Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] в особі [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначила, що син позивача [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Співвласником зазначеної квартири є [PERSON] , яка перешкоджає [PERSON] проживати в квартирі та чинить перешкоди. Протиправні дії відповідача завдають позивачу матеріальну та моральну шкоду. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди [PERSON] з боку [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 12.04.2021 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав. Третя особа [PERSON] в особі [PERSON] в судове засідання не з`явився, раніше надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки перешкоди у користуванні квартирою позивачу не чиняться. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної ради м. Запоріжжя від 27.02.1998 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 300852754 від 22.02.2022 р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується правовстановлюючими документами наявними в матеріалах справи. Відповідно до відмітки у паспорті позивача, даних Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, [PERSON] з 28.11.2002 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 03 березня 2020 року Це [PERSON] уповноважив [PERSON] підгодовувати всі необхідні документи для продажу та продати належну йому на праві власності частку квартири [ADDRESS] . Для цього позивач праві представляти інтереси співвласника, зокрема має право здійснювати нагляд за квартирою, мати вільний доступ до квартири. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2021 (справа № 331/5057/21) в задоволенні позову [PERSON] , що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено, з огляду на те, що [PERSON] надані докази того, що вона не втратила інтересу до спірного житла та наявні перешкоди у користуванні нею квартирою. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як член сім`ї наймача, набула рівних із іншими користувачами прав користування спірною квартирою, не втратила такого права у встановленому законом порядку, при цьому відповідач намагалася визнати позивача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у судовому порядку, що свідчить про створення перешкод у користуванні вказаним майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту, у спосіб усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, шляхом її вселення. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат,\~суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір-доручення про надання правової допомоги № 30 від 29.03.2021 року; акт приймання передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги № 30 від 29.03.2021 р.; квитанції до прибуткового касового ордеру № 77 від 01.09.2021 р.; № 79 від 03.09.2021 р.; № 91 від 11.10.2021 р.; № 93 від 12.10.2021 р.; № 101 від 09.11.2021 р.; № 115 від 23.11.2021 р.; № 3 від 18.01.2022 р., згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 10 500,00 гривень. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем [PERSON] було подано клопотання про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу. Клопотання обґрунтоване, тим що заявлена стороною позивача сума для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи. З урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу та оскільки заявлена для відшкодування сума є явно завищеною та неспівмірною зі складністю справи та дійсним обсягом наданих послуг, суд вважає, що є підстави для зменшення цієї суми до 3 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені\~нею судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 гривень та 3000,00 гривень витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial