Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

04 червня 2021 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 30 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики №30/07/19-11, згідно з яким позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 47273 грн. 00 коп., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,252582 грн.) на день укладання цього Договору еквівалентно 1872 долари США 00 центів, що підтверджується договором позики і розпискою. Позика підлягає поверненню у строк до 30 жовтня 2019 року. Згодом, 26.09.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору позики №30/07/19-11 від 30.07.2019 р., відповідно до якої змінено та доповнено умови основного договору. Так, на виконання п.7 договори позики від 30.07.2019 р. №30/07/19-11 за взаємною згодою домовились внести зміни в пункту 1,5,6 договору і виклали їх в наступній редакції: позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 50532 грн., що є еквівалентом 2095 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк до 30.10.2019 року, відповідно до графіку повернення. На початку жовтня 2019 р., коли [PERSON] не сплатив кошти згідно встановленого графіку, [PERSON] в телефонному режимі звертався до відповідача і нагадував про його обов`язок погашення боргу, на що останній повідомив, що має деякі фінансові труднощі, але кошти обов`язково поверне. Такі обов`язки продовжувались до березня 2020 року, доки відповідач припинив відповідати на телефонні дзвінки і СМС листування, таким чином самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків за договором, уникаючи відповідальності за свідоме затягування та невиконання договору. Позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики № 30/07/19-11 від 30.07.2019 року та додаткової угоди № 1 до нього від 26.09.2019 року у розмірі 50 532 грн. 00 коп. основного боргу, 2 407 грн. 68 коп. - три відсотки річних за користування грошовими коштами, 5 024 грн. 75 коп. - інфляційних збитків, 293 440 грн. 22 коп. - неустойки (пеня), що разом складає 351 404 грн. 65 коп. та судові витрати по справі. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 3514 грн. 05 коп. у вигляді судового збору та 15000 грн. 00 коп. у вигляді витрат на правничу допомогу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2021 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П. 04 червня 2021 року в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом був направлений запит до ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 17 червня 2021 року. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 01 березня 2022 року просив суд розглядати справу без його участі та задовольнити вимоги позивача з наведених в позові підстав. Відповідач\~в судове\~засідання не\~з`явився.\~Про час\~і місце\~слухання справи\~повідомлявся судом\~під розписку.\~Заяв та\~клопотань до\~суду не\~надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~дослідивши письмові\~докази по\~справі,\~вважає,\~що позов\~підлягає задоволеннючастково з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір безпроцентної позики №30/07/19-11. Відповідно до п.1 договору, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 47273 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на день укладання договору еквівалентно 1872 долари США. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначеним договором строк, не пізніше 3-х місяців, тобто до 30.10.2019 року. Відповідно до п.2 Договору, сума позики встановлена п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Згідно з п.5 Договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору відповідно до Графіка повернення позичальником грошових коштів: 1212,12 грн., що еквівалентно 48 доларів США до 30.08.2019 р. (включно); 2828,28 грн., що еквівалентно 112 доларів США до 30.09.2019 р. (включно); 43232,42 грн., що еквівалентно 1712 доларів США до 30.10.2019 року (включно). Відповідно до п. 6 Договору позика може бути повернена достроково. Згідно з п.7 Договору, по закінченню строку позики, договір може бути пролонговано за домовленістю сторін. Відповідно до п.10 Договору, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, останній зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості. Крім того, 26.09.2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №30/07/19-11 від 30.07.2019 р., відповідно до якої: на виконання п.7 Договору позики від 30 липня 2019 року №30/07/19-11, за взаємною згодою Сторони домовились внести зміни в п.1,5,6 Договору виклавши їх в наступній редакції: 1) п.1 Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 50532 гривні 00 копійок, що є еквівалентом 2095 доларів США 00 центів, за курсом продажу доларів США (1 долар = 24,120199 грн.) НБУ, встановленим на момент укладання даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, що підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2095 доларів США 00 центів, за курсом їх продажу НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через (два) місяці з моменту укладання даного договору, тобто до 30.10.2019 року. За домовленістю Сторін позика є безпроцентною. 2) п.5 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору відповідно до Графіка повернення позичальником грошових коштів: 1774,00 грн., що еквівалентно 115 доларів США до 30 вересня 2019 року включно; 47758,00 грн., що еквівалентно 1980 доларів США до 30 жовтня 2019 року включно. Відповідно до розписки від 26 вересня 2019 року [PERSON] отримав позику від [PERSON] у сумі 50532 грн. 00 коп., що є еквівалентно 2095 доларів США. Розписка написано власноручно та підписано 26 вересня 2019 року. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи договору позики №30/07/19-11 від 30 липня 2019 року, Додаткової угоди №1 від 26 вересня 2019 року до Договору позики №30/07/19-11 від 30 липня 2019 року, розписки від 26.09.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] до 30 жовтня 2019 року. Судом враховується, що вищезазначені Договір позики, додаткова угода №1 та розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] . Отже, вищевказані Договір позики, додаткова угода №1 та розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545\~ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано розписку від 26.09.2019 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Договір позики, Додаткова угода №1, розписка [PERSON] констатує факт одержання грошових коштів, передбачає їх повернення у визначений строк 30 жовтня 2019 року та вказує на безоплатний характер позикових зобов`язань. Таким чином, Договір позики, Додаткова угода №1, розписка [PERSON] є доказом укладення між ним та [PERSON] договору позики. Належних доказів, які б спростовували позовні вимоги відповідачем суду не надано. Оскільки відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання та повернення суми коштів позивачу, то враховуючи викладене, суд доходить висновку що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача основний борг в розмірі 50532 грн. 00 коп. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині стягнення 3% річних за користування коштами в розмірі 2407 грн. 68 коп., та інфляційних витрат в розмірі 5024 грн. 75 коп., то суд виходить з наступного. Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.\~1048\~ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Перевіривши розрахунок трьох процентів річних та інфляційних збитків судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивачем правомірно нараховано проценти від суми позики із застосуванням облікової ставки НБУ, з огляду на те, що сторонами не визначено розмір процентів в разі не своєчасного виконання зобов`язання. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України, та інфляційних збитків. Так розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкцій = С х 3 х Д : 365 :100, де С- сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Періоди прострочення грошового зобов`язання з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року: 2774,00 х 3% х 92 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 20,98 грн.; з 01.01.2020 до 31.12.2020: 2774 х 3% х 366 (кількість днів у періоді) : 366 : 100 = 83,22 грн; з 01.01.2021 по 01.06.2021 року : 2774,00 х 3% х 152 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 34,66 грн.; 3 01.11.2019 по 31.12.2019 року: 47758,00 грн. х 3% х61 ( кількість днів у періоді): 365 : 100 = 239,44 грн.; з 01.01.2020 до 31.12.2020 року: 47758,00 грн. х 3% х 366 ( кількість днів у періоді): 366 :100 = 1432,74 грн.; з 01.01.2021 року по 01.06.2021 : 47758,00 х3% х152 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 596,65грн. Всього 3% річних становить - 2407,68 грн. (20,98 грн. + 83,22 грн. + 34,66 грн. + 239,44 грн. + 1432,74 грн. + 596,65 грн.) Інфляційні втрати: розрахунок здійснюється за формулою: ПС= (П1 : 100) х (П2 : 100) х ….( ПZ х100) - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Період 1, інфляційне збільшення 2774,00 х 1.10670763 - 2774,00 = 296,01 грн. Період 2 , інфляційне збільшення 47758,00 грн. х 1.09901453 - 47758,00 = 4728,74. Загальна сума складає 5024,75 грн. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині стягнення пені в розмірі 293440,22 грн. то суд виходить з наступного. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 509 ЦК України). Згідно із частиною третьою статті 549\~ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до договору позики за порушення строку повернення суми позики боржник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення. За змістом статті 551\~ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11\~ЦПК України). Отже, положення частини третьої статті 551\~ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). [PERSON] прострочив виконання зобов`язання у розмірі 50532,00 грн., починаючи із 30 жовтня 2019 року. Пеню за прострочення зобов`язання позивач нарахував у розмірі 293440,22 грн, що більше, ніж у п`ять разів, перевищує суму простроченого зобов`язання, а тому стягнення пені у вказаному розмірі не можна вважати таким, що відповідало б завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про зменшення розміру неустойки до суми простроченого боргу в розмірі 50532 грн. 00 коп., що відповідає принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Позивачем заявлено вимоги, щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп. та судового збору в розмірі 3514 грн. 05 коп. Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~ч.3\~ст.141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~чи \~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 21 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Шахторіним Артемом Сергійовичем, предметом договору є здійснення захисту, представництва або надання інших видів правничої (правової) допомоги в обсязі та на умовах , що визначені цим Договором. За послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного Договору, Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та в строки обумовлені у Додатковій угоді (п.4.1). Відповідно до Додаткової угоди №1 від 21 травня 2021 року до Договору про надання професійної (правничої) допомоги б/н від 21.05.2021 р., згідно п.4.1 Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.05.2021 р., за послуги, що надаються Адвокатом у відповідності із умовами згаданого договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 15000 грн. 00 коп. Клієнт оплачує послуги за Договором згідно наступного графіку: аванс за юридичні послуги по Договору - 4500,00 грн. (не пізніше 30.06.2021 року); часткова оплата гонорару по Договору 7500,00 грн. (не пізніше 30.09.2021 р.); остаточна оплата гонорару по Договору - 3000,00 грн. (не пізніше 30-ти днів після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті справи). Виконання робіт підтверджено актом виконаних робіт (надання послуг) від 08 лютого 2022 року. Оплата здійснена відповідно до квитанцій: №31096 від 04 червня 2021 року в розмірі 4500,00 грн.; від 31.08.2021 року в розмірі 5500,00 грн.; від 30.09.2021 року в розмірі 2000,00 грн. Враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп. та відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1234 грн. 96 коп.

Outcome: partial