Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником 1/2 частини будинку та 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем проживають її син [PERSON] , який там зареєстрований, та невістка [PERSON] , яка там не зареєстрована. Однак проживання з відповідачами стало нестерпним, оскільки відповідач [PERSON] часто влаштовує сварки та бійки, ображає позивача, погрожує, перешкоджає нормальним відносинам із сином [PERSON] . Вказала, що систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з порушником в одному житлі та безрезультатність заходів запобігання та громадського впливу є підставою для виселення винних на вимогу наймодавця без надання іншого житла. Також зазначила, що власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин просить усунути перешкоди у користуванні належним позивачу домоволодінням шляхом виселення відповідачів без надання іншого житла та зняти відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.08.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача 23.11.2021 року подав у судове засідання заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, виходячи з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини будинку та 1/2 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.05.2012 року, виданим Кіровоградською міською радою, витягом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» про державну реєстрацію прав від 31.05.2012 року № 34335556 та державним актом на право власності на земельну ділянку від 09.01.2004 року (а.с. 8, 9, 12). Згідно довідки Квартального комітету № 5 Подільського району м. Кропивницький від 16.09.2020 року № 210 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживає разом з [PERSON] , який там зареєстрований та [PERSON] , яка там не зареєстрована (а.с. 7). 14.06.2020 року позивач звернулася до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою, в якій вказала, що в неї з невісткою [PERSON] постійні сварки. Так, [PERSON] заявляє, що будинок позивача належить їй, направляє позивача та [PERSON] на кладовище, ображає, називаючи позивача попрошайкою, крадійкою. Крім того, [PERSON] неодноразово била позивача (а.с. 13). Як вбачається з довідки КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Міської ради міста» від 21.05.2020 року № 3049 [PERSON] було надано медичну допомогу в травмопункті з діагнозом: Забій грудної клітки, садна обличчя, забій обличчя справа (а.с. 14). Згідно відповіді Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 30.06.2020 року № 6-462/117-20 у ході розгляду звернення [PERSON] від 15.06.2020 року обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення не виявлено, а тому підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні (а.с. 15). 25.09.2020 року позивач направила [PERSON] повідомлення про виселення, в якому просила його та його сім`ю в добровільному порядку виїхати з належного їй домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Як вбачається з відповідей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 15.09.2021 року та Кропивницької міської ради місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 27.05.2015 року, а місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] , з 28.11.2015 року (а.с. 19-22). Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивачем не доведено факт створення їй відповідачами перешкод у користуванні житлом, що полягають у систематичному порушенні правил співжиття. Так, надані позивачем докази не свідчать про систематичність дій відповідача [PERSON] щодо порушення правил співжиття. Сама по собі наявність у позивача тілесних ушкоджень не свідчить про те, що їх завдали саме відповідачі, відомості про вчинення саме відповідачами кримінального чи адміністративного правопорушення відносно позивача [PERSON] також відсутні. Більш того, інших доказів, окрім письмової заяви самої позивача [PERSON] до поліції, в яких би містилися відомості про порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття, матеріали справи не містять. Так само, в матеріалах справи відсутні докази щодо руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням відповідачами. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з домоволодіння без надання іншого житла слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 357/7940/16-ц. При цьому, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем(ами), який(і) користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна. Відповідач [PERSON] проживає у вказаному будинку та зареєстрований там, а тому він набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Поряд з цим, відповідач [PERSON] спільним побутом з власником не пов`язаний, інших договірних відносин з власником житла не має, позивач зверталася до нього з вимогою про виселення, а тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню.

Outcome: partial