Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про втрату права на житло, в обґрунтування якого зазначила, що відповідачка по справі [PERSON] її мама, яка після одруження з її батьком [PERSON] в 1990 році була зареєстрована по [ADDRESS] де проживала до 2020 року, а після розірвання шлюбу з батьком виїхала на подальше проживання в РФ. Відповідач [PERSON] її брат по мамі, який після реєстрації в 1990 р. батьком шлюбу з його матір`ю [PERSON] проживав з ними в будинку [ADDRESS] та був там зареєстрований. Перешкод в користуванні житлом відповідачам ні вона, ні члени її сім`ї не чинили. Не дивлячись на не проживання відповідачів в належній їй квартирі вона несе за них всі витрати по утриманню житла та сплаті комунальних послуг. Зазначає, що в даний час має намір подати заяву на призначення субсидії але через реєстрацію в будинку відповідачів не може цього зробити. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком по [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила, просила суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідачі не проживають у домоволодінні за\~ адресою: [ADDRESS] з 2020 року, позивач перешкод не чинила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що\~ відповідачі не проживають у домоволодінні за\~ адресою: [ADDRESS] з 2020 року, позивач перешкод не чинила. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом\~ встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Судом встановлено, що 15.06.2011 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори Мухіною О.Б. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , 1938 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] на 1/3 частку, син [PERSON] на 1/3 частки, син [PERSON] на 1/3 частки. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 44/200 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , а саме: в літ. А прим.: 3-1 передпокій пл. 15,7 кв.м., 3-2 житлова пл. 9,3 кв.м., 3-3 житлова пл.10,5 кв.м., 3-4 комора пл. 9,2 кв.м., 3-5 житлова пл.18,7 кв.м., 3-6 комора пл. 9,4 кв.м., 3-7 житлова пл. 10,5 кв.м., 3-8 житлова пл. 9,2 кв.м., 3-9 коридор пл. 11,8 кв.м., 3-10 кухня пл. 14,6 кв.м., 3-11 ванна пл. 4,9 кв.м., 3-12 вбиральня пл. 1,1 кв.м., 3-13 веранда пл. 15,3 ткв.м., 1/3 літ. № 2-№4- огорожі. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 13.01.2011 року та витягу з Державного реєстру\~ речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2013 року [PERSON] на праві приватної власності належить 37/100 частки\~ домоволодіння за\~ адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 13.01.2011 року. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 23.06.2011 року та витягу з Державного реєстру\~ речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2013 року [PERSON] на праві приватної власності належить 44/600 частки\~ домоволодіння за\~ адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.06.2011 року. Згідно довідки №41837 від 20.09.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно договору дарування від 11.09.2015 року [PERSON] подарував [PERSON] \~ 19/100 частки у праві власності на домоволодіння [ADDRESS] . Так, згідно витягу з Державного реєстру\~ речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві спільної часткової власності в розмірі 19/100 належить\~ на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.06.2020 року, серії [NUMBER] 16.06.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2022 року домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] в розмірі часток 19/100, [PERSON] в розмірі часток 88/600, [PERSON] в розмірі часток 37/100, [PERSON] в розмірі часток 44/200, [PERSON] в розмірі часток 44/600.\~\~ Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та статті\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого\~протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року\~ № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 406 ЦК України\~сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Позивач довела, що відповідачі відсутні у спірному приміщенні понад строк, із яким пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутності користувача, а відповідачі не довели поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що більше року відповідачі [PERSON] , [PERSON] у примізенні не проживають. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] . На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved