Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

20.09.2021 року представник заявника [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що 19 серпня 2002 року Апостолівською районною державною адміністрацією заявнику видано державний акт на право власності на землю площею 7,296 га в межах згідно з планом на ім`я « [PERSON] ». Вказаний державний акт було видано на підставі розпорядження АРДА від 09.08.2002 року, № 319/3-р в якому зазначено також, що держаний акт видано на підставі сертифікату на ім`я « [PERSON] ». Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Коваля С.А., заявник отримала усне роз`яснення, відповідно до якого заявнику повідомлено, що для реєстрації її права власності на землю, посвідчене державним актом серії Р2 № 170204, необхідно сплатити відповідне мито, після сплати якого у реєстрації права заявника буде відмовлено, оскільки у правовстановлюючому документі містяться розбіжності в написанні імені власника землі із заявником, на підтвердження особи якого пред`явлено паспорт серії [NUMBER] . У зв`язку з цим виникла необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу з метою надання можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме: земельною ділянкою. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду із заявою. Заявник, представник заявника [PERSON] до судового засідання не з`явилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутність. Представник Апостолівської міської ради в судове засідання не з`явився, заперечень на заяву не надав, подав заяву про слухання справи у його відсутність та визнання вимог заявника. Суд, розглянувши заяву в межах заявлених вимог, розглянувши заяви заявника та представника заінтересованої особи про розгляд справи у їх відсутність, враховуючи належне їх повідомлення, вивчивши та дослідивши докази у справі, приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних Актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 та Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою наказом Держкомзему від 22 червня 2009 року №325, які втратили чинність. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України - фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Згідно ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно Постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. В судовому засіданні встановлено і це підтверджується доказами у справі, що 14 грудня 2000 року на ім`я [PERSON] , ( [PERSON] ) видано паспорт громадянина України серії [NUMBER]. відповідно до вказаного паспорту [PERSON] народилася [INFO] в с. Кам"янка Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 5-6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] - [INFO] народилась саме [PERSON] , місце реєстрації Кам`янська сільська рада , Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 7). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю встановлено, що [PERSON] , яка мешкає в с. Кам`янка, на підставі розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації № 319/3-р від 09.08.2002 року передається у приватну власність земельна ділянка, площею 7,296 га, в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Кам`янської сільської ради, землю передано для сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 384, 19.08.2002 р. (а.с. 8) Зі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ДНАП № 002611 вбачається, що такий сертифікат виданий в первинні й редакції на ім`я « [PERSON] », пізніше ім`я на свідоцтві виправлено на вірне « [PERSON] », виправлення засвідчено підписом та печаткою посадової особи Кам`янської сільської ради (а.с. 9). З договору № 104 від 20.03.2000 року вбачається, що договір на тимчасове використання (оренди) земельного паю в с. Кам`янка укладено з СП «Тарас Шевченко» саме [PERSON] » (а.с. 10). Розпорядженням голови Апостолівської районної державної адміністрації № 319/3-р від 09.08.2002 року передається у приватну власність земельна ділянка, площею 7,2380 га, [PERSON] , як частку КСП ім. Шевченко (а.с. 11). Відповідно до довідки № 01/15-563 від 24.02.2002 р. встановлено, що [PERSON] отримала державний акт на земельну ділянку з земель колишнього КСП ім.. Шевченко серії Р2 № 170204 від 19.08.02, площею 7,296 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12) Заявник просить на підставі наданих доказів встановити факт належності правовстановлюючого документу. Судом встановлені відповідні факти і правові відносини. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права власності на власне майно у виді земельної ділянки. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Встановлення факту належності вищезазначеного Державного Акту на право власності на земельну ділянку необхідно заявнику для проведення державної реєстрації. В іншому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу заявник немає можливості, остільки вирішення питання приведення його у відповідність наразі за діючим законодавством вбачається лише у судовому порядку. З огляду на зазначене вбачається, що обставини, викладені у заяві, знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву в суду не викликають, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та задовольняє її у повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved