Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Бері Комерц», в якому просить стягнути з відповідача на його її грошові кошти, невиплачені при звільненні у розмірі 31 657,78 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що 17.08.2020 року вона була прийнята на посаду заступника завідувача господарського відділу - завідувач складів до ТОВ «Бері Комерц» на підставі наказу №97-ос від 14.08.2020 року. Зазначає, шо протягом трьох місяців трудових відносин, відповідачем здійснювалась виплата заробітної плати. Однак, у листопаді 2020 року, керівництво відповідача, зобов`язало усіх працівників відповідача написати заяву на відпустку за власний рахунок з 16.11.2020 року і до кінця 2020 року. Таким чином, позивач знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати і відповідач здійснив оплату заробітної плати позивачу за листопад 2020 року, як за неповний робочий час, тобто на половину робочого часу, аргументуючи, що на товаристві скрутне становище, але згодом все налагодиться. Всі звернення позивача щодо виплати їй заробітної плати та її звільнення відповідач ігнорував. Вказує, що вона весь цей час працювала дистанційно і у квітні місяці 2021 року повторно звернулась до відповідача про виплату заробітної плати за всі місяці починаючи з 2021 року. Однак, позивачка отримала негативну відповідь у свій адрес та особисто приїхала написати заяву про звільнення. Зазначає, що 27.04.2021 року її було звільнено з ТОВ «Бері Комерц» за наказом за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, позивачу видали не належним чином завірений наказ №10-ос про звільнення з роботи від 23.04.2021 року. Вказаним наказом, була також передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку тривалістю 17 календарних днів за період роботи з 17.08.2020 року по 23.04.2021 року. Вказує, що відповідач здійснив розрахунок з нею за квітень місяць і виплатив грошові кошти у сумі 7172,04 грн.. Крім того, в день звільнення позивача 27.04.2021 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату усіх належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗзП України. Ухвалою суду від 06.09.2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач в установлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач ТОВ «Бері Комерц» відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне. Судом установлено, що з 17.08.2020 року по 27.04.2021 [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Бері Комерц», що підтверджується копією трудової книжки. 27.04.2021 [PERSON] була звільнена за угодою сторін з посади заступника завідувача господарського відділу - завідувача складів ТОВ «Бері Комерц», згідно наказу від 14.08.2020 № 97-ос. З матеріалів справи вбачається, що при звільненні позивачем не було одержано заробітну плату за січень, лютий та березень 2021 року. Станом на дату звільнення невиплачена позивачу заробітна плата складала 31 657,78 грн. За період з вересня по жовтень 2020 року позивачу було сплачено 22 835,65 грн., решта заборгованості у розмірі 31 657,78 грн відповідачем сплачена не була. Згідно із ст. 233 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ураховуючи наведені вимоги чинного законодавства, суд вважає, що позов слід задовольнити в частині стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі, що зазначені вище. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Позивачка посилаються на те, протиправними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, у зв`язку з тим, що позивачка три місяці не отримувала заробітню плату, вона не могла повноцінно забезпечити себе та свою дитину. Крім того, коли позивачка повідомила про намір звільнитися з ТОВ «Бері Комерц», то почула погрози та нецензурну лексику від керівника установи. Таке відношення відповідача до позивача вплинуло на зниження її самооцінки. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду за негативні явища, які виникли у позивачки в зв`язку з порушенням відповідачем її прав на отримання грошових коштів належних їй при звільненні. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та з врахуванням обставин, за яких цю шкоду зазнала позивачка, залишившись в період тривалого часу без заробітної плати і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково. Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial