Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

26.10.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, із ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.09.2021 про передачу справи для розгляду за підсудністю. У позові позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Назарі позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач та її чоловік разом виховують і утримують всіх трьох дітей. У позивача виникла необхідність подати документи для оформлення допомоги як багатодітній сім?ї. Однак для оформлення такої допомоги , позивачу потрібно надати до Служби у справах дітей рішення суду щодо визначення місця проживання дітей. Відповідач в добровільному порядку не бажає визначати місце проживання дітей разом із позивачем. З урахуванням положень ч.3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судці Говорусі В.О. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 27.10.2021 ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 17.12.2021 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільними. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає. Не заперечує проти їх задоволення.. Представник третьої особи: служби у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради надав до суду висновок з вирішення питання про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , при цьому, просив розглядати справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так судом встановлено, що з сторони перебували у шлюбі, під час якого у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї № 001084332 від 06.04.2021 виданої ТОВ «Абонент 21» м. Кам`янське [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , де є належні умови проживання дітей, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 13.04.2021, складеним завідувачем орг.-аналітичного сектору ССД КМР. За результатами розгляду питання про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відповідно до висновку, щодо визначення місця проживання дітей від 24.02.2022 № 20/143 наданого виконавчим комітетом Кам`янської міської ради вирішено за доцільне визначити місце проживання дітей, разом з матір`ю [PERSON] . Вирішуючи даний спір суд керується тим, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст. 10 ЦПК України). Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права. Так, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду постановою від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), вказали, що при вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина слід врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Таким чином, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визначення місця проживання дітей з матір`ю за місцем її постійного проживання, оскільки зібрані у справі докази з урахуванням думки сторін і висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання дітей з матір`ю найкраще забезпечить їх інтереси. На підставі викладеного та

Outcome: approved