Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2012 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику на суму 20 000 доларів США, що додатково підтверджується власноручно підписаною відповідачем розпискою від 06 грудня 2012 року. За домовленістю кошти відповідач зобов`язався повернути у строк до 06 листопада 2015 року. Разом з тим, 06 листопада 2015 року сторонами було продовжено строк виконання зобов`язання за договором позики до 06 жовтня 2018 року. Відповідач повернув лише частину боргу періодичними платежами, що в цілому склало 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США, решту в сумі 3 000 (три тисячі) доларів США, що становить за курсом НБУ на 27 січня 2022 (подання позову) 86 370 (вісімдесят шість тисяч триста сімдесят) грн., не повернув. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання на 14 березня 2022 року, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 11 березня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшла заява в якій останній зазначив, що обставини викладені в позовній заяві підтверджує повністю та позовні вимоги визнає у повному обсязі. Додатково звертав увагу суду, що являється багатодітним батьком та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також введення військового стану в країні, просив суд застосувати розстрочку виконання судового рішення на строк до одного року рівними платежами. Розгляд справи просив проводити без його участі. 14 березня 2022 року року на адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Казанцева Р.Р., в якій остання зазначила, що не заперечує проти задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення на строк до одного року рівними платежами, просила розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. За приписами ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За ч. 4 вказаної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, судом встановлено. 06 грудня 2012 року сторони уклали договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США з строком повернення до 06 листопада 2015 року. Такий договір виконаний належним чином зі сторони позивача, суму коштів, яка зазначена в договорі позики передана відповідачу, що підтверджується власноручно підписаною відповідачем розпискою від 06 грудня 2012 року. Момент передачі суми позики позичальнику здійснювався в присутності свідка [PERSON] 06 листопада 2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду, якою продовжено кінцевий строк повернення боргу (позики) - до 06 жовтня 2018 року. У зв`язку з початком будівництва житлового будинку, до закінчення строку виконання умов договору позики від 06 грудня 2012 року з урахуванням умов Додаткової угоди від 06 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути кошти. Позичальник частково виконував грошові зобов`язання, про що свідчать приписи позикодавця на борговій розписці: 10.10.2018 року відповідач повернув частину боргу в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, 10.10.2019 року відповідач повернув частину боргу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, 12.12.2019 року відповідач повернув частину боргу в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США. З підсумку вказаних у розписці повернутих сум видно, що позичальник виконав грошові зобов`язання лише частково і залишок боргу становить 3 000 (три тисячі) доларів США. Даними приписами на борговій розписці позичальник підтвердив наявність боргу, його розмір, взяв зобов`язання повернути вказаний борг у визначений додатково строк. Грошові зобов`язання, які виникли у відповідача за договором позики, станом на 2022 рік не були виконані, тому позикодавець мав підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного в 2012 році договору позики. Дійсність даного договору не викликає сумніву і визнається відповідачем, і факт отримання коштів у позику за даним договором відповідач не оспорює, як не оспорює і того факту, що станом на день подання позову він мав невиконані грошові зобов`язання перед позивачем за договором позики. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України) і вимогами законодавства. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У відповідності до ст.ст. 610, 612, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики виконав частково, а саме повернув позивачу грошові кошти у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США, що підтверджується приписами позикодавця на борговій розписці від 06 грудня 2012 року. На підставі викладено, суд, приходить до висновку що, відповідач у повному обсязі не виконав передбачених договором позики обов`язків по поверненню суми позики, що у свою чергу порушує права позивача, а отже позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США підлягають задоволенню. Що стосується клопотання відповідача про застосування розстрочки виконання судового рішення на строк до одного року рівними платежами суд зазначає наступне. Згідно ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Як роз`яснено в узагальненні проведеному Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Таким чином, тлумачення положень ст. 267 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення може бути вирішено при ухваленні судом рішення у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення і його виконання є неможливим. Тобто, єдиною підставою для відстрочки виконання рішення є наявність обставин, що утруднюють виконання рішення, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством. Відповідач звертаючись до суду із заявою від 10 березня 2022 року посилається на те, що він є багатодітним батьком та у нього на утриманні перебуває троє малолітніх дітей, крім того введення військового стану на території України значно ускладнює його матеріальне становище. Згідно посвідчення [NUMBER] від 15.12.2020 року у відповідача являється багатодітним батьком дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] - 2019 р.н., [PERSON] - 2020 р.н. Строк дії посвідчення до 2031 року. Крім того, сторона позивача у заяві від 14 березня 2022 року не заперечує проти задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення на строк до одного року рівними платежами. За таких обставин, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість розстрочити виконання рішення, шляхом внесення щомісячних періодичних платежів однаковими сумами по 7 197 (сім тисяч сто дев`яносто сім) грн. 50 коп., виходячи із загальної суми заявленої позивачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved