Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, з урахуванням індексу інфляції, до закінчення навчання, тобто до 30 грудня 2024 року. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є сином відповідача у справі - [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2013 року з його батька [PERSON] на користь його матері [PERSON] стягувалися аліменти на його утримання в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2013 року, до досягнення ним повноліття. 25 червня 2021 року стягнення з відповідача припинилися у зв`язку із досягненням позивачем 18-річного віку. На даний час, з 01 вересня 2021 року, [PERSON] є студентом І курсу спеціальності 032 історія та археологія Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, який має закінчити 30 грудня 2024 року. Навчається наденній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, стипендії не має, доходів із інших джерел не отримує, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення. Батько у добровільному порядку матеріальну допомогу на його утримання надавати відмовляється Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацької Н.М. від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін /а.с. 16/. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, передано до Черкаського районного суду Черкаської області, для розгляду за підсудністю /а.с. 25-26/. 14 січня 2022 року вказана цивільна справа надійшла до Черкаського районного суду Черкаської області. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 27 січня 2022 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 01 березня 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. 01 березня 2022 року проведення розгляду справи було відкладено до 05 квітня 2022 року. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. [PERSON] був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а також відповідна розписка, що наявні у матеріалах справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 19 серпня 2003 року /а.с. 6/. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2013 року, ухваленим у заочному порядку, з відповідача у справі [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина - позивача у справі [PERSON] , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 11/. На даний час [PERSON] є повнолітнім та з 01 вересня 2021 року навчається на І курсі спеціальності 032 історія та археологія Навчально-наукового інституту міжнародних відносин, історії та філософії Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, IV рівня акредитації, на денній формі навчання, зі строком навчання до 30 грудня 2024 року, стипендію не отримує, що підтверджено довідкою № 84/21 від 12 серпня 2021 року, виданою директором інституту міжнародних відносин, історії та філософії Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького Земзюліною Н.І. /а.с. 10/. За вказаних обставин він позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом вказаної норми закону, позивач має право на звернення до суду з даним позовом, як дитина, яка продовжує навчання. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позивач на даний час навчається, суд вважає доведеним, що він потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Оскільки позивач у справі досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовжує навчання; потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; а відповідачем не спростовується можливість надання ним матеріальної допомоги на утримання сина; суд дійшов висновку, що останній повинен на рівні з матір`ю дитини приймати участь в утриманні повнолітнього сина, який навчається, до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище позивача, який є здоровим; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є здоровим, працездатним чоловіком. Крім того, суд зважає на те, що відповідач не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання сина у запропонованому позивачем розмірі. З урахуванням вищевказаних обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст. 7 СК України, зазначених норм матеріального права, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2021 року та до закінчення останнім навчання, але не довше як до досягнення ним 23-річного віку. Частка у сплаті аліментів в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на думку суду, є співмірною і такою, що якнайкраще забезпечить інтереси [PERSON] , водночас, не стане надмірним тягарем для батька у понесених витратах. Щодо вимоги [PERSON] про визначення мінімального розміру стягуваних аліментів, суд дійшов висновку, що вона є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки підстави для застосування мінімального розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у даному випадку відсутні, так як [PERSON] досяг повноліття, а тому в розумінні вимог чинного законодавства України не є дитиною. Також позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти з урахуванням індексу інфляції. Однак, зі змісту частини 2 статті 184 СК України слідує, що індекс інфляції застосовується лише до аліментів, визначених у твердій грошовій сумі. З огляду на те, що позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в частці від заробітку (доходу), дана вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 908,00 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити рішення суду в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial