Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-17 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство «Кредобанк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь акціонерного товариства «Кредобанк» суму кредитної заборгованості у розмірі 24 234,48 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач порушив умови Договору кредиту щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у Відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. 06 грудня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Позивачем копію ухвали про відкриття провадження у справі було отримано 15 лютого 2022 року, що підтверджується повідомленням про порушення поштового відправлення. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 16.11.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір з грейс періодами (рахунок) № 2372/2616 DCLRG1PT (Оптимальний грейс). Згідно із п.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором у повному розмірі. Відповідно до п. 1.2. а) Кредитного договору, Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 12 565, 48 грн. (Дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять гривень 48 копійок) до 15.11.2021 р. на наступні цілі: на поточні потреби Позичальника. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується використовувати Кредит відповідно до його цільового призначення. Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору, Позичальник відповідає перед Банком по зобов`язаннях, що виникають згідно з умовами Договору, всім майном та коштами, на які може бути звернене стягнення згідно з чинним законодавством України. У разі отримання від Банку вимог) про дострокове погашення Кредиту, Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за даним Кредитом у повному обсязі у строки, вказані у вимогі Банку. Таким чином. банк виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Проте, Відповідач став порушувати умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у Відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, та зазначається позивачем, що відповідно до протоколу електронних торгів № UA-ЕА-2017-07-20-000073-а від 31.07.2017 р. ПАТ «Кредобанк» став переможцем електронних торгів щодо активів (майна) ПАТ «Платинум Банк». 04.08.2017 р. між ПАТ «Платинум Банк» та ПАЇ «Кредобанк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до Позичальників, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців або інших осіб до яких перейшли вимоги до правонаступників Боржників, за кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі і в порядку, визначених цим Договором. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним. У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки частина третя статті 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і щодо договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Разом з цим в статті 1077 Цивільного кодексу України визначено поняття договору факторингу, відповідно до якого за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Таким чином, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачем не надано суду доказів переходу прав вимоги за Кредитний договором з грейс періодами (рахунок) № 2372/2616 DCLRG1PT (Оптимальний грейс) укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] . Крім того, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження нарахованої суми заборгованості та відсотків за кредитним договором та не надано підтверджень, що саме сума заборгованості вказана у позові перейшла до нового стягувача за договором про відступлення прав вимоги. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами розмір нарахованої суми заборгованості у розмірі 24 234,48 грн., а відтак судом не приймається до уваги як належний доказ, а вимога щодо стягнення з відповідача вказаної заборгованості є необґрунтованою, а тому слід відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами розмір нарахованої суми заборгованості, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачкем. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed