Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про встановлення земельного сервітуту щодо частини суміжної та належної відповідачеві земельної ділянки, який необхідний для нормального користування належного заявнику майна. Вимоги мотивовано наступним. У власності позивача наявна земельна ділянка прохід\\проїзд до якої раніше здійснювався через сусідню та належну наразі відповідачеві земельну ділянку. Новий власник ділянки та відповідач у справі, через яку раніше позивач здійснював прохід\\проїзд на свою землю не дає можливості нею користуватись. Звернення до органу місцевого самоврядування не надало можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку у зв`язку із чим і звернувся до суду із даним позовом. Відповідач заперечував задоволення вимог. Власні та оскаржувані позивачем дії вважає вчиненими у відповідності до вимог чинного законодавства. Мало того, спростовуючи доводи позивача повідомив суду наступне. Раніше у власності позивача була земельна ділянка більшого розміру та більша квартира з наявністю виходу до земель загального користування (дороги). Частину квартири та земельної ділянки позивач подарував своїй дочці. Після виділу майна за останнім правочином частина майна - земельна ділянку, що залишилась у власності позивача втратила доступ до дороги. Таким чином позивач сам себе позбавив доступу до земель загального користування. Заявленим позовом заявник намагається задовольнити власні потреби за рахунок відповідача, що є не припустимим. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у відсутність судового засідання та, відповідно, без проведення фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Заявлене позивачем клопотання про перехід до загального позовного провадження відхиляється судом як безпідставне з декількох підстав. По перше. Доводи позивача про нагальність задоволення такого його клопотання лише таким чином дозволить розв`язати спір є безпідставними, оскільки заявник не обмежений правами отримати висновок судового експерта за власним зверненням. Наявний також порядок призначення експертизи рішенням суду за відповідним клопотанням сторони у справі без проведення судового засідання. Жодного звернення від позивача щодо проведення у справі експертизи за рішенням суду не надходило, як і не надано відомостей, щодо наявності обмеження його прав у отриманні висновку експертизи за власним зверненням. Суд вважає зловживанням процесуальними правами позицію позивача, що клопотання про призначення експертизи буде заявлено лише в ході судового засідання. По друге. Клопотання про призначення експертизи у даній справі суд не вважає необхідним задовольняти у зв`язку із відсутністю підстав для вирішення самого позову. Суд не вважає позивача таким, який має право на встановлення земельного сервітуту щодо ділянки відповідача. Наявні у справі матеріали підтверджують правильність позиції відповідача про вчинення самим позивачем дій, які позбавили його доступу до земель загального користування (дорогою). Таким чином суд би і не задовольнив дане клопотання про призначення експертизи навіть в рамках загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та при звернення до суду сплатив судовий збір. Позивач є власником земельної ділянки площею 0.0377 га, що розташована в с. Зарічани Житомирського району Житомирської області з цільовим призначенням для будівництва. Також у власності позивача є квартира [ADDRESS] . 7 жовтня 2021 року за договором дарування відповідач набула права власності на земельну ділянку площею 0.25 га, що за адресою [ADDRESS] . Адресу розташування земельної ділянки було змінено рішенням органу місцевого самоврядування. Позивач звертався до органу місцевого самоврядування з приводу втрати можливості потрапити на власну земельну ділянку. Сільська рада повідомила позивача, що питання встановлення земельного сервітуту можливо лише в судовому порядку. Відповідачка також є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання. В серпні 2021 року [PERSON] , перед даруванням земельної ділянки відповідачеві узгоджував зовнішні межі земельної ділянки. Серед підписантів протоколу був і позивач. Жодних зауважень з приводу таких дій останнім висловлено не було. В тому числі не було бажання заявляти про встановлення сервітуту. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ст. 401 ЦК України). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд не вважає позивача таким, що має право встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки відповідача. Дійсно, як встановлено судом та не спростовувалось позивачем останній власними діями позбавив себе можливості мати доступ до земель загального користування (дорогою), оскільки подарував частину земельної ділянки іншій особі. Остання ділянка мала вихід на дорогу. Перебіг таких подій, не дають підстав для задоволення вимог та встановлення земельного сервітуту щодо належної відповідачеві земельної ділянки для можливості позивачу користуватись належним майном. Результати вирішення спору не дають підстави для подальшого розподілу судових витрат позивача. Судові витрати відповідача не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed