Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

У квітні 2021 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 9812,02 грн. та з постачання гарячої води у розмірі 3812,01 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 32267,65 грн. та з постачання гарячої води у розмірі 24620,53 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які з 01.05.2018 року постачає КП «Київтеплоенерго». Проте, відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2021 складає 56888,18 грн. (за послуги з централізованого опалення у розмірі 32267,65 грн., за послуги з постачання гарячої води у розмірі 24620,53 грн.) Крім того, позивач, на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13624,03 грн. (за послуги з централізованого опалення у розмірі 9812,02 грн., за послуги з постачання гарячої води у розмірі 3812,01 грн.). Надання послуг відповідачу здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що розроблений на основі типового, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася). Одночасно зі зверненням до суду з позовом КП «Київтеплоенерго» подало клопотання про витребування у Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 7 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 54-55). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. В судове засідання 23 березня 2022 року представник позивача не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 76), про причини неявки суд не повідомив, відповідь на відзив суду не надіслав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 58, 76), про причини неявки суд не повідомила. Направила до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано письмового договору, укладеного між нею та ПАТ «Київенерго» № 753290700320100 від 23 жовтня 2017 року про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. В її квартирі встановлений лічильник гарячої води і розрахунки, які надав позивач не відповідають фактичним обсягам споживання цих послуг відповідачем. Крім того, у першому півріччі 2018 року вона (відповідач) встановила електричний бойлер, після чого повністю припинила користування централізованим постачанням гарячої води позивача. За весь період з моменту укладення угоди з ПАТ «Київенерго» у жовтні 2017 року до моменту встановлення електричного бойлера у 2018 році вона використала 25 куб.м гарячої води з централізованих систем постачання. На момент укладення письмового договору з ПАТ «Київенерго» у жовтні 2017 року були проведені всі заборгованості, при цьому показник лічильника гарячої води становив 30 куб. м., а станом на 2 листопада 2021 року - 65 куб. м. Вона неодноразово намагалася передати дані лічильника гарячої води через онлайн сервіс позивача, але система їх не приймала і в рахунках за спожиті послуги не відображалися. Просить застосувати позовну давність за вимогами позивача за період до 1 травня 2018 року та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 60). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерного енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ). 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 44). Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 14810243 від 07.05.2021 про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА (а.с. 53). Також за даною адресою закріплений особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача, а тому вона є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правовідносини з постачання ЦО та ЦПГВ (Послуги) регулюються ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Поставою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг. Крім того, на момент виникнення відносин з відповідачем стосовно надання комунальних послуг, а саме з 01.05.2018, на них поширювалася дія ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085) (а.с. 10). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2017 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] був укладений Договір № 753290700320100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (а.с. 61-62). Відповідно до п. 14, 16, 19 зазначеного Договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. За несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. З наданих позивачем копій Акту прийняття теплового вузла обліку, Актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, відомостей реєстрації параметрів теплопостачання та відомостей обліку споживання теплової енергії вбачається, що для [ADDRESS] безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 16-47). Відповідач [PERSON] , в свою чергу, від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася (не відключалася). Відповідно до Додатку № 1 та додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] у сумі 13624,03 грн. (а.с. 14-15). Сума заборгованості відповідача [PERSON] за спожиті до 01 травня 2018 року послуги становить 13624,03 грн., в тому числі: - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 9812,02 грн., - сума заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3812,01 грн. У відзиві відповідач просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості до 1 травня 2018 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14). Згідно з частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відтак, суд застосовує позовну давність та із зазначених підстав відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та з постачання гарячої води за період до 1 травня 2018 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідач користувалася послугами, але своєчасно не сплачувала за них, в результаті чого за період з 01.05.2018 по 31.03.2021 року утворилась заборгованість: - за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 32267,65 грн., - за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24620,53 грн. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду помісячний розрахунок заборгованості за надані послуги (а.с. 5). Разом з тим, матеріали справи містять відзив відповідача, в якому остання зазначає, що позивач нарахував суму заборгованості абсолютно безпідставно, оскільки не враховував показники лічильника гарячої води, який був встановлений в квартирі у спірний період з травня 2018 року по березень 2021 року. На підтвердження зазначеного відповідач надала копії Акту приймання на абонентський облік засобів обліку води ( а.с. 63) та Акту прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 25.10.2017 (а.с. 64). Згідно з актом, обслуговуючою організацією внутрішньо будинкових мереж КП «ЦОС» лічильник гарячої води ЛК-15 заводський № 7290189, опломбовано та допущено до експлуатації (а.с. 64). У пункті 10 Правил вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Пунктом 11 Правил № 630 встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вона неодноразово намагалася передати дані лічильника гарячої води через онлайн сервіс позивача, але система їх не приймала і в рахунках за спожиті послуги вони не відображалися. Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що [PERSON] передавались показання лічильника гарячої води позивачу, а тому суд не бере до уваги заперечення відповідача. Суд не бере до уваги також твердження відповідача, про те, що вона у першому півріччі 2018 року встановила електричний бойлер, після чого повністю припинила користування централізованим постачанням гарячої води позивача, оскільки матеріали справи не містять належні докази на підтвердження вказаної обставини. Згідно з ч. 6 ст. 19, ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. ст. 68, 156, 162. Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Врахувавши вищевказане, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до квитанції від 7 квітня 2021 року позивачем за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав сплачено 33,00 грн. (а.с. 50). Позивачем при зверненні з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. (а.с. 1). Вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial