Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON] (до повторного одруження - [PERSON] ), [INFO] , яка померла [INFO] м. Шахтарськ Донецької області. Зазначив, що факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, що виданий Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану, довідкою муніципального закладу «Центральна лікарня міста Шахтарськ», тобто документами, що видані невизнаними державою Україна органами влади у Донецькій області. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи державним органом України. В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, виклавши клопотання про розгляд справи без їх участі у вищевказаній заяві. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В силу ч. 1 ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю заявника, що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] . Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 07 жовтня 2008 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис 307, та взяла прізвище [PERSON] . [PERSON] [INFO] , померла [INFO] у м. Шахтарськ Донецької області. Факт смерті вказаної особи підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2016, виданим Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, довідкою про причини смерті № 12 від 21.01.2016, виданою лікарем муніципального закладу «Центральна лікарня міста Шахтарськ» [PERSON] . Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2016, виданим Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, довідкою про причини смерті № 12 від 21.01.2016, виданою лікарем муніципального закладу «Центральна лікарня міста Шахтарськ» [PERSON] є недійсними на території України. Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. [PERSON] померла у м. Шахтарськ Донецької області, Україна під час тимчасової окупації цієї території. Суд приймає, як доказ смерті [PERSON] зазначені документи, видані органами окупаційної влади, виходячи із такого. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви, а саме - встановлення факту смерті [INFO] [PERSON] . Виходячи з викладеного, оцінивши докази з врахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності з огляду на міжнародну практику, суд вважає заявлені заявником вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved