Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-31 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом від 31 липня 1996 за №66-к §1 [PERSON] було призначено на посаду лісничого Устєріцького лісництва з 18 липня 1996 року, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом і він обіймає цю посаду до цього часу. За період роботи в лісовому господарстві [PERSON] зарекомендував себе висококваліфікованим, дисциплінованим спеціалістом, неодноразово був представлений до нагород, у тому числі з боку відповідача. Позивачу 11.07.2016 стало відомо, що рішенням сьомої позачергової сесії сьомого скликання від 07 липня 2016 року за №69 відповідачами схвалено звернення до Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О.М. та Міністра аграрної політики та продовольства України Кутового Т.В. за ніби-то вчинення порушень лісничим Устєріцького лісництва Рахівського ДП "Рахівське ЛДГ" [PERSON] . Прийняттю такого рішення передувало звернення громадян (мешканців села Видричка) до голови сільської ради [PERSON] . Зі змісту звернення слідує, що з вини керівника Устєріцького лісництва ДП "Рахівське ЛДГ" в урочищі "Вовчий" через захаращення гірського потоку лісовими відходами та трелювання лісу гусеничною технікою по гірському потоці було підтоплено понад два десятки господарств, а також те, що лісничий Устєріцького лісництва є головою РТМР "Говерла" і в першу чергу займається браконьєрством, а не лісовим господарством. Місцеві мешканці неодноразово володіли інформацією про браконьєрство [PERSON] , але кожен житель боїться повідомляти про це в правоохоронні органи, оскільки [PERSON] всім повідомляє, що він має великі зв`язки в прокуратурі та обласному СБУ. Дане звернення адресоване від мешканців с. Видричка на ім`я голови Видричанської сільської ради. Позивач не заперечує, що кожен має право на звернення відповідно до ЗУ "Про звернення громадян" (далі Закон), але всупереч нормам цього Закону голова сільської ради [PERSON] приймає анонімне звернення до розгляду на сьомій позачерговій сесії сільської ради сьомого скликання 07 липня 2016 року. Жодна з норм статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не надає права приймати такі рішення на пленарному засіданні ради. Позивач стверджує, що розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим позивач вимагає, щоб вищезазначена інформація була спростована у такий спосіб, яким вона була поширена. Позивач має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими і для захисту яких має право звернутися з позовом до суду. Очевидно, що розповсюджена інформація про позивача є негативною, а її поширення відповідачами невизначеному колу осіб мали на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації позивача. Застосовуючи обман відповідачі намагаються переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності позивача, зокрема в тому, що позивач начебто в чомусь винуватий, прикривається, скоює злочини. Зі змісту рішення Видричанської сільської ради вбачаються фраза "порушення", хоча орган місцевого самоврядування не правомочний встановлювати таке. Поряд з цим відповідачі намагаються створити враження для невизначеного кола осіб про начебто відношення Позивача до махінації, метою якої є маніпулювання державними лісовими ресурсами, коли порушення законів мають особливо тяжкі наслідки з метою, що суперечить чинному законодавству України й Конституцію України. Це завдає шкоди діловій репутації позивача, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що позивач чинить аморально, зневажає та порушує Закони України. Негативні наслідки, спричинені Позивачеві вищезазначеними діями Відповідачів, усвідомлені і сплановані ним, збільшуються через наступні фактори. По-перше, особливістю ділової репутації Позивача є те, що [PERSON] є посадовою особою. По-друге, [PERSON] має бездоганну характеристику за час роботи на посаді лісничого Устєріцького лісництва. По-третє, [PERSON] являвся депутатом Рахівської районної ради Закарпатської області. Тому, очевидно, що відомості, наведені та поширені Відповідачами щодо моральних та професійних якостей Позивача є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдає непоправної шкоди діловій репутації позивача. Поширена відповідачами інформація є наклепом. Чинним цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому обов`язок довести, що поширена інформація про Позивача є достовірною, вона за своїм не є висловлюванням своїх суджень, а є відображенням фактів, які може бути перевірено. З огляду на викладене просить визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації [PERSON] інформацію, оприлюднену у рішенні сьомої позачергової сесії сьомого скликання від 07 липня 2016 року №69 "Про звернення до Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О.М., Міністра аграрної політики та продовольства Кутового Т.В. " та зобов`язати спростувати дану інформацію шляхом прийняття рішення на пленарному засіданні Видричанської сільської ради Рахівського району. Визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації [PERSON] інформацію, викладену у зверненні щодо надання належної оцінки діям лісничого Устєріцького лісництва та вирішення подальшого його перебування на займаній посаді до Міністра аграрної політики та продовольства України Кутовий Т.В. та зобов`язати відповідачів спростувати дану інформацію шляхом направлення відповідного листа на адресу Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О.М., Міністра аграрної політики та продовольства України Кутового Т.В. та відкликати звернення, яке прийнято на сьомі позачерговій сесії сільської ради 7-го скликання. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.05.2021 було залучено правонаступника відповідача Видричанської сільської ради - Богданську сільську раду Рахівського району Закарпатської області. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує з врахуванням пояснень та доказів, які надані під час судового розгляду справи. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає. Представник Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до наказу від 31 липня 1995 року №66-к §1 [PERSON] було призначено на посаду лісничого Устєріцького лісництва з 18 липня 1996 року, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає відповідачів такими, що порушують його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розповсюдження недостовірної інформації, оприлюдненої у рішенні сьомої позачергової сесії сьомого скликання від 07.07.2016 №69 "Про звернення до Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О.М., Міністра аграрної політики та продовольства України Кутового Т.В." та зверненні, яке прийняте на сьомій позачерговій сесії сільської ради 7-го скликання. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Стаття 297 ЦК України передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. З наведеного вище слідує, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] , як особа, відносно якої, як він вважає, поширено недостовірну інформацію, скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом до Видричанської сільської ради та [PERSON] , як до осіб, які поширили недостовірну інформацію, шляхом прийняття рішення сьомої сесії сьомого скликання від 07 липня 2016 року №69 "Про звернення до Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О.М., Міністра аграрної політики та продовольства Кутового Т.В. " та у зверненні щодо надання належної оцінки діям лісничого Устєріцького лісництва та вирішення подальшого його перебування на займаній посаді до Міністра аграрної політики та продовольства України Кутового Т.В. , у зв`язку з тим, що вважає викладену відповідачами інформацію відносно нього недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації. Щодо поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено таке. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з п. 16 цієї ж Постанови, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення. З пояснень позивача судом встановлено, що відповідачі, Видричанська сільська рада та [PERSON] як сільський голова с. Видричка, розповсюдили інформацію щодо позивача, яка має негативний характер 07 липня 2016 року у своєму зверненні та рішенні сьомої сесії сьомого скликання. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов`язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в статусі третьої особи без самостійних вимог. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи й не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Отже, [PERSON] , який був залучений позивачем як сільський голова с. Видричка, який підписував рішення, в якому, на думку позивача була поширена недостовірна інформація щодо нього, в цьому випадку взагалі не може бути відповідачем у даній справі, а міг бути залучений як третя особа без самостійних вимог, тому позовні вимоги до нього є безпідставними. Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" чинного станом на день виникнення даних правовідносин (07.07.2016) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" чинного станом на день виникнення даних правовідносин (07.07.2016) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до пунктів 34, 38, 44, 45 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" чинного станом на день виникнення даних правовідносин (07.07.2016) до компетенції сільських, селищних, міських рад належать: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, що включає в себе питання щодо володіння, користування і розпорядження землею, де суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію; встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку; прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом. Стаття 40 Конституції України гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Як вбачається зі звернення мешканців села Видричка, яке підписали [PERSON] , [PERSON] та інші, яке зареєстроване у Видричанській сільській раді 06.07.2016 року за Вх №41, останні звернулися до Видричанської сільської ради з приводу підтоплення понад двох десятків дворогосподарств, через неприбрані лісосіки, які розробляються на Устєріцькому лісництві, а також обмеження населенню в доступі до випасу худоби, збору грибів та ягід, що є основним доходом місцевого населення в літній період. Отже, у цьому зверненні громадяни с. Видричка порушували питання, вирішення яких на той час входило до компетенції органу місцевого самоврядування, а також Міністерства екології та природних ресурсів України та Міністерства аграрної політики та продовольства. Таким чином, Видричанська сільська рада, отримавши 06.07.2016 року звернення мешканців с. Видричка, в яких порушувалось питання підтоплення понад двох десятків дворогосподарств, через неприбрані лісосіки, які розробляються на Устєріцькому лісництві, а також обмеження населенню в доступі до випасу худоби, збору грибів та ягід, що є основним доходом місцевого населення в літній період, звернулася, шляхом аналогічного звернення, яке було схвалене рішенням сьомої сесії сьомого скликання від 07 липня 2016 року №69 для перевірки звернення громадян с. Видричка, до Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О.М. та Міністра аграрної політики та продовольства Кутового Г.В . Щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/32924/19-ц. Що стосується змісту самого звернення, то у ньому, на думку суд, були відображені оціночні судження громадян, які звернулися до Видричанської сільської ради із проблемними питаннями, які становили суспільний інтерес. У Постанові від 8 квітня 2021 року, справа № 551/881/16-ц провадження № 61-8453св18 КЦС зауважив, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію»). Будь-яке судження, що має оціночний характер, критика вчинків, вираження думок про виконання публічних функцій тощо НЕ Є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та не є предметом судового захисту. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, не зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це порушить свободи на власну точку зору. До слова, як вбачається з відповіді першого заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства №03/40-1306 від 12.08.2016 вказане вище звернення Видричанської сільської ради було розглянуте Закарпатським обласним управління лісового та мисливського господарства й під час перевірки встановлено випадки порушення природоохоронного законодавства та території лісового фонду Устєріцького лісництва та за несвоєчасне очищення місць заготівлі деревини від порубкових залишків накладено стягнень на суму 8658 грн, в окремих випадках трелювання деревини проводиться трактором ТДТ-22А, трелювання проводиться через русло потічка. Впродовж потоку Вовчий на окремих ділянках виявлено часткове захаращення неліквідною деревиною минулих років. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Хоч позов [PERSON] й містив у вступній частині заяви суть позову - відшкодування моральної шкоди, проте у тексті позовної заяви не доводив заподіяння йому такої та у прохальній частині позову не зазначено вимог про відшкодування моральної шкоди та її розміру, про стягнення такої не заявляв Позивач і у ході розгляду справи, тому суд, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, а також з урахуванням відмови у задоволенні вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України враховує, що у задоволенні позову відмовлено повністю і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed