виводила з нього шкідників (щурів, мишей та інших). В результаті такого ставлення до належного їй житла її частина будинковолодіння прийшла в занедбаний стан, почала руйнуватися. Восени 1999 року фрагмент даху над частиною будинку [PERSON] просів і провалився. Внутрішньобудинкові комунікації, система опалення і водогін, які проходили через квартиру відповідача у зв`язку з промерзанням приміщення з 1996 року та низьку температуру в зимовий період повністю вийшли з ладу. Через перепади температур, потрапляння опадів, відсутність опалення швидко поширювалася пліснява. В зв`язку з цим по стінам пішли тріщини, віконні коробки повідходили від стін, з`явилися значні щілини. Виникла загроза просідання стін, фундаменту та руйнування частини будинку [PERSON] . З огляду на наявність суміжних стін з належною [PERSON] частиною будинку цілісність і збережність майна [PERSON] перебувала також під реальною загрозою. Волога та пліснява проходила і в його частину через спільні стіни, які взимку через незначну товщину та значну різницю температур повністю промерзали та покривались інієм, почала тріскатися штукатурка, пішло просідання перестінків. З весни 2000 року позивач був змушений почати повністю утримувати та проводити ремонт частини будинку, що лише формально належала [PERSON] . За цей період [PERSON] відновив нормальний стан даху, стін, вікон, дверей її частини, полагодив внутрішньобудинкове опалення та водогін. Під час опалювального сезону в холодні пори року отоплює за власний рахунок як свою частину будинку так і частину [PERSON] . В зв`язку з приведенням в належний стан квартири [PERSON] , [PERSON] одночасно почав користуватися нею, оскільки лише в такому разі можливо було здійснювати її систематичне та постійне утримання. Тобто, з 2000 року позивач, як повноправний власник, безперервно та відкрито користується 1/2 частиною будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , якими добросовісно заволодів та вважає, що він набув права власності на нього за набувальною давністю. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу Королець [PERSON] належить 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори 23.05.1987 №1814 та Договору дарування, посвідченого нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори 14.05.1988 №1730. [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори 31.08.1991 №3559. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори 31.08.1991 №3559. Відповідно до норм ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9); враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п.11); враховуючи положення статей\~16,\~344,\~396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей\~387,\~391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення\~статті 388 ЦК\~за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п.12); можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14). Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першої статті 344 ЦК України\~за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами\~ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст.\~344\~ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст.\~344\~ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного Кодексу\~України Правила статті 344\~Цивільного кодексу\~України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, оскільки позивач добросовісно заволодів частиною будинку та відкрито і безперервно володіє і користується зазначеним майном більше десяти років, суд вважає, що останній набув права власності на нього за набувальною давністю.

Outcome: approved