Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2012 було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012 із відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти на утримання сина у розмірі 350,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, згодом розмір аліментів було збільшено та Головним державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, у якому на підставі Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2018, яке набрало законної сили 05.11.2018 із відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти на утримання дитини у розмірі 1300,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно із Постановою державного виконавця від 25.09.2020 стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] було закінчено, у зв`язку із досягненням дитиною повноліття. Однак відповідач належним чином аліменти не сплачував, а тому у нього станом на 19.09.2020 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 40389,30 грн., на яку нарахована пеня в сумі 40389,30 грн., що встановлено із розрахунку: 40389,30 грн. (розмір заборгованості) х 360 днів (кількість днів прострочення з 19.09.2020 по 14.09.2021 включно) х 1%, що дорівнює 145401,48 грн., однак зважаючи на обмеження, встановлене у ст.196 СК України, не більше 100% заборгованості, розмір неустойки відповідає розміру заборгованості. На підставі наведеного позивачка просила стягнути із [PERSON] у її, [PERSON] , користь заборгованість по аліментах на утримання дитини у розмірі 40389,30 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 40389,30 грн. Представник позивачки за дорученням [PERSON] подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити, розгляд справи просив провести без участі позивачки та її представника, зазначив, що проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача не заперечує. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду письмову заяву по суті спору та відзив на позовну заяву не надав, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується, зокрема, телефонограмою від 17.03.2022, у судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, у телефонній розмові 17.03.2022 зазначив, що про справу знає, однак до суду з`являтися не буде. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів заочно у відсутності відповідача та без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позов [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини у розмірі 40389,30 грн. за період з 19.09.2020 по 14.09.2021 включно та пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 40389,30 грн. за період з 19.09.2020 по 14.09.2021 включно - підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 22.06.2002 по 04.10.2012. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2012 шлюб між сторонами було розірвано. Із вказаного рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2012, судом також встановлено, що у період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , якого після розірвання шлюбу залишено проживати із матір`ю [PERSON] . Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012 вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, стягнення аліментів починалося з 18.10.2012, та н підставі цього рішення суду було видано виконавчий лист. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2018 розмір стягуваних із [PERSON] аліментів, призначених рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012 змінено, а саме збільшено розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із 350,00 грн. до 1300,00 грн. щомісячно, стягнення яких починалося з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого було видано виконавчий лист. Згідно із Постановою Головного державного виконавця Снятинського РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) від 25.09.2020 виконавче провадження ВП №57792212 про стягнення із [PERSON] у користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] закінчено, у зв`язку із досягненням [PERSON] повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує у своїх позовних вимогах, що відповідач [PERSON] не виконував у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, за період з 19.09.2020 по 14.09.2021 включно у сумі 40389,30 грн., що підтверджено довідкою-розрахунком заборгованості Снятинського РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ). Відповідно до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Матеріали цивільної справи містять довідку-розрахунок про розмір заборгованості у сумі 40389,30 грн. - дана довідка була складена державним виконавцем відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюється. Доказів протилежного суду не надано. Згідно із ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Відповідно до ч.3 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності. У разі задоволення позовних вимог та стягнення боргу по аліментах, фактично це призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. До того ж відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам, і в даному випадку питання про стягнення заборгованості по аліментах має вирішуватися в рамках виконавчого провадження. В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивачка [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] не виконував рішення суду по сплаті аліментів, однак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону. Згідно ч.4 ст.195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягувалися на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] пені за несплату аліментів, то слід зазначити наступне. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст.196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст.196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів, нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів у [PERSON] станом на 19.09.2020 становить 40389,30 грн., із розрахунку: 40389,30 грн. (розмір заборгованості) х 360 днів (кількість днів прострочення з 19.09.2020 по 14.09.2021 включно) х 1%, що дорівнює 145401,48 грн., однак зважаючи на обмеження, встановлене у ст.196 СК України, не більше 100% заборгованості, розмір неустойки відповідає розміру заборгованості, а саме: 40389,30 грн. Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4ст.263 ЦПК України. Таким чином, з огляду на вказане суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а саме: у частині стягнення заборгованості за аліментами - у задоволенні позову слід відмовити, а у частині стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів позов слід задоволити, та слід стягнути із відповідача [PERSON] у користь позивачки [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 40389,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed