Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Описова частина. 17.11.2021 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05.10.2020 р., що був вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 59217 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» заборгованість за кредитним договором R53100261712B від 23.05.2012 р., укладеним з АТ «ВТБ БАНК» у загальному розмірі 41390 грн. 34 коп., яка складається: прострочена заборгованість за сумою кредиту 29306 грн. 68 коп., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 12083 грн. 66 коп. Стислий виклад позиції позивача. 23.05.2012 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R53100261712B на суму кредиту 32700 грн. 00 коп. на строк до 23.05.2015 р. з процентною ставкою 32 % річних. 05.10.2020 р. приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 59217 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» у розмірі 41390 грн. 34 коп. 15.01.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № 64155261. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №; 662 від 26.11.2014 р. про внесення змін до вказаної вище постанови, відповідно до якої не передбачено можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає з кредитних відносин. При цьому позивач послався на постану Верховного суду від 12.03.2020 р. у справі № 757/24703/18-ц та від 15.04.2020 р. у справі № 158/2157/17. [PERSON] вказав, що розмір заборгованості, визначений відповідачем у заяві про вчинення виконавчого напису, не є безспірний. Відповідач не надав нотаріусу належних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не надано засвідченої виписки з рахунку боржника. Крім того, позивача не було повідомлено про звернення з заявою про вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис вчинено з пропуском трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідач незаконно нарахував проценти за користування кредитними коштами після завершення строку кредитування відповідно до Постанови ВП ВС від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц. Позивача не було повідомлено про відступлення права вимоги на користь відповідача. Стислий виклад заперечень відповідача (відзив), пояснень третіх осіб. Відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» відзиву на позовну заяву, а треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В. пояснень не надали. Заяви, клопотання сторін та інших учасників справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 р. провадження у справі відкрито, ухвалено розгляд справи проводити в пордяку загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.01.2022 р. заяву представника позивача - адвоката Хом`ячука Ю.П. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів\~задоволено. У судове засідання 29.03.2022 р. позивач [PERSON] та його представник адвокат Хом`ячук Ю.П., а також представники Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В. не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Мотивувальна частина рішення. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи доводи і аргументи сторони позивача, суд вважає їх обґрунтованими на підставі наступних норм права. Фактичні обставини, встановлені судом. 27.02.2020 р. позивач [PERSON] здійснив зміну імені на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 27.02.2020 р. серії [NUMBER] . (а.с. 34) 23.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R53100261712В, згідно п. 1.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі (надалі - Кредит), а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором. Відповідно п. 2.1. позичальник зобов`язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням: - на споживчі погреби. Згідно п. 3.1. сума та валюта кредиту - 32 700 грн. 00 коп. Відповідно п. 3.2. строк кредитування - позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі 23.05.2015року або достроково у випадках, передбачених цим договором Згідно п. 3.3. процентна ставка - проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 32% (тридцять два відсотків) річних (далі - Проценти). Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися шляхом укладання договору про внесення змін до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 5.2.7. цього договору. (а.с. 21-27) Відповідно до виконавчого напису від 05.10.2020 р., що був вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 59217, встановлено, що строк платежу за вказаним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, а тому стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» заборгованість за кредитним договором R53100261712B від 23.05.2012 р., укладеним з АТ «ВТБ БАНК» у загальному розмірі 41390 грн. 34 коп., яка складається: прострочена заборгованість за сумою кредиту 29306 грн. 68 коп., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 12083 грн. 66 коп. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2020 р. по 17.08.2020 р., за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату стягувача 500 грн. 00 коп. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» є правонаступником внаслідок укладення правочинів: № 140314нв від 14.03.2014 року, № 11 /08/2020-ФА від 11.08.2020 року. При вчиненні зазначеної нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. (а.с. 16) 15.01.2021 р. ТОВ «ФК «АЛАНД» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. з заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису від 05.10.2020 р., яка постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2021 р. у ВП № 64155261 відкрила виконавче провадження про стягнення заборгованості у загальному розмірі 41890 грн. 34 коп. (а.с. 19-20) Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 05.10.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріусу, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 24.10.2019 року, обумовлена наявністю інших обставин наведених нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та що після сплину строку відбувалося нарахування процентів, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу (п.\~3.4\~глави 16\~розділу II\~Порядку). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу II Порядку). Причому, строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувана права вимоги до боржника, а не у зв`язку з невиконанням у тридцятиденний строк вимоги про усунення порушень. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 910/3033/17. У кредитному договорі вказано строк кредитування - 23.05.2015 р., відповідно 23.05.2015 р. закінчився строк кредитування, і у відповідача виникло право звернутись з заявою про вчинення виконавчого напису не пізніше, ніж у трирічний строк, і стягувати заборгованість не довше, ніж за три останні роки до вчинення виконавчого напису. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 дано такий правовий висновок: Загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин. Строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. У постанові КЦС ВС від 06.02.2019 у справі № 638/850/16-ц суд прийшов до такого висновку: «...виконавчі написи вчинені нотаріусом у 2015 році більше ніж через 3 роки після виникнення права вимоги, яка вперше була направлена 01 жовтня 2009 року, що є порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат». Оскільки терміном остаточного повернення кредиту с 23.05.2015 року, а з заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса відповідач/стягувач звернувся 05.10.2020 року, тому спірний виконавчий напис вчинено з порушенням положень ч. 1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано порядку, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд). Щодо вирішення питання про розподіл судового збору, суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплаті підлягає судовий збір у розмірі\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень. Отже, розмір судового збору, встановлений для даного позову на момент звернення до суду становить 908,00 грн. (2270 х 0,4). Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , як споживач, був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, а тому судовий збір 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved