Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

Позивачі подали до суду позовну заяву, в якій просять визнати за [PERSON] право власності на 13/20 житлового будинку з допоміжними господаоськими будівлями (літня кухня Б1, сарай В1, сарай Г1, споруди №1-3), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 7/20 житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями (літня кухня Б1, сарай В1, сарай Г1, споруди №1-3), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачів в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідоляв. На підставі ч.3 ст .131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з витягу з погосподарської книги Жовтанецької сільської ради за період 1986-1990 р.р., за №799 в [ADDRESS] рахувалося будинковолодіння, головою якого була [PERSON] . Згідно вищевказаної виписки, разом з [PERSON] проживали та були прописані: [PERSON] , 1938 р.н. - чоловік; [PERSON] , 1964 р.н. - син; [PERSON] , 1968 р.н. - син; [PERSON] , 1970 р.н. - син. З 18.07.1989 року [PERSON] був прописаний в с. Новий Став Кам`янка-Бузького району. Враховуючи той факт, що [PERSON] був виписаний з домоволодіння колгоспного двору 18.09.1989 року, але період з цієї дати до 15 квітня 1991 року є меншим трьох років, то [PERSON] не втрачає право на частку в майні колгоспного двору. Отже, членами колгоспного двору, яким належали частки в цьому дворі були: голова цього двору - [PERSON] , якій належала 1/5 майна, [PERSON] - 1/5 цього майна, [PERSON] , якому належали частка в розмірі 1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] , якому належала також рівна частка зазначеного колгоспного двору в розмірі 1/5. З 12.09.1994 року [PERSON] зареєстрований в с.Зіболки Жовківського району. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 16.03.2005 року. На час смерті [PERSON] з ним проживали і були прописані лише його батько [PERSON] та мама [PERSON] . Виходячи з наведених норм, частка в майні колгоспного двору [PERSON] поділилась в рівних частинах між його батьками (1/5 : 2 =1/10). Тобто, [PERSON] отримує 1/5 + 1/10 = 3/10, [PERSON] - 1/5 + 1/10 = 3/10. З 18.10.2005 року [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04.12.2007 року. Після його смерті, відповідно до ст.ст.1261,1268 ЦК України, спадкоємці успадковують по половині належної частки [PERSON] , виходячи з розрахунку: 3/10:2 = 3/20 З огляду на це, частка в майні колгоспного двору [PERSON] обраховується: 3/20 + 3/10 (частка, яка склалася зі суми належної частки колгоспного двору та спадкованої частки після сина [PERSON] ) = 9/20. Частка [PERSON] в спільному майні обраховується з половини суми спадкованої частки після батька [PERSON] та частки належною іому як члену колгоспного двору та становить: 3/20 + 1/5 = 7/20. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , яка заповіла усе своє майно [PERSON] , [INFO] . Звернувшись до приватного нотаріуса, [PERSON] , було надане письмове роз`яснення, що не може бути видане йому свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, оскільки не визначена її частка в цьому майні та пропущений строк для прийняття спадщини. Також були встановлені невідповідності в документах, а саме: в свідоцтві про право власності на будівлі, виданого 15.06.1988 р. виконкомом Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, допущенено помилку та видане свідоцтво на ім`я [PERSON] . Також, було вказано [PERSON] про звернення до суду за встановленням родинних відносин через розбіжність в свідоцтві про народження [PERSON] , де в графі даних про матір зазначено [PERSON] , що не відповідає даним зазначених в Свідоцтві про смерть та даним зазначених в заповіті. 24.06.2021 року Жовківським районним судом Львівської області винесено рішення по справі 444/1484/21, яке набрало законної сили 30.07.2021 року, яким встановлений факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на будівлі виданого 15.06.1988 року виконкомом Жовтанецької сільської ради Кам`янка- Бузького району Львівської області померлій [PERSON] , який виданні на ім`я [PERSON] . 02 вересня 2021 року Жовківським судом Львівської області було винесене рішення по справі 444/1481/21, яке набрало законної сили 12.10 2021 року та яким встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є сином [PERSON] . На даний час копія зазначеного рішення ще не надійшла на адресу заявника, зважаючи на те, що представником заявника була надіслана заява про видачу такого рішення. Отже, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, що підтверджується копією заповіту від 21.09.2009 року. А тому, йому належить 9/10 частки колгоспного двору в порядку спадкування після смерті [PERSON] та частка колгоспного двору яка належала йому до 15 квітня 1991 року. Сумуючи зазначені частки, [PERSON] належить (9/10 + 1/5 = 13/20). Згідно ст. 1261 ч.1 ст. 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з батьків, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права. Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved