Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] з нею. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Бершадського районного суду від 07.10.2011 шлюб між ними було розірвано. Згідно рішення Бершадського районного суду від 11.04.2019 відповідач повинен сплачувати на користь позивачки, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач окрім того, що сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду , будь-якої у часті у вихованні та утриманні дитини не здійснює, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, з дитиною взагалі не спілкується. Позивач стверджує, що влітку зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для оздоровлення і відпочинку та відповідач сказав, що надасть такий дозвіл лише тоді, коли вона відмовиться від аліментів на утримання дитини. Таким чином, відповідач фактично зловживає своїми батьківськими правами і використовує їх не в інтересах доньки, що призводить до порушення її законних прав та інтересів. А тому позивач вважає, що визначення місця проживання їх дочки за рішенням суду біля неї, надасть їй можливість, відповідно до ч.5 ст. 157 СК України, самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду дочки за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] надала до суд письмову заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову та просила розглянути справу у її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Бершадського районного суду від 07.10.2011 шлюб між ними було розірвано. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалося. Згідно рішення Бершадського районного суду від 11.04.2019 відповідач повинен сплачувати на користь позивачки, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] стверджує, що відповідач окрім того, що сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду, будь-якої участі в вихованні та утриманні дитини не здійснює, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, з дитиною взагалі не спілкується. Влітку вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, однак відповідач погодився надати такий дозвіл лише тоді, коли вона відмовиться від аліментів на утримання дитини. Тим самим, відповідач фактично зловживає своїми батьківськими правами і використовує їх не в інтересах доньки, що призводить до порушення її законних прав та інтересів. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини Згідно ч.1,2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що неповнолітня дочка позивачки та відповідача починаючи з 2011 року фактично проживає з позивачкою та 29.10.2015 місце її проживання зареєстровано за місце проживання матері - [ADDRESS] . Крім того, неповнолітня [PERSON] висловила бажання проживати саме з матір`ю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи, що неповнолітня дочка сторін бажає проживати з матір`ю та фактично проживає з нею з 2011 року суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У позовній заяві позивачка [PERSON] просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 4008 грн., з яких 908 грн.- сума сплачено судового збору та 3100 грн. -витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 908 грн. позивачкою було подано квитанцію № 40 від 16.07.2021. Разом з тим, позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved