Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

04 червня 2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить припинити право [PERSON] на 2/6 (дві шостих) частки у спільному майні в будинку [ADDRESS] та визнання за [PERSON] , права власності на 2/6 (дві шостих) частки у спільному майні та стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] являється власником 4/6 часток вищевказаного будинку (1/6 частки згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та 3/6 згідно договору дарування від 10.05.2018 року), а власником 2/6 відповідно до заповіту, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , являється [PERSON] , яка до цього часу не оформила документи на прийняття спадщини. Позивач разом з сім`єю проживає у спірному будинку, а відповідач не проживає та не зареєстрована в будинку з 1987 року. Після того, як відповідач дізналася, що на її ім`я залишено заповіт на 2/6 частки спірного будинку, вона закрила будинок і винесла з нього практично всі речі і позивач змушений проживати з своєю сім`єю у літній кухні, не може зареєструвати в будинку інших осіб та вести належне утримання за будинком, який потребує ремонту. Спільне користування будинком не можливе також через неприязні стосунки з відповідачем. В даному випадку частка відповідача не може бути виділена в натурі, оскільки будинок є неподільним (неможливо зробити два окремі входи та розділити кухню і коридор), а через деякий час будинок, 1948 року побудови може бути значно пошкоджений. 28.06.2018 року відповідачем подано відзив на позов в якому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилалася на відсутність підстав для відкриття провадження у справі, так-як позивачем не подано документів посвідчуючи її право власності на частку спірного будинку, про припинення якого просить позивач. Також не подано висновку судової експертизи про те, що 1/3 частину домоволодіння не можливо виділити в натурі. Після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка все своє майно заповіла відповідачу, остання звернулася в установлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину (строк на отримання якого не обмежений) і не зареєструвала право власності на частку в спірному будинку в установленому законом порядку, відтак права власності на частку у відповідача не виникло. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] та її\~представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] \~являється власником\~4/6\~часток будинку\~ [ADDRESS] , 1/6 частки згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Ракошинської сільської ради депутатів трудящих серія [NUMBER] від 15.03.2011 року, на підставі рішення № 29 від 08.07.1999 року (а.с.9, 10) та 3/6 згідно договору дарування від 10.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 512 (а.с.11-12, 13). Власником 2/6\~часток будинку [ADDRESS] (1/6 - згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~виданого виконавчим\~комітетом Ракошинської\~сільської ради\~депутатів трудящих\~серія [NUMBER] \~від 15.03.2011\~року,\~на підставі\~рішення №\~29\~від 08.07.1999\~року (а.с.9,\~10)\~та 1/6\~-\~згідно свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~від 22.03.2011\~року виданого\~Мукачівською районною\~державною нотаріальною\~конторою,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 2-/40\~(а.с.16,\~17)), являлася [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.18). Зі слів позивача [PERSON] , яка померла [INFO] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] , однак матеріали справи доказів такого не містять, клопотання про витребування доказів позивачем не ставилося. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього й повного відшкодування їх вартості. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконав умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки в будинку, що належить відповідачу, перерахувавши 27.09.2018 року 66\~500,00 гривень на депозитний рахунок суду (а.с.46). Аналіз статті 365 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18). Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, одним з прав учасників судового розгляду є право подавати докази, що передбачено\~\~ч. 1 п. 2\~ст. 43 ЦПК України. Зі змісту зазначених норм закону слідує, що саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається на підставу своїх вимог, а, відтак, саме позивач має право надати суду докази, необхідні та достатні в тій мірі, в якій він визнає за необхідне для\~\~доведеності переконливості\~\~перед судом його аргументів. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Матеріали справи не містять доказів права власності [PERSON] на 2/6 частки у спірному будинку. Також, позивачем не доведено, що припинення права власності\~ [PERSON] \~на 2/6\~частки у\~спірному будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника та членам її сім`ї. Крім того, суду не надано доказів неможливості виділення в натурі частки, оскільки матеріали справи не містять висновку експерта, чи технічного висновку про стан будівельних конструкцій, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи позивачем не ставилося, а у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, суд позбавлений можливості у відповідності до п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України роз`яснити у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази у даній справі, а вказані обставини в своїй сукупності вказують, на відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed