Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" про визнання дій протиправними, зобов`язання стягнути заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.05.1997 він був прийнятий на роботу на посаду майстра по капітальному будівництву майданчика-1к «Прикарпатзахідтранс». Наказом відповідача від 06.10.2021 № 503-3B його звільнили з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Проте при звільненні остаточний розрахунок з позивачем не був проведений та належні при звільненні кошти йому не виплачені. Вважає такі дії (бездіяльність) відповідача протиправними. Ухвалою суду від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін на 12.01.2022. Ухвалою суду від 12.01.2022 витребувано: - у відповідача: довідку про суму заборгованості по заробітній платі [PERSON] , помісячно; довідку про середньоденну заробітну плату [PERSON] ; - у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області: індивідуальні відомості про застраховану особу на [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , щодо суми заробітку для нарахування страхового стажу, сплати страхових внесків за період з травня 1997 року по теперішній час. 12.01.2022 розгляд справи було відкладено на 23.02.2022. 07.02.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання вимог ухвали суду від 12.01.2022 подано витребувані судом документи. У судове засідання 23.02.2022 позивач не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Відповідач у засідання 23.02.2022 не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач двічі не з`явився в судові засідання, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило, відтак наявні всі умови необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено таке. 11.05.1997 позивач був прийнятий на роботу на посаду майстра по капітальному будівництву майданчика-1к «Прикарпатзахідтранс». Наказом відповідача від 06.10.2021 № 503-3B позивача звільнено з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці. При звільненні відповідачем позивачеві надані копія наказу від 06.10.2021 №503-ЗВ про припинення трудового договору (контракту), у якому зазначено, що позивачеві належить: виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток (за періоди роботи з 11.05.2020 по 10.05.2021 за 24 календарні дні та з 11.05.2021 по 06.10.2021 за 10 календарних днів; щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці за період роботи з 11.05.2020 по 10.05.2021 за 2 календарні дні; всього грошова компенсація за невикористані відпустки 36 днів) та компенсаційна виплата у розмірі одного середньомісячного окладу (вихідна допомога). При отриманні копії наказу про звільнення позивачем на оригіналі наказу зроблена письмова відмітка «остаточний розрахунок не проведено». Разом з наказом про припинення трудового договору відповідачем позивачеві було надано письмове повідомлення про нараховані суми, належні позивачеві при звільненні, де зазначено борг - 37 434,99 грн. Відповідно до\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~та\~стаття 1 Закон України «Про оплату праці»\~заробітна плата це винагорода, обчислена як правило грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч.1\~ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу Дії відповідача порушують\~статтю 116 Кодексу законів про працю України, оскільки при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивачів 06.10.2021 відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням частині 1\~статті 116 Кодексу законів про працю України. Доказів зворотнього відповідачем суду не подано. В частині 1\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, зазначив, що аналіз статтей\~116,\~117 Кодексу законів про працю України\~дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Згідно з пунктом 8\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Формула обрахунку середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати виглядатиме наступним чином: (сума заробітної плати за останні два робочі місяці / на суму відпрацьованих днів за останні два робочі місяці) * на кількість робочих днів періоду затримки виплати заробітної плати.) Згідно з відомостями ПФУ, в період з серпня по вересень 2021 (останніх двох місяців, що передували звільненню) позивач отримував заробітну плату у розмірі 6\~729 грн. 36 коп. та розмірі 6\~729 грн. 36 коп. У серпні по вересні 2021 позивач працював 21 та 22 робочих днів відповідно. Середній заробіток за один робочий день становить 517 грн. 24 коп. (6\~729 грн. 36 коп.+ 6\~729 грн. 36 коп.= 13\~458 грн 72 коп/43=312,99). З моменту звільнення по день ухвалення судового рішення - 23.02.2022 минуло 96 робочих днів. Загальний розрахунок середнього заробітку за весь час затримки становить 122\~585\~грн.\~88\~коп. (6\~729 грн. 36 коп.+ 6\~729 грн. 36 коп.= 13\~458 грн 72 коп; 13\~458 грн 72 коп /43=312,99; 312,99х 96 = 30 047 грн. 04 коп.). Враховуючи наведені вище обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 37\~434 грн 99 коп. та 30 047 грн. 04 коп.) середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по 23.02.2022. Також суд зазначає, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). З огляду на викладене вище суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії не підлягають до задоволення, оскільки такого способу захисту порушеного права не передбачено законодавством, а права та законні інтереси позивача будуть повністю поновлені шляхом стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Крім того, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908, 00 грн.

Outcome: partial