Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликаються на те, що 24.03.2000 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] . Ha момент позову шлюб між ними розірвано. Після одруження [PERSON] та [PERSON] проживали спільно у будинку [ADDRESS] , який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2008 належав по ј частині спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 07.03.2019 [PERSON] подарувала свою частку будинку [PERSON] . 08.07.2021 [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] за законом ј частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Тобто власниками будинку є [PERSON] , яка є власницею ѕ частки житлового будинку відповідною частиною надвірних будівель та [PERSON] , яка є власником ј частки житлового будинку відповідною частиною надвірних будівель. З 2011 року і по теперішній час [PERSON] по місцю реєстрації не проживає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачі відповідачу не чинили. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і вищевказаним житловим приміщенням не користується понад 10 років без поважних причин. У судове засідання позивачі не прибули. Їх представник адвокат Крамар В. П. подав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без їх участі. Позов підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження). Ухвалою підготовчого засідання від 21.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом розміщувалися (оприлюднювалися) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання у цій справі відповідача [PERSON] . Оскільки відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення кореспонденції за адресою місця реєстрації, а також був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивачі проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У відповідності до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Косівського районного управління юстиції, 24.03.2000 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 2. Відповідно до рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19.07.2021 шлюб між ними розірвано. На підставі договору дарування від 07.03.2019 [PERSON] подарувала [PERSON] ј частку будинку [ADDRESS] . 08.07.2021 [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] за законом ј частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою [ADDRESS] , що вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином,\~власниками будинку\~за адресою\~ [ADDRESS] на\~праві приватної\~спільної часткової\~власності є [PERSON] , яка є власницею ѕ частки житлового будинку відповідною частиною надвірних будівель та [PERSON] , яка є власником ј частки житлового будинку відповідною частиною надвірних будівель. Із записів у будинковій книзі вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані як [PERSON] , [PERSON] так і [PERSON] . Разом з тим, відповідно до акту обстеження на предмет факту проживання від 17.08.2021, складеного комісією Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований в с. Покропивна Козівського району Тернопільської області. З 2011 року і по даний час [PERSON] по місцю реєстрації не проживає. Факт проживання підтверджують сусіди: [PERSON] , [PERSON] . Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивачів перешкод у користуванні належним їм на праві приватної власності будинком через зареєстроване місце проживання у ньому колишнього чоловіка одного з позивачів, який фактично у цьому будинку не проживає. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382-IV). Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами частини 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Водночас, згідно з положеннями частини 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 7 Закону №1382-IV визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з статтею 11 Закону №1382-IV орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності позивачам [PERSON] та [PERSON] . Відповідач у справі [PERSON] має зареєстроване місце проживання у цьому будинку, однак у ньому не проживає більше року. Надаючи оцінку аргументам позивачів, суд зауважує, що відповідач має зареєстроване місце проживання у відповідному будинку. Водночас, він не проживає за вказаною адресою більше 10 років, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Суд звертає увагу на те, що відповідач, проживаючи за іншою адресою, не проявляв інтересу до житла, у якому має зареєстроване місце проживання. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. При цьому, суд враховує матеріальний стан позивачів, який самостійно несуть тягар утримання майна. Відтак, з огляду на тривалий строк, який відповідач відсутній у цьому житлі та відсутність будь-яких поважних причин такої відсутності, тому суд доходить переконання, що відповідач втратив право на користування цим житлом в силу приписів частини 2 статті 405 ЦК України. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 321, 391, 401, 403, 406 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved