Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті [INFO] її батька - [PERSON] . В обгрунтування позову вказує на те, що вона є спадкоємицею до майна померлого за законом, її мати [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Спадковим майном після смерті батька являється 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Інша 1/2 частина вказаного будинку належить матері [PERSON] . Позивачка звернулась до нотаріусу про оформлення 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлого на таке майно. Навівши доводи щодо належності вказаного спадкового майна спадкодавцю, позивачка, просила задоволити її позов. Згідно з ухвалою суду від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Алексєєва М.А. не з`явилися. Разом із цим, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, в якій вона вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. Представник відповідача Новодунаєвецької селищної раду в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якого визнав впозовні вимоги, розгляд справи просив провести за відсутності представника відповідача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, з позовом згідна. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є його дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом на майно померлого, крім неї спадкоємцем є мати [PERSON] , однак вона відмовлась від спащини. Згідно рішення №2 від 21 січня 2010 року виконавчого комітету Морозівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння в [ADDRESS] за [PERSON] як частку в спільному майні подружжя, яке зареєстровано та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.03.2010 року. Крім того, як встановлено судом із копій матеріалів спадкової справи №39/10, заведеної Дунаєвецькою державної нотаріальною конторою 21.01.2010 року до майна померлого [PERSON] , будь-яких інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Разом із цим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.09.2015 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд, що розташований в [ADDRESS] , який залишився після померлого [INFO] [PERSON] . Наведена обставина стала підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивачки, наведених нею в обґрунтування позовних вимог, судом враховується наступне. Матеріалами справи підтверджується, що акт про завершення будівництвом 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] , не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Новодунаєвецькою селищною радою не видавались на прізвище [PERSON] . Згідно виписок з погосподарської книги №445, №446 від 22.12.2020 року, виданих Новодунаєвецькою селищною радою за 1977-1979, 1980-2006 -2010 роки, [PERSON] значиться головою двору 1/2 домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Дата побудови 1969 рік. Проте, як з`ясовано судом, право власності на означене нерухоме майно не зареєстроване. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Судом також враховується, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як з`ясовано судом, будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , був побудований у 1969 році. У 1969 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Із урахуванням наведеного, а також зважаючи на встановлені судом обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає доведеними наведені позивачем обставини щодо належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта від 13 січня 2022 року на території господарства за адресою [ADDRESS] розташовані: житловий будинок (літ. «А-1»), загальною площею 91,7 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., та належні до нього надвірні будівлі - сарай (літ. «Д»), літня кухня -гараж(літ. «Б»), літня кухня-сарай (літ. «В»), погріб кам склеп (літ. «Г»), огрожа кам`яна (літ."N"). Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерт і [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підсумовуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , права власності на спадкове майно останньої, яким 1/2 частина житлового будинку з господасрькими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved