Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

У лютому 2022 року позивач адвокат Маліченко Д. В. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати виконавчий напис № 91046 від 31 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О. С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заборгованості в розмірі 81841,10 грн, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн, а також судовий збір 992,40 грн та 496,20 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на ті обставини, що з мобільного застосунку «Дія» вона довідалась про відкрите виконавче провадження № 64557527, в якому вона є боржником. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження на її адресу не надходила, а з відповідними матеріалами вона ознайомилась лише 08 лютого 2022 року, під час чого дізналась про стягнення коштів в рамках виконавчого провадження з примусового виконання оспорюваного нею виконавчого напису № 91046 від 31 жовтня 2020 року. Відповідно до змісту виконавчого напису строк платежу за кредитним договором № 1553849101 від 11 травня 2019 року, укладеним із ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», настав, але боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 26 листопада 2019 року по 12 жовтня 2020 року. Загальна сума заборгованості за кредитним договором перед відповідачем становить 81841,10 грн. Позивач [PERSON] категорично не погоджується з виконавчим написом № 91046 від 31 жовтня 2020 року. Вважає дії щодо примусового стягнення боргу неправомірними. Стверджує, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, нотаріус при його вчиненні не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, а тому спірний виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] від відповідача, приватного виконавця чи нотаріуса жодних листів, звернень, повідомлень та інших документів не отримувала. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо заборгованості позивача, а саме виписки по рахунку боржника, детального розрахунку заборгованості та інших доказів, які б підтверджували наявну заборгованість, що не дає можливість встановити факт реальної заборгованості у позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Виконавчий напис було вчинено з порушенням положень матеріального права, а саме на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, за відсутності засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. Тоді як складений в простій письмовій формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року № 757/24703/18-ц. Натомість, нотаріусу для здійснення виконавчого напису відповідачем було надано лише заяву від 11 травня 2019 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Зокрема, у спірному виконавчому написі сума заборгованості складає 81841,10 грн, але жодних доказів стосовно розрахунку саме такої суми заборгованості відповідачем не надано. Окрім того, не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а тому на момент його вчинення відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірним. Крім того, зазначає, що гонорар за надання правничої допомоги адвокатом становить 8000 грн, який обумовлений у відповідному договорі, що підтверджується наданими до позову документами, у зв`язку з чим витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи. На підставі викладеного, а також з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві, позивач звернувся за судовим захистом. 23 лютого 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами(а. с. 32-33). 23 лютого 2022 року ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову; у порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 31 жовтня 2020 року за № 91046, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., що перебуває на примусовому виконанні у виконавчому провадженні № 64557527, відкритому 17 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В. (а. с. 33-35). Від відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відзив на позовну заяву, інші заяви по суті справи до суду не надходили. Від третіх осіб будь-яких заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Установлено, що 31жовтня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. вчинив виконавчий напис № 91046 про стягнення з [PERSON] невиплачені нею в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на підставі кредитного договору № 1553849101 від 11 травня 2019 року, укладеного з [PERSON] . Відповідно до змісту виконавчого напису строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Період стягнення заборгованості - з 26 листопада 2019 року по 12 жовтня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 81841,10 грн (а. с. 16). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] складено заяву № 1553849101 від 11 травня 2019 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а. с. 14-15). Також установлено, що 17 лютого 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В. на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 64557527; також 08 лютого 2022 року ухвалено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, та постанову про стягнення з боржника основної винагороди в межах виконавчого провадження (а. с. 10, 17-18, 19, 20-21). Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відтак, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1553849101 від 11 травня 2019 року, вчинений нотаріусом 31 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Разом з цим, відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що кредитний договір № 1553849101 від 11 травня 2019 року, укладений між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», що був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 91046 від 31 жовтня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Суд зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 вересня 2021 року по справі 910/10374/17. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заперечується безспірність заборгованості за кредитним договором № 1553849101 від 11 травня 2019 року у загальній сумі 81841,10 грн, яка пред`явлена до стягнення. Проаналізувавши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач довів суду факт вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та всупереч чинній редакції Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За встановлених обставин, оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем всупереч вищевказаних норм процесуального права не надано суду жодних доказів спростування доводів позивача. За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн представником позивача надано копії договору № 08/02 про надання правової допомоги від 08 лютого 2022 року, ордеру на надання правничої допомоги від 10 лютого 2022 року, додатку до договору - звіт № 10/02 про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом, а також копію квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) від 10 лютого 2022 року про сплату адвокату гонорару в сумі 8000 грн (а. с. 22-23, 24, 25, 26). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому суд бере до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Розподіляючи витрати, понесені позивачем [PERSON] на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази дають достатні правові підстави для відшкодування судом таких витрат позивача у наведеному вище розмірі 8000 грн з іншої сторони, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. З урахуванням викладеного, виходячи із критеріїв розумності та співмірності, беручи до уваги складність справи, її значення для сторін, а також характер і обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, враховуючи результати розгляду цієї справи, в якій позовні вимоги задоволено, а тому в даному випадку обґрунтованим та справедливим буде стягнути з відповідача 8000 грн в рахунок компенсації понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову та забезпечення позову судовий збір (992,40 грн та 496,20 грн відповідно). Крім того, за положеннями частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved