Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою були зареєстровані та проживали батько позивача [PERSON] та сама позивач. [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя [PERSON] згідно акту від 14.01.1972 року на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 09.01.1971 р. № 1888, було відведено в натурі земельну ділянку загальною площею 510,0 кв.м. по [ADDRESS] . На підставі дозвільних документів протягом 1972-1984 років батько збудував житловий будинок, в якому позивач спільно з батьками проживала на час їх смерті, та проживає на даний час. Реєстрація прав власності на збудований будинок не проводилась. Вказує, що з заявами про прийняття спадщини після смерті батьків ніхто не звертався. Позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину. На звернення позивача до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину отримала роз`яснення про необхідність подання спадкоємцем правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яких у позивача немає. У зв`язку з вищезазначеним звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батьків на будинок за адресою: [ADDRESS] , судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.08.2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.02.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, просила його задовольнити в повному обсязі, розглядати справу без її участі. 04.04.2022 року за вх. 5589 до суду від відповідача надійшла заява в якій він позов визнав, просив його задовольнити, та провести розгляд справи без його участі. Також вказав, що після смерті батьків спадкоємцями першої черги були позивач [PERSON] (дочка) та відповідач [PERSON] (син). На момент смерті батьків він спільно з ними не проживав, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків не звертався. [PERSON] весь час проживала разом з батьками, та є такою, що прийняла спадщину. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.05.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 1503 (а.с. 14). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2003 року, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 1228 (а.с. 15). Батьками [PERSON] , яка уклавши шлюб змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 9), є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.04.1968 року, виданого міським бюро РАЦС м. Кіровограда (а.с. 8). Згідно довідки Квартального комітету № 1 Подільського району м. Кропивницького № 151 від 01.07.2021 року, [PERSON] з 15.10.1974 року по день смерті [PERSON] [INFO] проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до довідки Квартального комітету № 1 Подільського району м. Кропивницького № 150 від 01.07.2021 року, [PERSON] з 15.10.1974 року по день смерті [PERSON] [INFO] проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] (а.с. 17). Згідно акту від 14.01.1972 року, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих від 09.01.1971 р. № 1888, [PERSON] було відведено в натурі земельну ділянку загальною площею 510,0 кв.м. по [ADDRESS] (а.с. 18). На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.03.1972 року земельну ділянку загальною площею 510,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] було надано [PERSON] для будівництва житлового будинку (а.с. 19-20). Дозволом на виконання будівельних робіт № 113 від 08.04.1972 року [PERSON] дозволено зведення особистого житлового будинку з надвірними прибудовами на присадибній ділянці (а.с. 22). На замовлення [PERSON] ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] виготовлений технічний паспорт від 14.06.2021 року, інвентаризаційна справа № 493604 (а.с. 24-29). Відповідно до архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 23.06.2021 року з № 70942, реєстрація права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] станом до 01.01.2013 року не проводилась (а.с. 23). Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, тобто з моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об`єкт, яке може бути об`єктом спадкування. Відповідно до роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його, та батьки. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з копії спадкової справи № 02/2022 року до майна померлої [INFO] [PERSON] та копії спадкової справи № 03.2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] , до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] звернулась дочка померлих [PERSON] , інші особи з приводу спадкового майна до нотаріальної контори не зверталися (а.с. 84-109). При зверненні позивача до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] їй постановами від 28.01.2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.96, 109). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] батьків позивача, остання шляхом постійного проживання разом з спадкодавцями на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , але іншим шляхом окрім як в судовому порядку, не може реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті батьків, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved