Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію у сумі 32972 грн. 37 коп. Крім того, просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 27372 грн.55 коп. В обґрунтування позову зазначив, що з квітня 2018 року він працював на ПАТ «Харківський підшипниковий завод». 02.09.2020 року на підставі наказу №274/к був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. За час роботи відповідачем заробітна плата виплачувалася не в повному обсязі. Відповідно до останньої довідки відповідача від 28.12.2021 року, заборгованість по зарплаті і вихідної допомоги в цілому складає 32972 грн. 37 коп. Оскільки на момент звільнення відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, [PERSON] змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації невикористаної відпустки, а також вихідної допомоги у загальному розмірі 32972,37 грн. підприємство визнає. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку зазначив, що дана вимога є неспівмірною з ймовірними втратами позивача. Застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є не покарання, а компенсацією постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. При цьому зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Вважала, що стягнення середнього заробітку в розмірі 27372,55 грн. є невиправдано обтяжливим та непосильним для відповідача. Позивач надав відповідь на відзив, в обґрунтування якого зазначив, що з наданим відповідачем розрахунком заборгованості по заробітній платі у розмірі 32972,37 грн. погоджується. Щодо посилань представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного суду від 26.06.2019 року зазначив, що вказана постанова не має ніякого відношення до розгляду даної справи, оскільки позивачем не ставиться питання щодо наявності умислу з невиплати заробітної плати у підприємства. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити. 02.02.2022 року представником відповідача надано суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.04.2018 року працював на ПАТ «Харківський підшипниковий завод». 02.09.2020 року наказом №274/к був звільнений із займаної посади за власним бажання (а.с. 6-8). Станом на час звільнення у підприємства мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі, ПАТ «Харківський підшипниковий завод» станом на 02.09.2020 року мав заборгованість перед [PERSON] у розмірі 34105 грн. 48 коп., яка складається з заборгованості по заробітній платі, заборгованості по компенсації за невикористану відпустку та заборгованості за вихідною допомогою. Після звільнення позивача з роботи, відповідач 09.09.2020, 16.09.2020, 17.11.2021 року частково сплачував зазначену заборгованість. Станом на 28.12.2021 року розмір заборгованості по зарплаті складає 32972.37 грн. (а.с. 64). Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Зважаючи на те, що відповідачем не виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі в повному обсязі, суд позовні вимоги задовольняє і стягує з ПАТ «Харківський підшипниковий завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 32972 грн. 37 коп. (сума до виплати з якої вже утримані ВЗ та ПДФО). Згідно з ч.3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Статтею 117\~КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Період затримки в проведенні остаточного розрахунку при звільненні складає з 03.09.2020 року по даний час. В своїй уточненій позовній заяві позивач просив стягнути середній заробіток за період з 03.09.2020 року, тобто за 213 днів після звільнення, а саме 27372 грн.55 коп. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку як просить позивач, не виходячи за межі заявлених ним вимог 27372,55 грн. Представник відповідача надав суду довідку від 25.10.2021 року №642/83-6-22, відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача становить 236,70 грн. у день. Згідно довідки відповідача від 28.12.2021 року (а.с.59), час затримки розрахунку з урахуванням робочого часу позивача на тій посаді, на якій він працював раніше, складає 164 днів. Таким чином, згідно до наданих суду представником відповідача документів, розмір середнього заробітку за час затримки складає - 38818 грн. 80 коп. (Розрахунок: 236,70х164) Представник відповідача не надав суду належні, допустимі та достатні докази, які б свідчили про відсутність вини відповідача в невиплаті позивачу кінцевого розрахунку при звільненні. Беручи до уваги вищевикладене, суд позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку задовольняє і стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 27372 грн. 55 коп., не виходячи за межі заявлених позовних вимог. В відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд також стягує судовий збір по справі в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved