Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 04 листопада 2021 року до суду з позовною заявою до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що згідно архівної довідки від 04.10.2021 року №Т-773, вона була членом сільськогосподарського кооперативу «Дружба народів», в період з 1995 року по 1999 рік, де працювала на посаді доярки. На час видачі сертифікатів на право на отримання земельної частки (паю) з земель колективної власності позивачку було внесено до списків членів сільськогосподарського кооперативу, однак сертифікат позивачка так і не отримала, тому змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В судове засідання представник Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не з`явився, проте представник його правонаступника - Старокозацької сільської ради, надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка [PERSON] працювала в сільськогосподарському кооперативі «Дружба народів» (колгосп «Дружба народів») з 1995 року по 1998 рік, що підтверджується довідкою №Т-773 від 04.10.2021 року. Прізвище позивачки [PERSON] було змінено на " [PERSON] " згідно Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14.11.1998 року Руськоіванівською сільською радою Білгород-Дністровського району, Одеської області, актовий запис №06. Відповідно до архівної довідки №Т-772 від 04.10.2021 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 21.01.1993 року №11 колгосп «Дружба народів» перереєстровано в КСГП «Дружба народів». КСГП «Дружба народів» реогрганізовано 06.02.2000 року і перереєстровано в сільськогосподарський кооператив «Дружба народів» - ідентифікаційний код 21256810948. Державна реєстрація СК «Дружба народів» припинена 15.11.2005 року на підставі рішення Господарського суду Одеської області №17-2-21-28 від 05.08.2005 року про ліквідацію СК «Дружба народів», № запису 15301170002000147. Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-05-27, коллективному сільськогосподарському підприємтву «Дружба народів» Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області було надано у колективну власність 4102,00 гектарів землі у межах згідно з планом. Згідно Довідки №488/20 від 25.09.2020 року, виданої Руськоіванівською сільською радою, КСГП «Дружба народів» було передано: - в колективну власність земельні ділянки загальною площею 4080 га; - в постійне користування земельні ділянки загальною площею 1124 га; - передбачено організація резервного фонду на площі 433 га, в т.ч. ріллі - 433 га. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2014 р. №5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України, передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, проводиться сільськими, селищними, міськими радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. Згідно із ст.14-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю», у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню до 01 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначену законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим-четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 01 січня 2025 року. Згідно із ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового засідання, [PERSON] , як колишня працівниця колгоспу має право на земельну частку (пай) у розмірі 4,2 умовних кадастрових гектарів із земель території Руськоіванівської сільської ради, які перебували в колективній власності КСГП «Дружба народів», але у зв`язку з юридичною необізнаністю не мала можливості скористатися цим правом. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в частині визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) у розмірі 4,2 умовних кадастрових гектарів. Щодо позовних вимог позивачки [PERSON] в частині виділення їй земельної частки з земель, розташованих на території Руськоіванівської сільської ради, які перебували в колективній власності колишнього КСГП «Дружба народів», суд звертає увагу позивачки, що розпорядження землями комунальної власності територіальної громади та вирішенні питань стосовно відведення земельних ділянок та надання їх у власність громадянам чи юридичним особам відноситься до виключної компетенції сільської ради та є дискреційними повноваженнями ради. За таких обставин відповідно до вищевказаних вимог чинного законодавства суд не може підміняти орган місцевого самоврядування та привласнювати повноваження сільської ради з розпорядження землями комунальної власності, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial