Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 21 липня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага. Такий стан привів до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з серпня 2021 року. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливо. Тому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 31 січня 2022 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 21 липня 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №194. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили, вказана обставина визнана сторонами та не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Крім того, суд приймає до уваги, що у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу просить залишити без змін. Згідно наданої суду квитанції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, відповідно до яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved