Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про позбавлення його батьківських прав, встановлення опіки над малолітніми та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22 липня 2015 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від спільного подружнього життя у відповідачів народилися діти: син [PERSON] та донька [PERSON] . Разом з тим, відповідачка [PERSON] має доньку від попереднього шлюбу [PERSON] . Проте, позивачка стверджує, що відповідачі ніяким чином не піклуються про дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавляться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідачів, діти знаходять на повному її утриманні. Таким чином, відповідачі ухилилися від виховання дітей, нехтують своїми обов`язками, а тому позивач просила суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідачів батьківських прав, встановити її опікуном над малолітніми та стягнути аліментів на утримання дітей. Ухвалою судді від 16.11.2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Після з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами в попередніх судових засіданнях, представник позивача [PERSON] адвокат Ковпак М.О. в заключне судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що заявлені вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити на основі досліджених судом доказів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до вимог ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що 22 липня 2015 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №3 та після реєстрації шлюбу їм присвоєно прізвище « [PERSON] ». Так, від спільного подружнього життя у відповідачів народилися діти: син [PERSON] та донька [PERSON] , батьками яких є відповідачі, що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження. Разом з тим, відповідачка [PERSON] має доньку від попереднього шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. Батьки ніяким чином не піклуються про дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавляться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідачі, покладених законом на батьків обов`язків, не виконують, не беруть педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Діти знаходиться на повному утриманні останньої. Разом з тим, доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] підтверджується висновком органу опіки та піклування. Крім того, із довідок №1, №2, №3 від 22.04.2021 року, виданих директором Радовецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти (ясла-садок) Далекою А.О., вбачається, що бабуся [PERSON] у період з 2019 року по 22.04.2021 р., приділяє належну увагу вихованню та навчанню внуків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] : відвідує батьківські збори, виховні заходи, під час дистанційного навчання допомагає дітям у виконанні завдань. [PERSON] та [PERSON] у період з 2019 року по 22.04.2021 рік не брали участі у вихованні дітей: не відвудували батьківські збори, виховні заходи, не цікавились навчанням дітей. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьками, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших, не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд дійшов до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Разом з тим, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтуванні позову, позивачка стверджує, що протягом тривалого часу відповідачі не надають на дітей жодної матеріальної та фінансової підтримки, разом з дітьми не проживають. Угода про сплату аліментів між позивачем та Відповідачем не укладалась. Тому, з метою захисту прав дітей на належне утримання з боку батьків, позивачка просить про стягнення аліментів з відповідачів та встановлення її опікуном за малолітніми дітьми. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 280-289 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, про причини неявки не повідомив та відзиву на позов не подав,

Outcome: approved