Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] ( надалі - «Відповідач») про позбавлення батьківських прав, в якому просили позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] стосовно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовано тим, що на первинному обліку в органі опіки та піклування м. Івано-Франківська перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.06.2019 року № 656 малолітньому надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тривалою хворобою матері [PERSON] , що підтверджується висновком ЛКК, та триманням під вартою батька [PERSON] . Представником Позивачем подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просили позов задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] , народився [INFO] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . ( а.с.11). Як випливає зі змісту позовної заяви, на первинному обліку в органі опіки та піклування м. Івано-Франківська перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.06.2019 року № 656 малолітньому надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тривалою хворобою матері [PERSON] , що підтверджується висновком ЛКК, та триманням під вартою батька [PERSON] . Відповідно до інформації ГТУЮ в Івано-Франківській області Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 25.04.20219 року № 821/13.13.06-18 відомості про батька у свідоцтві про народження дитини [PERSON] , внесені відповідно до статті 126 Сімейного Кодексу України. Хлопчик має право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про звільнення (серії ВОЛ № 10677) від 16.04.2021 року гр. [PERSON] , засуджений 04.02.2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 1, 187 ч.1, 309 ч.1, 357 ч.1, 357 ч. 3, 70 ч.1 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнився 16.04.2021 року з ДУ «Маневицька виправна колонія № 42». За звільненим встановлений адміністративний нагляд. 21.05.2021 року гр. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся із заявою на ім`я міського голови про повернення йому на виховання сина [PERSON] , [INFO] , який тимчасово перебуває в соціально - реабілітаційному центрі (Дитяче містечко) БО «Містечко милосердя Св. Миколая для людей, що потребують допомоги». Відповідно до інформації КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» від 21.05.2021 року № 3948, згідно висновку ЛКК № 3915 від 20.05.2021 р. гр. [PERSON] може виконувати батьківські обов`язки щодо дитини, протипоказання відсутні. Згідно інформації МЦСССДМ від 11.06.2021 року № 47.4-07/242 фахівцем із соціальної роботи відвідано [PERSON] за місцем проживання та складено акт оцінки потреб сім`ї та висновок оцінки потреб сім`ї. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , складеного з 07.06.2021 року по 10.06.2021 року, фахівцем із соціальної роботи встановлено, що ознаки СЖО в сім`ї наявні. Батько негативно реагує на рекомендації фахівця МЦСССДМ, має нестабільний психоемоційний стан; сім`я потребує надання соціальних послуг у вигляді психологічного консультування. [PERSON] нещодавно звільнився з місць позбавлення волі, постійної роботи немає (тимчасові заробітки). Він отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2200 грн. Його мати [PERSON] готова йому допомагати у вихованні онука, однак не на постійній основі. Житло потребує ремонту. 07.06.2021 року комісією у складі працівників Служби у справах дітей, інспекторів КП «Добродій», фахівців із соціальної роботи МЦСССДМ проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що за даною адресою проживають двоє осіб: гр. [PERSON] та його мати гр. [PERSON] , умови проживання задовільні, однак, житло потребує проведення санітарного ремонту. У кімнаті є диван, письмовий стіл та стінка. Зі слів батька, він має тимчасові підробітки. Згідно інформації КНП «ПНЦ ІФ ОР» від 09.06.2021 р. № 01-7/339 гр. [PERSON] вперше 17.03.2010 року встановлено діагноз: «розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни неускладнений». Станом на 09.06.2021 р. амбулаторна наркологічна допомога не надається. Відповідно до інформації соціально - реабілітаційного центру (Дитяче містечко) БО «Містечко милосердя Св. Миколая для людей, що потребують допомоги» від 09.06.2021 р. № 05-06 [PERSON] цікавився долею свого сина [PERSON] , коли перебував у місцях позбавлення волі, дуже часто телефонував та неодноразово передавав кошти і подарунки для нього. Після звільнення [PERSON] часто відвідував свого сина, привозив гостинці та брав його на прогулянку. [PERSON] , матір [PERSON] , звернулась із заявою 14.06.2021 року до міського голови Р. Марцінківа та до Служби у справах дітей з проханням взяти до уваги її звернення, що вона не зможе допомагати своєму синові [PERSON] у вихованні онука через психічний стан сина - «це зробити неможливо». Від лікування він відмовляється, спробував постійно працювати, однак не зміг, неодноразово мені погрожував розправою, його хвороба почала прогресувати (під час ув`язнення 2,5 роки наркотики не вживав). Про свою заяву просила не повідомляти сина [PERSON] , оскільки вона хвилюється, що ця інформація може нашкодити її життю та здоров`ю. Згідно рапорту-характеристики, наданої 25.06.2021 року старшим дільничним офіцером поліції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області І. Петрунів, на території обслуговування ПС № 8 зареєстрований і проживає гр. [PERSON] , раніше судимий та за яким встановлений адміністративний нагляд за місцем проживання. [PERSON] за місцем проживання зарекомендував себе з негативної сторони: «систематично вживає алкогольні напої та наркотичні речовини, вчиняє конфлікти із мешканцями будинку, а також з матір`ю, порушує встановлені йому правила перебування під адміністративним наглядом, а саме після 22.00 год. покидає місце свого проживання, а також спілкується з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, жорстоко поводиться з тваринами, також може проявити агресію до людей, які його оточують. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Однак, від лікування та приймання необхідних медичних препаратів відмовляється. Психоемоційний стан батька нестабільний і може загрожувати життю та здоров`ю його сина та становити для нього небезпеку». Питання про можливість (неможливість) передачі дитини [PERSON] , [INFO] , на виховання батькові [PERSON] , розглядалося двічі на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 16.06.2021 року (протокол № 9) від 30.06.2021 року (протокол № 10). За наслідками розгляду цього питання виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення «Про розгляд висновку щодо неможливості передачі дитини» від 29.07.2021 року № 1083. Згідно інформації Благодійної організації «Містечка Милосердя Святого Миколая» від 12.07.2021 року № 02-07-21, [PERSON] самовільно забрав дитину із закладу, після чого працівниками поліції дитину було доставлено до дитячої лікарні. Прийняти дитину назад до закладу соціального захисту сестри відмовилися, обґрунтовуючи це загрозою для життя [PERSON] та всіх його мешканців. З 13.07.2021 року і по даний час [PERSON] перебуває у Міжрегіональному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області (с. Мединя Івано-Франківської області). Відповідно до інформації Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області від 19.08.2021 року № 196/01-17 за час перебування хлопчика у соціальному закладі батьки та родичі жодного разу не провідували. Згідно характеристики на [PERSON] за час перебування в закладі, проявив себе як стриманий, боязкий, сором`язливий хлопчик. У [PERSON] в групі з дітьми склалися хороші відносини, він легко вступає в контакт з однолітками. У разі виникнення труднощів при виконанні завдань він охоче приймає допомогу від дорослих. Соціально-побутові навички згідно віку дитини недостатньо сформовані, поведінка нестійка. Хлопчик розрізняє основні кольори та рахує в межах десяти. [PERSON] допитливий. Під час проведення діагностичного обстеження з`ясувалося, що хлопчик не пам`ятає своїх батьків та не може нічого про них згадати. 27.08.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] , однак питання було перенесено у зв`язку з відсутністю батька [PERSON] на комісії. Відповідно до інформації РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 31.08.2021 року № 13250 [PERSON] перебуває з 17.05.2021 року під адміністративним наглядом в поліції. Працівниками поліції з того часу складено наступні адміністративні матеріали: ч. 1 ст. 187 КУпАП від 13.07.2021 року, ч. 1 ст. 187 КУпАП від 13.07.2021 року, ст. 173 КУпАП від 19.07.2021 року, ст. 184 КУпАП від 19.07.2021 року, ч. 1 ст. 187 КУпАП від 03.08.2021 року, ч. 1 ст. 187 КУпАП від 12.08.2021 року та направлено на розгляд до Івано-Франківського міського суду. 01.09.2021 року Службою у справах дітей запрошено листом з повідомленням про вручення батька [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини 15.09.2021 року на 13.00 год (приміщення Івано-Франківської ОДА, 7 поверх, каб. 700). 15.09.2021 року в телефонному режимі працівнику Служби у справах дітей юрист МЦСПРД п. О. Дяків повідомила, про те що за час перебування [PERSON] у Центрі, жодного разу його не провідував батько, декілька разів провідувала бабуся по лінії батька. 15.09.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повторно розглядалося питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] , однак батько на засідання не з`явився, про причини своєї відсутності не повідомив. За результатами розгляду даного питання прийнято рішення рекомендувати виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] . Рекомендації комісії взяті до уваги та включені до висновку, який затверджений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.09.2021 року № 1312. Відповідно до інформації Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області від 13.10.2021 року № 289/01-17 за час перебування хлопчика у соціальному закладі з 13.07.2021 року по даний час його провідували: 4 рази бабуся [PERSON] та один раз тітка [PERSON] . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування, позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23 вересня 2021 року № 1312 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 62-66). За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідностатті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Так, як випливає зі змісту позовної заяви Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Відповідач - батько дитини, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, тобто свідомо самоусунувся від виховання та утримання свого сина. В даній цивільній справі Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про судові засідання у справі, не з`явився в судове засідання та не заперечив доводів Позивача, не направив до суду відзиву на позов та не надав суду жодних пояснень та доказів, які б спростовували твердження Позивача про невиконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню щодо малолітнього сина. Доказів, які б спростовували твердження Позивача про те, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими, такими, що не суперечать інтересам дитини та підлягають задоволенню. Положення ст. 166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначено статтею 184 СК України. Так, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина 1 статті 184 СК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або, за умови, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Івано-Франківську, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі цієї позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», уставнолено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі цієї позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплачений при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165, 180-182,184,191 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11,12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 209,210, 222, 223, 224, 247, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», суд,-

Outcome: approved