Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

Керівник Гайсинської окружної прокуратури звернувся в суд в інтересах держави в особі: Вінницької обласної ради та Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений між Комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та [PERSON] кредитний договір № 21-6-15 від 20.04.2017 року; стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 70518,43 грн., з яких: 53317 грн. - сума основного боргу, 7210 грн. - 3 відсотка річних за користування кредитом, 834 грн. - сума за обслуговування кредиту, 2817,07 грн. - інфляційні втрати у зв`язку із прострочкою терміну повернення кредиту, 6340,36 грн. - пеня, на користь Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву»; достроково повернути кошти раніше отриманого кредиту з [PERSON] в розмірі 201402 грн., з яких: 180000 грн. - сума основного боргу, 18900 грн. - 3 відсотка річних за користування кредитом, 2502 грн. - сума за обслуговування кредиту на користь Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву». В обґрунтування позову зазначено, що згідно кредитного договору № 21-6-15 від 20.04.2017 року [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , Фондом був наданий кредит у сумі 300000 грн. з цільовим призначенням - на будівництво індивідуального житлового будинку, терміном на 10 років. Згідно п. п. 1.1 та 2.1 кредитного договору Фонд зобов`язався надати позичальнику ( [PERSON] ) або підрядній організації матеріальних ресурсів, необхідних для будівництва, а позичальник, відповідно до п. 2.2., зобов`язаний повернути Фонду кредит у сумі 300000 грн. з платою за користування кредитом у розмірі 3 відсотків річних, терміном на 10 років. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щорічно рівними частинами з початку їх видачі до моменту повного погашення, згідно з графіком. Між [PERSON] та ПП «Рослана» код ЄРДПОУ 31950566 було укладено договiр купівлі-продажу майнових прав №11/2 вiд 21.02.2017 року. На виконання вищевказаних зобов`язань Фондом на розрахунковий рахунок № [NUMBER] , який належить ПП «Рослана» частинами було перераховано 300 000 грн., що стверджується копiями платіжних доручення № 28 вiд 27.04.2017 року на суму 150 000 грн., № 48 вiд 29.06.2017 на суму 26 000 грн., № 57 вiд 16.08.2017 на суму 124 000 грн. Вiдповiдно призначення платежу 5318106;4113 на будiвництво ж/б (кв) смт. Тростянець, згідно кредитного договору №21-6-15 вiд 20.04.2017; договiр купівлі-продажу майна №11/2 вiд 21.02.2017 [PERSON] . В свою чергу, відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала, сплативши позивачу станом на 07.04.2021 лише кошти в сумі 87 017 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості вiд 07.04.2021 та копiями виписок з руху коштiв по рахунку. Таким чином, за період з 20.04.2017 по 07.04.2021 за відповідачем рахується заборгованість по кредиту в розмірі 70 518 грн. 43 коп., з яких: 53 317 грн. - сума основного боргу, 7 210 грн. - 3 відсотка рiчних за користування кредитом, 834 грн. - сума за обслуговування кредиту, 2 817 грн. 07 коп. - інфляційні витрати та у зв`язку із прострочкою терміну повернення кредиту відповідачу нараховано 6 340 грн. 36 коп. пені, розрахунок якої проведено в розмір подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка нараховується від суми несвоєчасно здійсненого платежу з урахуванням з п. 5.2 Кредитного договору. У разі дострокового розірвання договору, відповідачу необхідно достроково повернути кошти раніше отриманого кредиту в розмірі 201 402 грн., з яких: 180 000 грн. - сума основного боргу, 18 900 грн. - 3 відсотка річних за користування кредитом, 2502 грн. - сума за обслуговування кредиту. Ухвалою Тростянецького районного суду від 14.05.2021 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 27.08.2021 р. до суду надійшла копія мирової угоди від 23.07.2021 р. 30.09.2021 р. від в.о. керівника Гайсинської окружної прокуратури Кічук І. надійшла заява про закриття провадження у справі. В якій просила закрити провадження в частині позовних вимог у справі № 147/428/21 та прийняти відмову в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 70 518 грн.43 коп., з яких: 53 317 грн. - сума основного боргу, 7 210 грн. - 3 відсотка річних за користування кредитом, 834 грн. - сума за обслуговування кредиту, 2 817 грн. 07 коп. - інфляційні витрати та 6 340 грн. 36 коп. - пені. Також зазначила, що оскільки факт несплати заборгованості відповідачем підтверджується та визнаний під час добровільної сплати заборгованості, позовні вимоги в іншій частині підтримує, та просить суд розірвати укладений між Комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та [PERSON] кредитний договір №21-6-15 від 20.04.2017. Ухвалою суду від 08.11.2021 р. відмовлено у затвердженні мирової угоди від 23.07.2021 р., укладеної між в.о. голови КО "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" [PERSON] та Глушко Г.