Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] 14 вересня 2021 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] звернувся до Приватного нотаріусу Нікопольського районного нотаріального округу Наявко Ігоря Миколайовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 вересня 2021 року обґрунтована тим, що ним пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини та не надано доказів спільного проживання зі спадкодавцем - [PERSON] . Таким чином, [PERSON] позбавлений можливості прийняти спадщину після смерті матері та змушений звернутися до суду із вказаним позовом, посилаючись на наступне. [INFO] [PERSON] померла, про що Покровською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 39 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Він є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. 01 вересня 2021 року звернувшись до Приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,880 га, яка знаходиться на території Покровської сільської ради за № 1222985500:03:004:0570, та яка належала матері Позивача на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №172621. Так Приватним нотаріусом у постанові 505/02-31 від 01 вересня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначається: «В зв`язку з тим, що у визначений законом строк із заявою про відкриття спадщини Ви не звертались, та не надані докази спільного проживання зі спадкодавцем, відмовляю Вам у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»…». Він після смерті - [PERSON] , є спадкоємцем першої черги. Після смерті матері - [PERSON] , він не прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а саме не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою так як вважав, що оскільки проживав з матір`ю разом до дня її смерті, то є таким, що прийняв спадщину. Факт спільного проживання його однією сім`єю з [PERSON] підтверджується довідкою № 375 від 18.08.2021 року, що видана Виконавчим комітетом Покровської сільської ради (ЄДРПОУ 04340342). На підставі вищевикладеного, просить суд встановити факт того, що він постійно проживав із спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд, розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити (а.с. 48). Представник відповідача В.о. Покровського сільського голови В. Мостика у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 35). Третя особа Приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Нявко І.М., у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 49). Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання представником відповідача В. Мотики позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За викладених обставин, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в зв`язку з визнанням відповідачем позову. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріусу Нікопольського районного нотаріального округу Наявко Ігоря Миколайовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 38 зі звороту), проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 вересня 2021 року. Постанова обґрунтована тим, що позивачем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини та не надано доказів спільного проживання зі спадкодавцем - [PERSON] (а.с.46 зі звороту). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що Покровською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 39 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Позивач є сином - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.9). 01 вересня 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.38 зі звороту). Позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 вересня 2021 року. Постанова обґрунтована тим, що позивачем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини та не надано доказів спільного проживання зі спадкодавцем - [PERSON] (а.с.46 зі звороту). Позивач, після смерті [PERSON] , є спадкоємцем першої черги. Він, після смерті своєї матері - [PERSON] , не прийняв спадщину у встановленому законом порядку, а саме не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою так як вважав, що оскільки проживав зі своєю матір`ю разом до дня її смерті, то є таким, що прийняв спадщину. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Так, статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. З огляду на вищезазначене, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, в тому числі для оформлення спадщини. Відповідний правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Відповідно до п.23 постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт спільного проживання позивача однією сім`єю з [PERSON] підтверджується довідкою № 375 від 18 серпня 2021 року, що видана Виконавчим комітетом Покровської сільської ради. Відповідно до довідки № 375 від 18 серпня 2021 року [PERSON] (Позивач) поховав свою матір - [PERSON] . Всі витрати та поховання взяв на себе. Фактично і постійно проживав разом з матір`ю за однією адресою і вели спільне господарство до дня смерті [ADDRESS] ». Таким чином, хоч Позивач і не був зареєстрований за адресою матері, натомість значний час проживав з нею та вів спільне господарство, а також піклувався останньою до моменту її смерті (а.с.14). Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації останньої ( [ADDRESS] ) підтверджується Актом від 18 серпня 2021 року, який був виданий комісією Покровської сільської ради та завірений підписами свідків (а.с.15). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved