Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. [PERSON] звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.04.2021у справі № 460/1241/21визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Дубенської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 19.01.2021 у встановлений ЗУ «Про доступ до публічної інформації» строк. Зобов`язано виконавчий комітет Дубенської міської ради надати [PERSON] відповідь на запит про отримання публічної інформації від 19.01.2021 відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата в 2021 році складає 6000 грн. Враховуючи те, що відповідач повинен був надати відповідь на запит у січні 2021 року та станом на травень 2021 року такої інформації не надав, позивачем здійснено розрахунок моральної шкоди за період з січня 2021 року по травень 2021 року в розмірі 30 000 грн. (5 місяців Х 6000 грн.). Зазначає, що розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, це завдало йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Короткий виклад заперечень відповідача. 15 липня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на запит позивача на отримання публічної інформації від 27.01.2021, виконавчим комітетом Дубенської міської ради було надіслано відповідь від 01.02.2021 на адресу зазначену у запиті, а саме: [ADDRESS] . Права [PERSON] на отримання публічної інформації не було порушено. Твердження позивача, що внаслідок порушення його прав у нього погане самопочуття не заслуговують на увагу, оскільки не доведено жодними доказами. Також відсутні докази, які б свідчили про моральні страждання позивача та про шкоду його здоров`ю. Просять відмовити у задоволенні позову. Рух справи. Ухвалою суду від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що повідомлені усі учасник справи. Ухвалою суду від 09.11.2021 провадження у справі за позовом [PERSON] до Виконачого комітету Дубенської міської ради про відшкодування моральної шкоди - зупинено до набрання судовим рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду законної сили за наслідками розгляду апеляційної скарги виконавчого комітету Дубенської міської ради у справі №460/1241/21. Ухвалою суду від 22.02.2022 відновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.03.2022, 14:00 год. Позивач, згідно поданої заяви, просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача, згідно поданої заяви, просить проводити розгляд справи без його участі. Встановлені судом обставини. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Дубенської міської ради із запитом про надання публічної інформації, а саме щодо наявності на території м. Дубно вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 38). Виконачим комітетом Дубенської міської ради надано відповідь №4-6/07-02-08/2021 від 01.02.2021, адресовану на адресу: [ADDRESS] (а.с. 39). Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №460/1241/21 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Дубенської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 19.01.2021 у встановлений відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації»; зобов`язано виконавчий комітет Дубенської міської ради надати [PERSON] відповідь на запит про отримання публічної інформації від 19.01.2021 відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації» (а.с. 14-19). Відповідно до постанови Восьмого Апеляційного адміністративного суду від 30.12.2021, апеляційна скарга Виконавчого комітету Дубенської міської ради залишена без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №460/1241/21 залишено без змін (а.с. 63-66). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішення рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №460/1241/21 у даному випадку має преюдиціальне значення, факт незаконної бездіяльності органу місцевого самоврядування підтверджений рішенням суду та не підлягає доведенню. Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 48-50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Позивачем доведено факт порушення органом місцевого самоврядування-Виконавчим комітетом Рівненської міської ради, строків надання відповіді на його запит. Відповідно до вимог ст. 31 Закону України Про інформацію , ст. 24 Закону України Про доступ до публічної інформації при порушенні передбачених вказаними законами прав громадянина останній має право на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як зазначив позивач у позовній заяві, йому була спричинена моральна шкода, зокрема у позивача були негативні переживання, стан постійної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасова відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи та побоювання про майбутній стан здоров`я. Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. У справі Юрій Миколайович Іванов проти України (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Суд зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 30000 грн. Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини. Суд також наголошує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Мотивована оцінка і висновки суду. На підставі вище наведеного, враховуючи зокрема тривалість періоду незаконної бездіяльності, тобто ненадання відповіді на запит позивача відповідачем, при тому, що такі не спричинили негативних наслідків, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 2 000 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду. Відповідно до пп.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. При зверненні до суду з позовом про стягнення моральної шкоди відповідно до ст.4 ч.2 п.5 ЗУ "Про судовий збір" сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить на час звернення до суду з відповідним позовом 2 270 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 152 грн.

Outcome: partial