В., у цивільній справі за позовом Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Вінницької обласної ради та Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" Вінницької обласної ради до [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення кредитної заборгованості та повернення коштів. Задоволено клопотання в.о. керівника Гайсинської окружної прокуратури Кічук І. про закриття провадження у справі в частині про стягнення з [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 70 518 грн. 43 коп., у зв`язку з відмовою від даних позовних вимог. Прийнято відмову Гайсинської окружної прокуратури в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 70 518 грн. 43 коп., з яких: 53 317 грн. - сума основного боргу, 7 210 грн. - 3 відсотка річних за користування кредитом, 834 грн. - сума за обслуговування кредиту, 2817 грн. 07 коп. - інфляційні витрати та 6 340 грн. 36 коп. - пені. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 70 518 грн. 43 коп. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Тростянецькому районі Вінницької області повернути Вінницькій обласні прокуратурі (рахунок UA568201720343110002000003988) 50 відсотків судового збору в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп., який сплачений на підставі платіжного доручення №581 від 22.04.2021 р. Закрито підготовче провадження у справі за позовом Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Вінницької обласної ради та Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради до [PERSON] про розірвання кредитного договору та повернення коштів та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.02.2022 р. від керівника Гайсинської окружної прокуратури надійшла заява про зменшення позовних вимог (т.2, а.с.23-30). Просив розірвати укладений між КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та [PERSON] кредитний договір №21-6-15 від 20.04.2017р: достроково повернути кошти раніше отриманого кредиту з [PERSON] розмірі 163 681 грн., з яких: 150 000 грн. - сума основного боргу, 11 596 грн. - 3% річних за користування кредитом, 2085 грн. - сума за обслуговування кредиту; стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 4725,22 грн.; повернути переплачену суму судового збору в розмірі 565,81 грн. на рахунок Вінницької обласної прокуратури. 21.02.2022 р. від представника відповідача, адвоката Конякіна М.С., надійшла заява про долучення доказів (т.2, а.с.43-50). У судовому засіданні прокурор підтримав зменшені позовні вимоги та просив розірвати договір №21-6-15, укладений 20.04.2017 р. між КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та [PERSON] , зобов`язати відповідача достроково повернути кошти, раніше отриманого кредиту у розмірі 163681,00 грн., стягнути з відповідачки судовий збір. Додатково зазначив, що на час звернення до суду у відповідачки була наявна заборгованість через невиконання кредитного договору від 20.04.2017 р., у зв`язку з чим їй надсилалися претензії про негайне погашення боргу та розірвання договору. [PERSON] вимоги претензій не виконала, борг не погашала, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Також зазначив, що добровільна сплата відповідачкою боргу після звернення до суду з даним позовом, свідчить про те, що [PERSON] визнає позовні вимоги. Представник КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В задоволенні заяви про участь в режимі відеоконференції було відмовлено, в матеріалах справи наявна заява про розглд справи без їх участі. Представник Вінницької обласної ради в судове засідання не з`явився. 23.02.2022 р. надійшла заява, в якій просили позов до [PERSON] задовольнити в повному обсязі та дану справу розглянути без участі представника Вінницької обласної ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Разом з тим, в підготовчому засіданні остання не заперечувала, що у неї була наявна заборгованість за кредитним договором, який було укладено між нею та КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради. Представник відповідача, адвокат Конякін М.С., в задоволенні позовних вимог до [PERSON] просив відмовити. Зазначив, що виконання [PERSON] умов кредитного договору, не є визнанням позову. Також, вказав, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з даний позовом на підставі ч.2 ст.651 ЦК України. Зміст договору визначений ст.628 ЦК України і відповідно сам договір, який укладений між [PERSON] та КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради передбачає вимоги для дострокового розірвання даного договору, тобто ст.651 ЦК України застосовувати не можна, оскільки не настали умови, які прямо визначені договором від 20.04.2017 р. Окрім того, позивачем не надано акту, який встановлює факт порушення зобов`язання та який обов`язково має бути підписаний відповідачем. На сьогоднішній день у [PERSON] відсутня заборгованість за кредитним договором, кошти сплачено. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів судом, у тому числі, є примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 23 цього ж Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. На виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Гайсинською окружною прокуратурою повідомлено Комунальну організацію «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та Вінницьку обласну раду про намір звернутися до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] в інтересах держави (т.1, а.с. 75). Згідно п. 1.6 Статуту Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», затвердженого рішенням 37 сесії Вінницької обласної ради 7 скликання від 05.03.2019 року № 804 Фонд є спеціалізованою кредитно-фінансовою господарською організацією, предметом діяльності якої, у відповідності до п. 2.2.2. Статуту, є концентрація коштів для кредитування та надання індивідуальним забудовникам пільгових довгострокових кредитів на: будівництво, добудову, реконструкцію, придбання з добудовою і реконструкцією житла (будинку чи квартир), на спорудження інженерних мереж і підключення їх до існуючих комунікацій, розвиток власного підсобного господарства шляхом придбання обладнання, сільськогосподарської техніки, молодняку тварин, великої рогатої худоби, коней та на розвиток енергозберігаючих технологій будівництва. Згідно п.п.5.4-5.5 Статуту фінансове забезпечення діяльності Фонду здійснюється за рахунок бюджетних коштів, інвестиційних коштів підприємств, установ та організацій різних форм власності, окремих громадян та інших джерел. Фонд не набуває права власності на кошти, отримані від проведення кредитування, а повертає їх в бюджети, як спеціальні кошти. (т.1, а.с.41-46) Згідно кредитного договору № 21-6-15 від 20 квітня 2017 року [PERSON] був наданий кредит у сумі 300 000 грн. з цільовим призначенням - на будівництво індивідуального житлового будинку (т.1, а.с. 16, 17). У пунктах 1.1 та 2.1 Кредитного договору зазначено, що Фонд зобов`язався надати позичальнику кредит на будівництво індивідуального житлового будинку (квартири) за адресою: [ADDRESS] , терміном на 10 років на суму 300 000,00 грн. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 3% річних. Разом з тим, умовами договору передбачено, що кредит надається шляхом оплати підрядних робіт, оплати рахунків на будівельні матеріали, перерахування коштів підприємствам будіндустрії та іншим постачальникам матеріалів - п.1.2 Договору. Відповідно до п.4.4.2. позичальник зобов`язується повернути кредит грошовими коштами згідно графіку повернення кредиту в строк до 30 листопада кожного року. Внесення річних платежів проводиться частинами або однією сумою в строки, обумовлені договором. Першу частку повернути в строк до 30.11.2017 року. Повернути кредит в строк до 30.11.2026 року, але не пізніше строку, зазначеного в графіку повернення кредиту. Також встановлено, що 21.02.2017 р. між ПП «Рослана» (код ЄРДПОУ) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №11/2 (а.с.18-22) на об`єкт капітального будівництва - житлового будинку на 12 квартир по [ADDRESS] (т.1, а.с.18-22). На виконання вищевказаних зобов`язань Фондом на рахунок ПП «Рослана» 27.04.2017 р. було перераховано 150000 грн., 16.08.2017 р. перераховано 124000 грн., 29.06.2017 р. перераховано 26000 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №28, №57 та № 48 (т.1, а.с.32-34). Разом з тим, пунктом 2.2 договору від 20.01.2017 р. №21-6-15 визначено, що повернення отриманого кредиту здійснюється щорічно грошовими коштами з початку видачі кредиту до моменту повного погашення, згідно з графіком повернення кредиту (додаток №1). В свою чергу, відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала, сплативши на день звернення до суду позивачу лише частково кошти в сумі 87017 грн., що підтверджується копіями виписок про повернення кредиту по договору №21-6-15 від 20.04.2017 року (т.1, а.с.35-37). Згідно розрахунку заборгованості від 07.04.2021 року №01/228, за [PERSON] рахувалась заборгованість по кредиту в розмірі 70518,43 грн., з яких: 53317 грн. - сума основного боргу, 7210 грн. - 3 відсотка річних за користування кредитом, 834 грн. - сума за обслуговування кредиту та 2817,07 грн. - інфляційні встати та 6340,36 грн.- пені. Дану суму заборгованості в ході розгляду даної справи було сплачено відповідачем, що підтверджується виписками за період з 19.04.2021 по 25.04.2021, з 10.05.2021 по 16.05.2021 та з 19.07.2021 по 25.07.2021 (т.1, а.с.111-113). У зв`язку з поверненням [PERSON] заборгованості в розмірі 70518,43 грн. в підготовчому засіданні 08.11.2021 р. було закрито провадження в частині даних позовних вимог. Окрім того розрахунок заборгованості по кредиту для дострокового розірвання договору становить 201402 грн., з яких: 180000 грн. - сума основного боргу, 18900 грн. - 3 відсотка річних за користування кредитом, 2502 грн. - сума за обслуговування кредиту (т.1, а.с.30). Даний розрахунок відповідачем не оспорено, він є точним та відповідає математичним розрахункам, а тому суд приймає його як належний доказ. Судом встановлено, що договором №21-6-15 від 20.04.2017 р. передбачено, що за користування кредитом встановлюється плата в розмірі 3 (трьох) відсотків річних. Нарахування трьох відсотків річних здійснюється з дати видачі кожної частки кредиту, та повертається разом з кредитом. Зарахування повернення боргу здійснюється у такій послідовності: пеня (якщо таке має місце) (п.5.2); витрати фонду по оформленню та супроводженню договору (п.4.4.4); 3% за користування кредитом (п. 1.2, 2.3); частина кредиту. Вищезазначені пункти договору були враховані при здійсненні розрахунку заборгованості по кредиту для дострокового розірвання договору. Окрім того, 11.02.2022 р. від керівника Гайсинської окружної прокуратури надійшла заява про зменшення позовних вимог (т.2, а.с.23-30). З даної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] 05.01.2022 внесла щорічний платіж за 2021 рік у розмірі 37721,00 грн., з яких: 30000,00 грн. - сума основного боргу, 7304,00 грн. - 3 відсотки річних за користування кредитом, 417,00 грн.- сума за обслуговування кредиту. Таким чином, у зв`язку із внесенням [PERSON] щорічного платежу за 2021 р. у розмірі 37721,00 грн., сума, яка підлягає достроковому поверненню станом на 27.01.2022 р. становить 163681,00 грн., з яких 150000,00 грн. - сума основного боргу, 11596,00 грн. - 3 відсотки річних за користуванням кредитом, 2085,00 грн. - сума за обслуговування кредиту. Даний розмір заборгованості також підтверджується листом першого заступника голови Фонду сприяння інвестиціям та будівництву від 27.01.2022 р. за №01/89 (т.2, а.с.28). Окрім того, внесення [PERSON] щорічного платежу за 2021 р. у розмірі 37721,00 грн. підтверджується виписками Фонду від 05.11.2021 р. та від 05.01.2022 р. (т.2, а.с.29. 30) та копіями квитанцій, які представник відповідача просив долучити до матеріалів справи (т.2, а.с. 45,46). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушував зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 617 ЦК України визначено, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 ст.1054 та частини 2 ст.1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Так, згідно кредитного договору №21-6-15 позичальник зобов`язується забезпечити повне повернення кредиту, відсотків за користування ним, компенсації витрат Фонду по оформленню та супроводженню договору; повертати кредит згідно з графіком повернення кредиту в строк до 30 листопада кожного року; внесення платежу здійснювати частинами або однією сумою в обумовлені строки; першу частину кредиту повернути в строк до 30.11.2017 року; повернути кредит в строк до 30.11.2026 року, але не пізніше строку, зазначеному в графіку повернення кредиту, повертати разом з основним боргом відсотки за користування кредитом. (п. п. 4.4., 4.4.1., 4.4.2., 4.4.3. Кредитного договору). Графіком, що є додатком № 1 до договору №21-6-15 від 20.04.2017 року, сторонами було узгоджено строки та розмір сплати кредитних коштів та відсотків, кінцевою датою сплати яких визначено 30.11.2026 року, а сума, що підлягає поверненню становить 350670 грн., з яких: 300000 грн. - сума кредиту та 46500 грн. - 3 відсотки річних за користування кредитом, 4170 грн. витрати фонду по оформленню та супроводженню договору (а.с.31). Однак, [PERSON] графіку повернення кредитних коштів не дотримувалася, порушуючи умови договору у 2019 та 2020 роках платежі в рахунок погашення кредиту та відсотків не здійснила, або частково сплачувала необхідні суми що призвело до виникнення вищевказаної заборгованості. Так, згідно із п. 4.1.3 договору у разі порушення умов договору або встановлення нецільового використання кредиту позичальником, Фонд, у тому числі, має право вимагати дострокового повернення позичальником суми отриманого кредиту, відсотків за користування кредитом, компенсації витрат Фонду по оформленню та супроводженню договору. За результатами встановленя порушення щодо повернення кредиту, Фондом на адресу позичальника неодноразово направлялась письмова претензія з вимогами погашення заборгованості, що підтверджується листом № 01/70 від 02.02.2021 року (а.с. 38) та листами №01/226, №01/228 від 08.04.2021 р. (а.с.39, 40) з роз`ясненням наслідків невиконання умов договору та можливості припинення договірних зобов`язань. Незважаючи на це, вимоги Фонду позичальником [PERSON] виконані не були. Враховуючи, що термін закінчення договору не настав, зазначена загальна сума кредиту, яка зазначена у заяві про зменшення позовних вимог, підлягає достроковому поверненню. Щодо позовної вимоги про дострокове розірвання кредитного договору, суд зазначає наступне. Згідно п. 6.2 договору дострокове розірвання цього договору в односторонньому порядку з ініціативи Фонду можливе у випадку ненадання (або відмови у наданні ) позичальником відповідного забезпечення (п.3.1, 4.1.5 цього договору) кредиту протягом 10 календарних днів з моменту реєстрації права власності на житло. Разом з тим, згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, умовою розірвання договору є не лише умови, вказані у договорі, а й умови, визначені законом. Як слідує з умов спірного кредитного договору комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» надано кредитні кошти позичальнику, які останній зобов`язувався повертати у визначені строки, сплачуючи також відсотки за їх використання. Тобто, укладаючи з відповідачем кредитний договір КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» розраховував на своєчасне повернення наданих коштів, отримання плати у вигляді процентів. Проте, у зв`язку із порушенням відповідачем строків сплати, позивач позбавляється того, на що розраховував укладаючи спірний договір, а відтак наявні підстави для його розірвання. Одночасно, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Тобто, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує факту укладення та дії договору до моменту його розірвання. Таким чином, при розірванні кредитного договору у зв`язку з істотним порушенням позичальником його умов, з урахуванням норм чинного законодавства, позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту у повному обсязі, сплатити відсотки та пеню. За змістом ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зав`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо розірвання кредитного договору № 21-6-15 від 20.04.2017 року та дострокового повернення коштів. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту, що є істотним порушенням договору кредиту, укладеного між [PERSON] та КО "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», оскільки, внаслідок такого порушення "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» позбавлений можливості отримати суму кредиту та суму відсотків за користування даним кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, суд оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд критично відноситься до позиції представника відповідача, що відсутні підстави для дострокового розірвання кредитного договору, оскільки відсутній акт встановлення факту порушення зобов`язання позичальником, як це визначено п.5.4 самого договору від 20.04.2017 р., оскільки відповідачем не оспорено факту порушення зобов`язання у 2019 та 2020 роках. Крім того, відповідач не оспорює те, що нею було отримано претензії, направлені Фондом 08.02.2021 року, 08.04.2021 року, які містили відомості про встановлення факту порушення позичальником умов договору та попередження про можливе розірвання договору. Відповідачеві також було направлено лист- попередження про розірвання договору від 08.04.2021 року, однак на вказаний лист та претензії остання не відреагувала, що суд вважає таким, що підтверджує наявність порушення зобов`язання з боку [PERSON] та відповідно породжує право вимоги повернення коштів, передбачене ЦК України. Отже, незважаючи на відсутність трьохстороннього акту, визначеного п. 5.4. Договору, який є предметом позову, факт порушення позичальником зобов`язання підтверджений у судовому засіданні належними та допустимими доказами, які досліджені судом та проаналізовані у рішенні суду, є належними та допустимими. Відповідачем же не спростовано те, що у 2019 та 2020 році нею не було належним чином виконано вимоги договору. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 7561,03 грн., про що свідчить платіжне доручення №581 від 22.04.2021 року (а.с.2). Тобто така сума судового збору була сплачена за три вимоги: 2270 грн. - вимога про розірвання кредитного договору, 2270 грн. - за вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 70518,43 грн., 3021,03 грн. - за вимогу про дострокове повернення коштів у розмірі 201402 грн., що становить 1,5 % від даної суми. Враховуючи те, що ухвалою суду від 08.11.2021 р. закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 70518,43 грн. та зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Тростянецькому районі Вінницької області повернути Вінницькій обласні прокуратурі 50 відсотків судового збору в розмірі 1135 грн. 00 коп., який сплачений на підставі платіжного доручення №581 від 22.04.2021 р., розподіл судових витрат здійснюється відповідно до суми, визначеної за дві вимоги у загальному розмірі 5291,03 грн. Разом з тим, позивачем 11.02.2022 р. було подано заяву про зменшення позовних вимог, а тому розподіл судових витрат має здійснюватися з такого розрахунку: за немайнову вимогу - 2270,00 грн, за майнову вимогу 2455,22 грн. (163681,00 грн.*1,5%, згідно ЗУ «Про судовий збір»). Таким чином, у зв`язку з тим, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.141 ЦПК України дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, зокрема, судового збору у загальному розмірі 4725,22 грн. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи, що позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, суд вважає за можливе повернути з державного бюджету Вінницькій обласні прокуратурі (рахунок UA568201720343110002000003988) судовий збір у розмірі 565,81 грн. (5291,03 - 4725,22), як надмірно сплачений.

Outcome: approved