Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Cлужба у справах дітей Городенківської міської ради та просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 05 лютого 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено відповідний актовий запис за № 11. За час шлюбу у сторін, [INFO] , народився син [PERSON] . На даний час у суді перебуває на розгляді позов про розірвання шлюбу. Причиною для припинення шлюбних та сімейних відносин стало те, що відповідач систематично вчиняє домашнє насильство, що проявляється у погрозах вбивством та відібранням від позивачки їхнього спільного сина. Домашнє насильство у сім`ї відбувалося неодноразово, однак позивачка не зверталась до поліції із заявами, оскільки очікувала на зміну відповідачем своєї поведінки. Син переживає психологічний стрес, коли стає свідком такої поведінки батька. Позивачка вважає, що проживання сина з нею буде відповідати його інтересам, оскільки син має специфічний розлад розвитку мовлення з елементами аутизму, ЗНМ 1 рівня, порушення комунікативної функції і потребує цілодобового нагляду та систематичного відвідування спеціальних занять (логопедичної корекції) та психолога. Від моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем дитина проживає з позивачкою та перебуває на повному її забезпеченні. Позивачка повністю опікується сином, займається його вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям. З часу встановлення синові розладу мовлення відповідач не бере участі у супроводі дитини до закладів охорони здоров`я, а також не переймається розвитком та здоров`ям дитини. Позивачка разом з сином проживає та зареєстрована у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , власником якого є її матір [PERSON] , де для дитини створено всі умови. У сина є свій дитячий куточок, де він грається, спальне місце, де він відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів сина, позивачка вважає за доцільне залишити його на її утриманні та вихованні. Крім того, позивачка займається підприємницькою діяльністю, тому має час відводити сина на заняття, займатися з ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про дитину. Вона має стабільний самостійний дохід та може у повному обсязі забезпечити необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також зазначила, що не чинитиме перешкод для спілкування відповідача з дитиною. Ухвалою суду від 21.02.2022 відкрито провадження у даній справі, до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. У підготовче засідання 16.03.2022 року сторони не з`явились, від представника Служби у справах дітей Городенківської міської ради поступило клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 04.04.2022 року. У підготовчому засіданні позивачка та її представник - адвокат Кошмар І.В. підтримали позовні вимоги з наведених в позові підстав, позов просять задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, 16.03.2022 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позов визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, у підготовче засідання не з`явився. Від Служби у справах дітей Городенківської міської ради судом 29.03.2022 отримано висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON] та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування служба у справах дітей підтримує в повному обсязі. Дії відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач у заяві про розгляд справи за його відсутності зазначив, що позов визнає, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши вступне слово позивачки, її представника, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05 лютого 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2015 р., актовий запис № 11. За час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , актовий запис № 15 від 16 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 червня 2015 року виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 186/1659/20 від 26.01.2022. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Із відмітки в копії паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 25 лютого 2015 р. Городенківським РС УДМС в Івано-Франківській області, вбачається, що місце проживання позивачки з 19.06.2013 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (згідно постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області віднесена до Коломийського району Івано-Франківської області) району Івано-Франківської області. Копією довідки № 24/50, виданої 03 лютого 2022 р. Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; до складу сім`ї позивачки входять також: син [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , 1978 р.н., батько малоголова [PERSON] , 1974 р.н., брат [PERSON] , 1999 р.н., баба [PERSON] , 1955 р.н. Згідно копії Витягу № 21975227 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 24.02.2009 обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що стверджується відміткою в копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 2015 р. Городенківським РС УДМС в Івано-Франківській області. Отже, сторони не зареєстровані за однією адресою, та як встановлено у судовому засіданні, відповідач проживає окремо від сім`ї. Копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.02.2022 та копією письмового пояснення позивачки [PERSON] від 02.02.2022, складеними відділенням поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, зафіксовано конфлікт, який відбувся між сторонами з приводу зловживання відповідачем алкогольними напоями, погроз фізичними розправами та відібрання від позивачки дитини, [PERSON] . У судовому засіданні позивачка наголосила, що саме агресивні дії її чоловіка та погрози відібрати сина стали приводом звернутися до суду із вимогою визначити місце проживання дитини за її адресою, оскільки не бажає, щоб син, який має розлади мовлення, аутичну поведінку, страждав від проявів агресії батька. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 25 березня 2022 р. № 314, орган опіки та піклування Городенківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , біля матері [PERSON] , [INFO] . Відповідач не заперечив щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією його заяви, наданої Службі у справах дітей Городенківської міської ради 16.03.2022. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не має власного житла, проживає у будинку, що належить на праві власності її матері, у господарстві, де проживає з малолітнім сином [PERSON] , є належні умови для проживання та виховання дитини. Також позивачка з 04.02.2022 є фізичною особою-підприємцем, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та спроможна фінансово утримувати сина. У судовому засіданні не заперечила щодо фінансової допомоги чоловіка на утримання сина. Суд враховує, що малолітньому сину сторін [PERSON] , [INFO] , діагностовано специфічний розлад розвитку мовлення з елементами аутизму, [PERSON] рівня, порушення комунікативної функції, що підтверджується копією виписки № 5614 із медичної карти амбулаторного хворого, виданої 07.08.2020 КНП ПОКЦПЗ ІФ ОР, та діагностичним обстеженням головного мозку, та що у зв`язку з цим дитина потребує лікування, медичного спостереження, постійної консультації логопеда та психолога. Позивачка зазначила у судовому засіданні, що відвідують з сином логопеда, постійно працює з ним вдома, щоб покращити комунікативні функції та підготувати сина до школи. Враховуючи норми законодавства та встановлені судом обставини, беручи до уваги рекомендаційний характер висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради, суд, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, той факт, що за місцем проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю встановилися певні соціальні зв`язки, він готується до вступу в перший клас, матір дитини, відповідно до встановленого сину діагнозу, займається з ним, вважає, що проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини. Також суд враховує те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавить відповідача можливості відвідувати сина, спілкуватися з ним, здійснювати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.142 ЦПК України, якими передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 3 статті 217 ЦПК України визначено, що розгляд справи по суті розпочинається з оголошенням головуючим судового засідання відкритим. При зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання дитини позивачка [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 992,40 грн, що стверджується квитанцією № 5546-5232-2168-1428 від 10.02.2022. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову отримана судом до початку розгляду справи по суті, тому є підстави для повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 496,20 грн (992,40: 2= 496,20).

Outcome: approved