Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Підприємство теплових мереж «Ковельтепло»звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги. Позов обґрунтовано тим, що Комунальне підприємство теплових мереж «Ковельтепло» надає послуги теплопостачання квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.10.2020 року № 228820362. На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду у справі за позовом ПТМ «Ковельтепло» до [PERSON] про визнання договору укладеним, визнано укладеним між ПТМ «Ковельтепло» та [PERSON] договір № 2-2794 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розроблений на основі Типового договору, затвердженого постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630. Вказаний договір є діючим, в установленому законом порядку не розривався, недійсним не визнавався. Постачання теплової енергії за змістом п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є одним з видів комунальних послуг. Свої зобов`язання відповідач належним чином не виконав та, станом на 01.10.2020 року, має заборгованість перед підприємством в сумі 19732 грн. 74 коп., за період з лютого 2017 року по серпень 2018 року включно. Нарахування за послуги з централізованого опалення квартири відповідачу проводилось на підставі показів теплового лічильника встановленого в житловому будинку по [ADDRESS] . Оскільки, належна на праві власності [PERSON] квартира розташована у багатоквартирному будинку, під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якою відповідач не відмовився, він зобов`язаний нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежить від того, проживає власник у цій квартирі чи ні. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити за надані комунальні послуги з централізованого опалення квартири та підігріву води в період з лютого 2017 року по серпень 2018 року включно у сумі 19732 грн. 74 коп. 10.09.2018 року ПТМ «Ковельтепло» звернулося до Ковельського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги в сумі 19732 грн. 74 коп. та 03.10.2018 року було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги в сумі 19732 грн. 74 коп. та 176 грн. 20 коп. судових витрат. Однак, боржник [PERSON] звернувся до суду з заявою про скасування вказаного судового наказу та 25.06.2020 року Ковельським міськрайонним судом винесено ухвалу про скасування судового наказу та роз`яснено ПТМ «Ковельтепло», що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Несвоєчасна оплата відповідних комунальних послуг дестабілізує фінансовий стан підприємства, а тому ПТМ «Ковельтепло» звернулось до суду з позовом, в якому прохає ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі на користь позивача заборгованість по оплаті за комунальні послуги в сумі 19732 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 74 копійки та судові витрати по справі в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, відповідач вказує, щотвердження позивача про наявність заборгованості за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 19732,74 грн. за період з лютого 2017 року по серпень 2018 року не відповідають дійсності та вказану заборгованість відповідач не визнає, оскільки вона нарахована неправомірно. Так, протягом вказаного періоду ним в рахунок погашення заборгованості коштів не вносились, кошти які були зараховані в рахунок оплати заборгованості стягувалися державною виконавчою службою, згідно судового наказу, який в подальшому був скасований судом. За період виконання судового наказу з відповідача було вирахувано кошти в розмірі 6444,00 грн., які виконавча служба перерахувала ПТМ «Ковельтепло» в рахунок погашення заборгованості за період з лютого 2017 року по серпень 2018 року, відповідно, сума боргу, яку намагається покласти на відповідача позивач за даний період значно менша та має становити 13288,74 грн. Також, відповідач вказує, що за вказаний період позивачем частково пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом свого порушеного права, зокрема починаючи з лютого 2017 року по грудень 2017 року. Суму боргу, яку було нараховано до лютого 2017 року позивачем відповідачу не пред`являлася та відповідачем не визнавалася, кошти в рахунок її погашення не спрямовувалися, а нарахування були проведені безпідставно та поза строком позовної давності за вказаний період, відповідно врахуванню не підлягають. Також відповідачем не надано доказів належності проведеного нарахування та зміни щомісячно тарифу за квадратний метр, адже згідно розрахунку позивач здійснював нарахування з різними показниками тарифу. Позивачем не виставлялося відповідачу жодних рахунків на оплату вартості комунальних послуг та не надавалося актів приймання-передачі послуг. Таким чином, відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а подані докази є неналежними та недопустимими. В подальшому позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якому позивач виклав свої спростування обставин, викладених у відзиві. Зокрема, позивачем зазначається, що доводи відповідача у відзиві щодо невідповідності наявної заборгованості, ненадання послуг належної якості, пропуск позивачем позовної давності є безпідставними, оскільки відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів. Заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води виникла в період з лютого 2017 по серпень 2018 року включно. 10.09.2018 року ПТМ «Ковельтепло» звернулося до Ковельського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги в сумі 19732 грн. 74 коп., та 03.10.2018 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги в сумі 19732 грн. 74 коп. та 176 грн. 20 коп. судових витрат. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про скасування вказаного судового наказу в 2020 році та 25.06.2020 року Ковельським міськрайонним судом винесено ухвалу про скасування судового наказу. Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває позовну давність. Заборгованість, яка пред`явлена до стягнення, виникла в межах позовної давності з 01.02.2017 року по 31.08.2018 року. Станом на 01.02.2017 року існувала заборгованість в сумі 18811 грн. 24 коп., яка стягнена в судовому порядку з відповідача, а також в період з 01.02.2017 року по 31.08.2018 року виконавчою службою стягнуто з [PERSON] 6444 грн. 00 коп. Однак дана сума ніяк не може бути зараховано в погашення заборгованості за спірний період, так як ПТМ «Ковельтепло» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] 19732 грн. 74 коп. та 176 грн. 20 коп. судового збору 10.09.2018 року. 03.10.2018 року в справі був виданий судовий наказ, який був пред`явлений до виконання 03.01.2019 року, а тому проведені стягнення не стосуються заборгованості за спірний період. Відповідач претензій до кількості наданих ПТМ «Ковельтепло» послуг з централізованого опалення належної йому квартири, а також до порядку нарахування і обчислення їх вартості немає, тому дані обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, позивач вважає, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак всупереч вимогам чинного законодавства ухиляється від їх оплати, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, а тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість в сумі 19732 грн. 74 коп. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов договору відповідачем. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.10.2020 року № 228820362, та визнається самим відповідачем у відзиві на позовну заяву. З матеріалів справи також встановлено, що відповідач користується послугами ПТМ «Ковельтепло», однак за період з лютого 2017 року по серпень 2018 року включно послуги не оплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 19732 грн. 74 коп. Плата за опалення нараховані за діючими тарифами та заперечень не викликають. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі за позовом ПТМ «Ковельтепло» до [PERSON] про визнання договору укладеним, визнано укладеним між ПТМ «Ковельтепло» та [PERSON] договір № 2-2794 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розроблений на основі типового договору, затвердженого постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630. Отже, між позивачем і відповідачем встановилися договірні відносини з приводу надання теплової енергії, оскільки позивач надавав відповідачу послугу з теплопостачання, а відповідач користувався нею для задоволення власних потреб. Відповідач не довів, що договірні відносини з позивачем припинені ним у встановленому законодавством порядку. Крім цього, відповідач не довів, що позивач порушував зобов`язання, зокрема, надавав послугу неналежної якості. Припинення обов`язку надавати послугу теплопостачання, а отже, і припинення обов`язку її оплачувати, можливе лише за умови дотримання встановленого законодавством порядку. Отже, відповідач зобов`язаний оплатити надану позивачем послугу за встановленими тарифами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема обов`язок споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Вказаний обов`язок передбачений і «Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, відповідно до яких споживач зобов`язаний проводити оплату наданих послуг щомісяця. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На даний час відповідачем борг по оплаті комунальних послугине сплачений, а тому суд визнає зобов`язання по цьому договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин, в тому числі й щодо якості наданих послуг, відповідач не подав. Доводи відповідача щодо розміру заборгованості та пропуску позивачем строків позовної давності є безпідставними, оскільки повністю спростовуються розрахунковим листом про структуру заборгованості, іншими матеріалами справи. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по оплаті за комунальні послугив сумі 19732 грн. 74 коп. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved