Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з ним за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] ; припинити з 17 листопада 2021 року стягнення з нього, на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , стягнутих на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 травня 2020 року по справі №629/872/20; відкликати з Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) виконавчий лист №629/872/20 від 05 травня 2020 року, виданий Лозівським міськрайонним судом Харківської області, щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісяця, починаючи стягнення з 26.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на його користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвання на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 травня 2020 року. Від даного шлюбу є дитина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу продовжував жити з матір`ю. Однак, внаслідок ведення відповідачем аморального способу життя, появи нового співмешканця між сином та матір`ю почали виникати конфлікти. Так, в ході чергового конфлікту з відповідачем та її співмешканцем, 17 листопада 2021 року їхній син втік з дому та виявив намір проживати з ним, тому переїхав до нього за адресою: [ADDRESS] . До теперішнього часу син проживає з ним та бабусею та знаходиться на його повному утриманні. Він ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. За час проживання сина з ним мати не виявляє проявів самостійного виховання сина та турботи про нього. Така пасивність з боку відповідача та байдуже ставлення до життя дитини викликає обурення та змушує його звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні 15.02.2022 року позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. Вказала, що дійсно дитина виявила бажання проживати з батьком, тому вона не заперечує проти цього. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. 28.01.2022 року представником третьої особи - виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, головним спеціалістом служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Трофимчук О.В. надано до суду пояснення, в якому зазначено, що діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області не заперечує проти проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.05.2020 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.05.2020 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 26.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , але має реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідок квартального та відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області. Із акту обстеження умов проживання [PERSON] від 26.11.2021 року, вбачається, що сім`я проживає в житловому будинку приватної форми власності, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок обладнаний мережею електропостачання, опалення змішане газ/пічне, складається з 4-х кімнат. В наявності речі, меблі, предмети побуту, побутова техніка, запас продуктів харчування. За вказаною адресою проживають: батько - [PERSON] - працює в ПОСП «Агросвіт», охоронником; бабуся - [PERSON] - пенсіонерка; дитина - [PERSON] - навчається в ЛФ ХДАДК, студент першого курсу, відділення транспортних технологій. Для дитини об лаштована окрема кімната обладнана ліжком, шафою, письмовим столом, стільцем. В наявності речі, одяг, взуття, засоби гігієни відповідно віку та статі дитини. В 2020 році шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина [PERSON] залишився мешкати разом з матір`ю. 17.11.2021 року між [PERSON] , матір`ю та її співмешканцем стався конфлікт внаслідок чого [PERSON] покинув адресу свого постійного проживання і на даний час мешкає в родині батька [PERSON] потреби дитини в родині забезпечені в повному обсязі. Із характеристики, наданої Лозівською філією Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу, неповнолітній [PERSON] є студентом Лозівської філії Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу. У судовому засіданні, у присутності сторін, було заслухано думку самого неповнолітнього [PERSON] , який зазначив, що мати- відповідпач по справі, ображає його гідність, не поважаю, принижує, і виражається відносно нього нецензурною лайкою, вживає спиртні напої, підтвердженням чого, в нього є запис їх розмов у дома, які він особисто зробив. Після не порозумінь і сварки і з марір"ю, відповідачем по справі, він виршив залишити дім в яком знею проживав. Декілька днів він не повертався додому, так як не міг терпіти ні фізичного і морального насилля з її боку на свою адресу і проживав у свого однокласника. А потім, прийняв рішення, піти жити до свого батька - позивача по справі, з яким із- за матері фактично не спілкувася, так як вони перебували вже у розлученні. Рішення про своє проживання саме з батьком, він прийняв сам. Батько його прийняв і турбується про нього і по даний час. Із характеристики Генерального директора ПОСП «Агросвіт» позивач [PERSON] працює у Приватно-орендному сільськогосподарському підприємстві «Агросвіт» сторожем служби охорони. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Лозівське територіальне медичне об`єднання», відповідач [PERSON] працює у Комунальному некомерційному підприємстві» Лозівське територіальне медичне об`єднання» на посаді молодшої медсестри по догляду за хворими. Загальна сума її доходу за період з 01.08.2021 року по 31.01.2022 року складає 40113,02 гривень, що також підтверджується ксерокопією трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] . Так, однієї із вимог позовної заяви позивач просить визначити місця проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] . Щодо заявленої вимоги, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 2 статті 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Враховуючи вищевикладене, звертаючи увагу на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, й, відповідно, на дату розгляду цієї справи судом дитина сторін [PERSON] досягла віку чотирнадцяти років, а тому наділений правом самостійно визначити з ким із батьків він бажає проживати, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача, суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так під час судового розгляду справи, в присутності батьків та представника органу опіки та піклування суд допитав неповнолітнього сина сторін [PERSON] , який суду пояснив, що він мешкає разом з батьком з 17.11.2021 року, забезпечує його повністю батько. Вказав, що остаточно визначився, що хоче проживати з батьком. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При ухваленні рішення від 05.05.2020 року по справі № 629/872/20, [PERSON] мала право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки на той час син проживав разом з нею. Разом з тим, на теперішній час син проживає з батьком [PERSON] , син перебуває на утриманні і вихованні свого батька, оскільки проживає разом з ним. Отже право на отримання аліментів на теперішній час належить позивачу - [PERSON] . Натомість позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати рішення суду від 05.05.2020 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь [PERSON] , що свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача, оскільки на теперішній час він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання сина [PERSON] , оскільки останній перебуває вже на його утриманні. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК України передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст. 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених ст.ст. 192, 197 СК України, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом. Відповідно до ст. 7 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Тож, з огляду на положення ст. ст. 7, 10, 181, 192 СК України , в контексті положень ст.ст. 3, 5, 273 ЦПК України, ст. ст. 13, 16 ЦК України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивача і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача і дитині, про яку йдеться. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Проте, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Виходячи з того, що неповнолітній син проживає разом з батьком й перебуває на його утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідачки на утримання дитини в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню. Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Крім того, судом враховується рішення Верховного Суду по справі №711/8561/16. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Приписами ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи позицію позивача та відповідача, відсутність заперечень відповідачки щодо розміру аліментів та порядку їх стягнення, працездатність відповідачки, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачем розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Докази того, що відповідачка не має можливості, з об`єктивних причин, сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] - відсутні. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. За правилами ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2021 року між адвокатом Габор В.В та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. Згідно додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 01.12.2021 року, сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить 3500 гривень, також оговорено вартість надання кожної послуги окремо. Відповідно до довідки-квитанції від 08.12.2021 року [PERSON] сплачено витрати по сплаті послуг, наданих адвокатом Габор В.В. відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01.12.2021 року у розмірі 3500 гривень. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 , п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи вище викладене, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, пов`язані з даною справою, є співмірними з складністю та об`ємом виконаної роботи, підтверджені належними та допустимими доказами, яких в сукупності достатньо для підтвердження витрат на правову допомогу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягають задоволенню. Щодо стягнення на користь позивача судових витрат у розмірі 908 гривень, стосовно позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком суд залишає за позивачем, оскільки в задоволенні вказаної позовної вимоги, за яку [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень, відмовлено. Оскільки судом задоволені позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень, від якого позивач звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial