Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.03.2021р. позивач рухався на автомобілі KIA RIO н/з [NUMBER] в м. Умань, Черкаської області по вулиці Пушкіна. Біля будинку №16 о 14-57 його автомобіль був зупинений двома співробітниками поліції. На місці відносно позивача була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП. Вказане рішення позивачем було оскаржене до суду і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.09.2021р. постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.03.2021р. про накладення на [PERSON] стягнення у вигляді штрафу в сумі 340грн. скасовано і провадження по справі закрито. Судове рішення набрало законної сили 01.10.2021р. Позивач вказує, що у рішенні суду зазначено про те, що співробітниками поліції під час розгляду адмінсправи було порушено вимоги КУпАП та відомчі накази, тобто порушені права позивача, що призвело до необгрунтованого та незаконного притягнення до відповідальності за правопорушення, яке останній не вчиняв. Також позивач вказує, що в результаті безпідставного зупинення його працівниками поліції та незаконного притягнення його до адмінвідповідальності, він був змушений 05.03.2021р. змінити свій денний розклад і тривалий час на вулиці спілкуватися з працівниками поліції, доводячи свою невинуватість, а також у подальшому витрачати свій час для оскарження незаконного рішення в судовому порядку. Станом на час події він працював на посаді судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Під час його бесіди з працівниками поліції він усвідомлював, що перехожі громадяни, які ймовірно знали його як суддю, могли зробити висновок про його професійну непридатність, оскільки в силу своєї професії він повинен був притягувати інших осіб до відповідальності, а не вчиняти правопорушення. Тобто, вказує, що заподіяно шкоди його діловій репутації, принижено його честь та гідність, завдано душевних страждань. Моральну шкодує позивач оцінює у 12000грн., враховуючи те, що період судового розгляду справи, за результатами якого було скасоване незаконне рішення про притягнення його до відповідальності, становив 6 місяців і компенсація, яка становить 2000грн. за місяць, що менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде цілком відповідати заподіяній йому моральним та душевним стражданням. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 16, 23, 1166, 1167, 1173-1176 ЦК України, позивач просить суд, - стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000грн. Ухвалою суду від 20.01.2022р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем ГУ НП в Черкаській області в особі представника подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди та розміру. Відповідачем Державною казначейською службою України в особі представника подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту; невірно визначено відповідача; позивачем не надані належні та допустимі докази. Позивачем відповідь на відзиви подано не було. В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надав заяву про розгляду справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи відзивів на позов. Зазначили, що позов необгрунтований; відсутні належні та допустимі докази; судове рішення не вказує на протиправність дій працівників поліції; позивачем обрано невірний спосіб захисту. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 05.03.2021р. за участю позивача [PERSON] та органів Національної поліції в особі поліцейського ВРПП Уманського районного управління ГУ НП в Черкаській області Скалій В.С. мала місце подія, за якою позивач рухався на автомобілі KIA RIO н/з [NUMBER] в м. Умань, Черкаської області по вулиці Пушкіна. Біля будинку №16 о 14-57 його автомобіль був зупинений співробітниками поліції. На місці відносно позивача була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. Вказане рішення позивачем було оскаржене до суду і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.09.2021р. (справа №711/1661/21) постанову серія БАВ №031168 по справі про адміністративне правопорушення від 05.03.2021р. про накладення на [PERSON] стягнення у вигляді штрафу в сумі 340грн. скасовано і провадження по справі закрито. Судове рішення набрало законної сили 01.10.2021р. Слід звернути увагу, що, як зазначено у судовому рішенні від 20.09.2021р., підставою для скасування постанови від 05.03.2021р. стало те, що працівником поліції під час розгляду справи про адмінправопорушення щодо [PERSON] , були допущені порушення вимог ст.ст.279, 285 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07.11.2015р. №1395. Під час розгляду справи судом також встановлено, що [PERSON] з 30.12.2017р. по 16.04.2021р. працював на посаді судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області, що підтверджується даними трудової книжки серія [NUMBER] . Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). З огляду на статті 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина 1 статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК). Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, а тому суд вважає вірним визначення відповідача по справі Головне управління Національної поліції в Черкаській області, з чим погодився і представник відповідача. Слід зазначити, що при розгляді вказаної категорії справ, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач у позовній заяві посилається на те, що в результаті безпідставного зупинення його працівниками поліції та незаконного притягнення його до адмінвідповідальності, він був змушений 05.03.2021р. змінити свій денний розклад і тривалий час на вулиці спілкуватися з працівниками поліції, доводячи свою невинуватість, а також у подальшому витрачати свій час для оскарження незаконного рішення в судовому порядку. Станом на час події він працював на посаді судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Під час його бесіди з працівниками поліції він усвідомлював, що перехожі громадяни, які ймовірно знали його як суддю, могли зробити висновок про його професійну непридатність, оскільки в силу своєї професії він повинен був притягувати інших осіб до відповідальності, а не вчиняти правопорушення. Тобто, вказує, що заподіяно шкоди його діловій репутації, принижено його честь та гідність, завдано душевних страждань. Як на думку суду, у справі відсутні докази наявності у діянні відповідача ГУ НП в Черкаській області, від імені якого при подіях 05.03.2021р. за участі [PERSON] діяв поліцейський ВРПП Уманського районного управління ГУ НП в Черкаській області Скалій В.С. складу цивільно-правового порушення, а саме наявність такої шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому, слід зазначити, що під час розгляду даної цивільної справи, не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що викладені у позовній заяві, про те, що справа про адміністративне правопорушення була закрита судом (рішення від 20.09.2021р.) саме за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП. Відсутні докази на підтвердження доводів про завдання [PERSON] моральної шкоди, шкоди його діловій репутації, спричинення душевних страждань та/або настання інших негативних наслідків, на які він посилається, і які, як на його думку, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам по собі факт скасування постанови від 05.03.2021р. про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на позивача адміністративного стягнення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та не є підставою для її відшкодування. Крім того, свої доводи позивач мотивує припущеннями, незважаючи на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як передбачено ч.6 ст. 81 ЦПК України. Також не можуть свідчити і про наявність підстав вважати, що позивачу завдано шкоди його діловій репутації, як особи, яка станом на 05.03.2021р. займала посаду судді, виходячи з того, що в силу своєї професії не є обов`язком судді притягувати інших осіб до відповідальності, хоча про зворотнє вказує у позові сам позивач, а суддя - це, зокрема, людина, яка на підставі проаналізованих фактів і доказів приймає неупереджені, законні, обгрунтовані і справедливі рішення, і несе за них відповідальність в різних спірних ситуаціях. З урахуванням характеру порушення, причин скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема - не встановлення факту відсутності складу адміністративного правопорушення в діях [PERSON] , відсутності реальної сплати призначеного штрафу, - рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.09.2021р. внаслідок скасування постанови від 05.03.2021р. про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст.121КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. були повністю відновлені права позивача, що фактично відновило його віру у правосуддя, а також не доведеність інших негативних наслідків для позивача від цього правопорушення свідчать про відсутність підстав для задоволення позову щодо пред`явлених вимог до ГУ НП в Черкаській області. Крім того, відсутні підстави для задоволення позовних вимог й до Державної казначейської служби України, оскільки фактично прохальна частина позовної заяви позивача не містить позовних вимог до цього відповідача. При цьому, судом враховуються норми Положення про Державну казначейську службу України та висновки постанови ВП ВС від 27.11.2019р. у справі №242/441/16-ц. Судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному КМУ України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 3 ч.2 п.13 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed