Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 14.11.2015 він уклав з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON] . З жовтня 2020 року вони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, повної протилежності характерів, різних поглядів на сімейні відносини, в результаті чого між ними постійно виникли сварки. Спільне господарство ними не ведеться, в кожного з них своє життя. Вважаючи примирення неможливим, а збереження шлюбу таким, що буде суперечити їх інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, наполягаючи на позові, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи в її відсутність та про визнання нею позовних вимог. Згідно з ухвалою судді від 15.02.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14.11.2015 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 370, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з жовтня 2020 року. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, заяв сторін (а.с.9-10). Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України основною засадою, на якій ґрунтується шлюб, є вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався півтора роки тому, сторони примирятися не бажають, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства, тому їх шлюб підлягає розірванню. Спір майнового характеру сторонами не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення визначено сторонами самостійно. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не висловила своє бажання на відновлення дошлюбного прізвища. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved