Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вказаним вище позовом. Посилався на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстрований колишній власник будинку [PERSON] , хоча фактично в зазначеному будинку не проживає з 2018 року. Будь-яких домовленостей між ним та відповідачем щодо користування житловим будинком не було. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований за даною адресою у нього виникли труднощі в оформленні субсидії. Просив суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим будинком, за адресою: [ADDRESS] , який належить йому на праві приватної власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , належним чином та завчасно повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не подав, а також не подав відзив на позов. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене суд вважає за можливе розглянути справу без присутності відповідача, ухваливши заочне рішення, оскільки проти цього не заперечує позивач. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з огляду на таке. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.03.2018 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115758317 від 01.03.2018 року, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . З довідки №2290 від 26.11.2021 року, виданої Романковецьким старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області вбачається, що згідно погосподарської книги №15/1368 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , 1973 року народження, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії ННА №220288 від 01.03.2018 року. Довідкою №2289 від 26.11.2021 року, виданою Романковецьким старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області підтверджується, що в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1973 року народження та [PERSON] , 1967 року народження. З акту підтвердження факту проживання [PERSON] , 1967 року народження, вбачається, що депутатом Сокирянської міської ради Смуком І.Б. та сусідами [PERSON] , [PERSON] в ході перевірки та опитування сусідів встановлено, що [PERSON] , 1967 року народження, зареєстрований в [ADDRESS] з 31.08.2009 року, але по даній адресі не проживає більше трьох років. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належному позивачу будинку, в тому числі і право на реєстрацію в ньому місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідача права користування житлом. За таких обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі ст.391 ЦК України, ст.ст.141 ч.1, 263, 265, 268, 273, 280 ч.1, 282, 284, 287 ч.4, 288 ч.2, 289, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: approved