Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] і просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] . У належному їй будинку, окрім неї, зареєстрований син [PERSON] , її сестра [PERSON] та невістка [PERSON] . У 2009 році [PERSON] з будинку виїхала до батьків в АР Крим, та з того часу у належному їй житловому будинку без поважних причин не проживає, не несе витрат на його утримання, будь-які її особисті речі у будинку відсутні. Будь-яких перешкод у користуванні житлом вона відповідачу ніколи не чинила. Наявність реєстрації відповідача у належному їй житловому будинку змушує її нести додаткові витрати на утримання житла, оскільки вона не сплачує житлово-комунальні послуги, а також позбавляє її можливості у повній мірі реалізувати свої права, а саме вона не має можливості отримати субсидію на оплату житлово - комунальних послуг, так як для призначення субсидії до розрахунку сукупного доходу домогосподарства включається середньомісячний дохід всіх зареєстрованих осіб. Вважає, що відповідач втратила право користування приміщенням у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини за місцем реєстрації, крім того остання не сплачує за комунальні послуги, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона, як власник житла вимушена звертатись до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Ухвалою суду від 24.11.2021р. провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.12.2021 р. підготовче провадження у вказаній справі було закрито, і справу призначено до судового розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про виклик до суду та допит свідків. Позивач у судовому засіданні позов підтримала суду пояснила обставини, викладені в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилася, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відзиву не подавала, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи з її обов`язковою участю не надавала. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, доходить таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 08.01.1987 року (а.с.8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Лохвицької міської ради № 3589 від 18.10.2021р., [PERSON] , 1948 р.н, зареєстрована та проживає в [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: син [PERSON] , 1970 р.н, сестра [PERSON] , 1939 р.н, невістка [PERSON] , 1971 р.н. (а.с. 6). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.10.2021 р., [PERSON] , яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , і має такий склад сім`ї: син [PERSON] , 1970 р.н, сестра [PERSON] , 1939 р.н, невістка [PERSON] , 1971 р.н. Зі слів членів комісії, в домоволодінні [PERSON] зареєстрована [PERSON] , яка фактично не проживає з 2009 року за вказаною адресою. Про місцеперебування [PERSON] сім`ї нічого не відомо, зв`язку не підтримують, витрат на ЖКП не несе, особисті речі відсутні (а.с.7). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем вони сусіди, невістка [PERSON] з ними не проживає вже років як 12, вона поїхала до батьків, але так і не повернулась. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем вони сусіди, їй відомо, що невістка [PERSON] з 2009 року не проживає, вона поїхала до батька на похорон, але до цього часу не повернулась. Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 405 ЦК України, на які посилається і позивач обґрунтовуючи позовні вимоги. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цієї особи в судовому порядку такою, що втратила права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved