Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 07.02.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. У даному шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] . [INFO] , Позивач зазначає, що з відповідачем вони давно подружнім життям не живуть, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. За час перебування у шлюбі вони часто розходилися. Через відсутність взаємоповаги одне до одного у них неприязні стосунки, вони майже не спілкуються. Через постійні сварки внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства їх шлюб розпався. За таких обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний характер, оскільки жодних обов`язків як подружжя вони не несуть. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Термін на примирення просить не надавати, оскільки примирення між нею та позивачем є неможливим, рішення про розірвання шлюбу прийнято давно. Також позивач зазначає, що донька проживає разом з нею. Дитина хворіє на транспозицію магістральних судин. Спору щодо місця проживання дитини між нею та відповідачем немає, однак відповідач не допомагає матеріально в утриманні доньки. Наскільки їй відомо відповідач постійного місця роботи немає, але має непоганий постійний дохід так як працює за кордоном. Іншої сім`ї, інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, або інших осіб на утриманні, зокрема, батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, відповідач не має. А тому на підставі вищенаведеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 (чотири тисячі ) грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов, з підстав, наведених у ньому. Додала, що проживають окремо з відповідачем вже три роки. Відповідач декілька разів застосовував відносно неї фізичне насильство, зокрема сильно побив її після того як вони розійшлися. Також відповідач зловживає алкогольними напоями. Примирення між нею та відповідачем категорично неможливе. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів позов визнав частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 3000,00 ( три тисячі) грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 07 лютого 2011 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Як встановлено згідно пояснень позивача, через постійні сварки, які відбувалися між сторонами через протилежні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами втрачено почуття любові, поваги один до одного, дружби та взаємодопомоги. Між сторонами виникли неприязні стосунки. Протягом трьох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Як встановлено в ході розгляду справи неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю - [PERSON] , що не заперечується відповідачем. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. В судовому засіжданні відповідач погодився на стягнення із нього в користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 3000,00 ( три тисячі) грн. Відповідач перебуває в працездатному віці, інших утриманців не має, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. А тому враховуючи наведене, а також часткове визнання позову відповідачем, суд уважає, що з [PERSON] слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 184 СК України, у твердій грошовій сумі, в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial