Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.11.2018 у розмірі 49154,85 грн. станом на 15.04.2020. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.11.2018 між банком та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Однак в порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав повністю, у зв`язку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 15.04.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 49154,85 грн., яка складається з: 28901,97 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 13456,18 грн. - заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом; 3979,80 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 2316,90 грн. - штрафу (процентна складова). За змістом п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Частиною 9 ст.10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідачем, який з урахуванням п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки до суду повернулося повідомлення з відміткою про відмову отримання конверта, відзиву до суду не подано. Відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що 19.11.2018 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15000 грн. Термін внесення щомісячних платежів здійснюється до 25 числа місяця, наступного за звітним. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно із паспортом споживчого кредиту, яка підписана [PERSON] , сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості в розмірі 2,5% в місяць. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.11.2018, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 15.04.2020 вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі 49154,85 грн., яка складається з: 28901,97 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 13456,18 грн. - заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом; 3979,80 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 2316,90 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до частин першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються статтею 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами (частина перша статті 536 ЦК України). Згідно з пунктом першим частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 546 та статті 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання. Враховуючи те, що норма, яка встановлює таке положення, не є диспозитивною, тобто сторони не в змозі змінити її положення та встановити у договорі штраф у вигляді твердої суми або в кратному відношенні до суми зобов`язання, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. не підлягає задоволенню. З огляду на наведені вище правові норми та встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає заборгованість станом на 15.04.2020 в сумі 48654,85 грн., яка складається з: 28901,97 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 13456,18 грн. - заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом; 3979,80 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 2316,90 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 2080,62 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial