Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

У листопаді 2021 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування позову вказала, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] - її сина, який до 21.11.2019 року проживав у цьому будинку. Проте, відповідач з 21.11.2019 року не проживає у вказаному житловому будинку, так як з цього часу був затриманий і за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.02.2021 р. засуджений до 8 років позбавлення волі. Посилаючись на те, що відповідач, який є членом її сім`ї, у належному їй житловому будинку не проживає у зв`язку із засудженням до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з 21.11.2019 р. р., тобто більше 1 року, просить про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] , який утримується у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор Миколаївської області», правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, про що йому було роз`яснено судом, не скористався. Відзиву на позов не направив. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , (довідка виконавчого комітету Новоодеської міської ради №5875 від 19.08.2021 р.). За даними довідки виконавчого комітету Новоодеської міської ради №5875 від 19.08.2021 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , який є сином позивача. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.02.2021 р. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання із покаранням, призначеним вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.05.2020 р. за ч.3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років 1 місяць з конфіскацією усього належного йому майна на користь держави. Зараховано засудженому [PERSON] у строк відбування покарання за цим вироком відбуте ним покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.05.2020 р. з моменту затримання (21.11.2019 р.) по час набарання вироком суду законної сили (10.11.2020 р.). Ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, діти наймача. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наслідки вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті передбачені ч. 2 ст. 107 ЖК України, в силу якої \~у разі такого вибуття договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з роз`ясненнями п. 11\~ Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України, відповідно до ст.. 107 ЖК України \~\~наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Підтвердженням вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). За положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте, доказів того, що відповідач вибув з зареєстрованого місця проживання саме у зв`язку із добровільною зміною свого постійного місця проживання суду позивачем не надано. Сам по собі факт засудження відповідача вироком суду до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 1 місяць та відсутність його за зареєстрованим місцем проживання у житловому будинку, власником якого є мати відповідача - позивач, з моменту застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є підставою вважати, що відсутність відповідача за зареєстрованим його місцем проживання повязана із доьровільною зміною ним місця проживання. Посилання позивача на положення ст.. 405 ЦК України у позові, тобто наявність тих обставин, що відповідач без поважних на те причин не проживає у будинку позивача більш як 1 рік, з урахуванням вищевикладеного в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, що є підставою відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed