Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ, виданий в.о. директора Середино-Будського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Середино-Будський агролісгосп», №\~46 від 31.01.2022 «Про відсторонення працівників ДП «Середино-Будський агролісгосп» від роботи», поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час такого відсторонення у розмірі відповідно до чинного законодавства. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона працює на посаді прибиральниці службових приміщень ДП «Середино-Будський агролісгосп» з 02.08.2021. В.о. директора вищезазначеного закладу 31.01.2022 винесено наказ №\~46, відповідно до якого [PERSON] відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 02.02.2022. Видаючи зазначений наказ в.о. директора ДП «Середино-Будський агролісгосп» керувався ст.\~46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 (зі змінами), наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв і організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» зі змінами, внесеними Наказом МОЗ від 30.11.2021 №\~2664 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», листом управління майном Сумської обласної ради від 11.01.2022 №\~3, розпорядженням голови Сумської обласної ради від 11.01.2022 №\~3 «Про заходи щодо дотримання карантинних обмежень у виконавчому апараті обласної ради», листом Сумського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» від 13.01.2022 №\~16. Своє відсторонення від роботи позивачка вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на таке. Вищевказаний наказ про відсторонення від роботи, на переконання позивачки, суперечить нормам міжнародного права, та нормам Основного Закону держави Конституції України, в яких чітко зазначено, що кожний громадянин має право на працю та гарантію від незаконного звільнення. Позивачка також зазначила, що норми трудового законодавства не регламентують порядок відсторонення працівника від роботи через відсутність щеплення. З огляду на викладене, позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Директор ДП «Середино-Будський агролісгосп» Парамошкін А.О., надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні з огляду на таке. Представник відповідача звертає увагу на те, що наказ про відсторонення від роботи [PERSON] виданий на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, Наказу Міністерства охорони здоров`я України №\~2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв і організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Даний наказ не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 46 КЗпП України, яка передбачає інші випадки відсторонення від роботи, до яких і належить відсутність щеплення від коронавірусної хвороби. А також зазначив, що відсторонення від роботи має тимчасовий характер та не є звільненням, а тому право позивача як працівника в даному випадку не порушується, та заробітна плата за час такого відсторонення не виплачується, оскільки працівник фактично свої обов`язки не виконував. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, але надала заяву в якій просить суд справу розглянути без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача, ДП «Середино-Будський агролісгосп», у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судом встановлено, що [PERSON] працює на\~посаді прибиральниці\~службових приміщень\~ДП «Середино-Будський\~агролісгосп» з\~02.08.2021 і по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] від 14.11.1989 /а.с.9-10/. Відповідно до копії наказу, виданого в.о. директора Середино-Будського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Середино-Будський агролісгосп», №\~46 від 31.01.2022 «Про відсторонення працівників ДП «Середино-Будський агролісгосп» від роботи», [PERSON] відсторонена від роботи з 02.02.2022 у зв`язку з її відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, на час відсутності щеплення проти COVID-19 до моменту проведення щеплення і пред`явлення відповідних підтверджуючих документів в період дії карантину, встановленого КМУ, зі збереженням місця роботи без збереження заробітної плати. Даний наказ виданий на підставі таких нормативно-правових актів: ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.11.2021 №2153 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організації, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» /а.с.12/. Щодо вирішення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи, суд зазначає таке. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У спірному наказі про відсторонення позивача від роботи відповідач посилається на ряд нормативно-правових актів, як на підставу такого відсторонення, серед яких на Постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова КМУ №1236 від 09.12.2020). Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на території встановлений карантин з 19\~грудня 2020 до 31 грудня 2021 року. У зв`язку з цим, на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови забороняється, зокрема, відвідування закладів освіти здобувачами освіти, крім здобувачів дошкільної освіти, учнів спеціальних закладів освіти та 1-4 класів закладів загальної середньої освіти, а також крім закладів освіти, в яких усі допущені до роботи в закладі працівники мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини від COVID-19, включеної Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях (далі - документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини), який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; чи міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовті сертифікати) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, або одужання особи від зазначеної хвороби; або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку висновок лікаря щодо наявності абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (далі - медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19). Пунктом 41-6 вказаної Постанови визначено, що керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена\~переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року №2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до\~статті 46\~Кодексу законів про працю України,\~частини другої\~статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та\~частини третьої\~статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням\~частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України,\~частини першої\~статті 1 Закону України Про оплату праці та\~частини третьої\~статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Даний пункт набрав чинності з 08 листопада 2021 року. Згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі Наказ МОЗ України №2393 від 01.11.2021) обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, зокрема, комунальних підприємств, установ та організацій. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ (далі Закон України №1645-ІІІ від 06.04.2000), на яку посилається відповідач, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Статтею 12 Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000 передбачено, що обов`язкові профілактичні щеплення проти ряду інфекційних хвороб (дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу та інших інфекційних хвороб) мають бути включені до календаря щеплень. Календар профілактичних щеплень в Україні (далі - Календар) - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення (затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011\~ №595 «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів»). З аналізу вищезазначених нормативно-правових актів вбачається, що на час дії встановленого на території України карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники зокрема, комунальних підприємств, установ та організацій. Ті працівники, які відмовились від вакцинації та не мають абсолютних протипоказань для щеплення, підлягають відстороненню від роботи без збереження заробітної плати. Проте, вакцинація проти COVID-19 не включена до Календаря щеплень ні як обов`язкова, ні як обов`язково профілактична, що протирічить Постанові КМУ №1236 від 09.12.2020 в частині обов`язковості щеплення від даного інфекційного захворювання. Вказане, на думку суду, свідчить про необов`язковий характер щеплення проти COVID-19 зокрема, для працівників комунальних підприємств, установ та організацій, та необхідність подальшого врегулювання даного питання на законодавчому рівні. Винесення спірного наказу про відсторонення від роботи також ґрунтується на положенні ст.\~46 КЗпП України, відповідно до якої відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;\~\~в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на те органів з підстав, передбачених законодавством України, що відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення працівника від роботи допускається виключно у випадках, перелічених у статті 46 КЗпП України, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Проте, нормативно-правовий акт, який передбачає інші випадки відсторонення працівника від роботи, а саме, Закон України №1645-ІІІ від 06.04.2000, не регулює питання відсторонення працівника від роботи з підстави відмови або ухилення працівника від вакцинації проти такого захворювання, як COVID-19. Натомість даним Законом передбачена можливість відсторонення працівника від роботи, який є бактеріоносієм та робота якого безпосередньо пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб (ч.1 ст.23 Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000). Оскільки ні Закон України №1645-ІІІ від 06.04.2000, ні Календар профілактичних щеплень в Україні не відносять щеплення проти COVID-19 до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, тому відмова працівника робити щеплення проти COVID-19 не може бути підставою для відсторонення його від роботи. Таке відсторонення від роботи у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень від інфекційних хвороб, перелік яких затверджений законодавством, відбувається виключно в порядку, встановленому законом, а не підзаконним актом. Частинами третьою, четвертою ст. 12 Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000 встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Аналіз наведених положень дає можливість зробити висновок, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та лише за наявності відповідних епідемічних показань. З викладеного вбачається, що рішення про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати, прийняте у виді наказу, не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, Постанові КМУ №1236 від 09.12.2020, Закону України №1645-ІІІ від 06.04.2000 та ст.46 КЗпП України, оскільки чинним законодавством України не передбачений обов`язок роботодавця здійснювати відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення щеплення проти COVID-19, тим паче таке відсторонення без збереження заробітної плати не лише не передбачено трудовим законодавством, а ще й порушує гарантовані статтею 43 Конституції України права людини і громадянина на працю та право заробляти працею на життя, які належать до основних прав і свобод людини і громадянина та не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Суд констатує, що відсторонення від роботи є втручання у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому в силу положень п.\~1 ст.\~92 Конституції України таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить Постанова КМУ №1236 від 09.12.2020 та Наказ МОЗ №\~2153 від 04.10.2021. Таким чином, позовна вимога позивачки про визнання незаконним та скасування наказу про її відсторонення від роботи підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про поновлення позивачки на роботі суд зазначає таке. При відстороненні працівника від роботи трудові відносини останнього з роботодавцем не припиняються, працівник лише тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків без процедури звільнення із займаної посади. Задоволення позовної вимоги про скасування наказу про відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати є підставою для допуску останньої до виконання її трудових обов`язків. Тобто, вимога [PERSON] про поновлення її на роботі є похідною вимогою від вже задоволеної (про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати), а тому дана вимога, на переконання суду, задоволенню не підлягає з підстав її недоцільності та необґрунтованості. Щодо позовної вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи суд звертає увагу на таке. Трудовим законодавством України не передбачено можливість відновлення права працівника, незаконно відстороненого від роботи, на компенсацію втраченої частини заробітної плати, проте суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію права та вирішити питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням без збереження заробітної плати, застосовуючи порядок, передбачений в ст.\~235 КЗпП України. Відповідно до ч.\~2 ст.\~235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. У пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Аналогічне положення міститься в абзаці 3 пункту 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. За приписами підпункту б пункту 4 розділу 3 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Пунктом 8 розділу 3 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться\~\~шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середній заробіток. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 розділу 4 Порядку). З копії довідки від 20.01.2022 №\~00000000001, виданої Середино-Будським дочірнім агролісогосподарським підприємством «Середино-Будський агролісгосп», встановлено, що розмір заробітної плати [PERSON] у листопаді 2021 року становить 5257,41 грн, у грудні 2021 року 5095,00 грн /а.с.11/. Розмір вказаної середньомісячної заробітної плати позивачем не оспорювався. Розмір середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи становить 235,28 грн ((5257,41 грн + 5095,00 грн)/44 робочі дні). Кількість робочих днів відсторонення від роботи позивача за період з дати відсторонення й по дату ухвалення рішення (02.02.2022 09.03.2022) становить 25 робочих днів (лютий 2022 року 19, березень 2022 року 6). Таким чином, середній заробіток за час відсторонення від роботи складає: 235,28 грн (середньоденна заробітна плата за два місяці перед відстороненням) х 25 днів (робочі дні за період з 02.02.2022 по 09.03.2022) = 5882,00 грн. Отже, з Середино-Будського\~дочірнього агролісогосподарського\~підприємства «Середино-Будський\~агролісгосп» на користь [PERSON] необхідно стягнути 5882,00\~грн середнього заробітку за час відсторонення від роботи з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу про її відсторонення від роботи без збереження заробітної плати та стягнення на її користь середнього заробітку за час такого відсторонення. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial