Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Будівельні матеріали» (далі по тексту - відповідач) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. В позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 25 751,86 грн., та середній заробіток, за весь час затримки розрахунку в сумі 64 954,35 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка у період з 22.06.2015 по 09.09.2020 року працювала у ТОВ «Нові Будівельні матеріали» на посаді головного спеціаліста з кошторисно-договірної документації. При звільнені позивачу не була виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. 26.04.25021 року, 1.08.2021 року та 23.09.2021 року позивачка направила відповідачу лист щодо сплати суми заборгованості. Проте на день звернення до суду відповідей на лист не надходило. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 25 751,86 грн., та середній заробіток, за весь час затримки розрахунку в сумі 64 954,35 грн. Ухвалою суду від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Судом було направлено відповідачу ухвалу про відкриття провадження разом з копією позову. У встановлений в ухвалі строк відповідач відзиву щодо позовних вимог до суду не направив. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] у період з 22.06.2015 по 09.09.2020 року працювала у ТОВ «Нові Будівельні матеріали» на посаді головного спеціаліста з кошторисно-договірної документації. Наказом № 26-к від 09.09.2020 року [PERSON] звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була нарахована заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, проте фактично кошти не було отримано. Приписами ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовій виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За положеннями статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КзПП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний судУкраїни у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом перевірено розрахунок заборгованості, та встановлено, що заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 11 359,09 грн. та заборгованість по компенсації за невикористану відпустку складає 14 395,77 грн. Так, середньомісячна заробітна плата за два останні місяці роботи, що передували звільненню складає 9800,00 грн., а середньоденна - 227,91 грн. У відповідності до Порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2020 року по 02.11.2021 року (день звернення до суду) розрахунково склав: 227,91 грн. * 285 робочих днів = 64 954,35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Нові Будівельні матеріали» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 25 751,86 грн., та середній заробіток, за весь час затримки розрахунку в сумі 64 954,35 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved