Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Процедура (рух справи) : У листопада 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 вересня 2013 року у розмірі 18 298 грн. 75 коп. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 11 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача, Кіріченко В.М., надав суду письмові заяви про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не прибув, подав відзив на позов. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Аргументи позивача, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»: Позовні вимоги позивач мотивував тим, що [PERSON] звернулася до банку із метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 13 вересня 2013 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18000 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. В анкеті-заяві про укладення кредитного договору від 13 вересня 2013 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", складає між ними договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 12 липня 2021 року виникла заборгованість в сумі 18 298 грн. 75 коп., яка складається з 14 798 грн. 32 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 3500 грн. 43 коп. заборгованість за простроченими відсотками. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду такі докази: - анкета-заява відповідача від 13 вересня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку на отримання у Банку платіжної картки; - умови та правила надання банківських послуг; - копію паспорта відповідача; - розрахунок заборгованості відповідача перед Банком за договором б/н від 13 вересня 2013 року; - банківська виписка по кредитному рахунку, який було відкрито клієнту [PERSON] ; - довідку про зміну умов кредитування; - фото клієнта з карткою. У відповіді на відзив представник позивача просив задовольнити позов, та зазначив, що Банком було надано усі докази, що підтверджують факт укладення кредитного договору, зокрема, ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт, та наявність у відповідача не виконаних кредитних зобов'язань перед позивачем. Позиція відповідача, [PERSON] : Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. В обґрунтуванні відзиву посилається на те, що розрахунок заборгованості не відображає номер карткового рахунку за яким можна перевірити відповідність вказаних грошових сум та періоди нарахувань, тому об`єктивно наданий документ не свідчить про складання його відповідним представником саме Позивача та по встановленому банківському рахунку Відповідача. Окрім цього зазначає, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку є неправомірним, оскільки з розрахунку заборгованості видно зміну відсоткової ставки: - у період з 01.09.2014 року була змінена з 30,00 % на 34,80 %; - у період з 01.04.2015 року була змінена з 34,80 % на 43,20 %; - у період з 01.07.2019 року була змінена до 86,40 %. Також зазначає, що видані відповідачу банківські картки не відображені в Анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, не відображені в Умовах та правилах надання банківських послуг, в розрахунку заборгованості, в наданих тарифах. Надана позивачем виписка не ідентифікує особу Відповідача, тобто не відображає інформацію про те, що вказані банківські картки були відкриті на ім`я Відповідача. Позивачем не надано жодного договору про відкриття вказаних банківських карток на ім`я Відповідача. Також зазначає, що довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відображає єдиний номер карткового рахунку [NUMBER] , який не відомо кому належить так, як Позивачем не надано договір про відкриття вказаного рахунку. Разом з вказаною довідкою суду не надані докази про повідомлення Відповідача про зміну кредитного ліміту чи в дійсності була фактично виконана заявка. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В обґрунтуванні своїх заперечень представник відповідача подав до суду контррозрахунок на розрахунок заборгованості позивача, який відображає зменшення розміру грошової заборгованості при не зміненій відсотковій ставці. Крім того, позивачем було проведено погашення відсотків за рахунок кредитних коштів, проте такий порядок погашення заборгованості із відповідачем не узгоджувався. В обгрунтування відзиву надала до суду контррозрахунок. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи: Згідно анкети - заяви від 13 вересня 2013 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банком послуг в ПриватБанку. З вказаної анкети не вбачається розмір бажаного або встановленого кредитного ліміту, номер карткового рахунку та вид карткового рахунку, який наданий відповідачу. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 12 липня 2021 року відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту - 25 947,60 грн.; погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту - 327,09 грн.; погашено заборгованість по нарахованим відсоткам в сумі 556,45 грн.; погашена заборгованість по простроченим відсоткам в сумі 458,48 грн.; при цьому, заборгованість за тілом кредиту складає 14 798,32 грн., заборгованість за простроченими відсотками складає 3500,43 грн. З довідки, наданої представником позивача вбачається, що відповідачу у зв`язку з підписанням кредитного договору б/н було надано кредитні картки: № [NUMBER] ([NUMBER]), [NUMBER] ([NUMBER]), [NUMBER] ([NUMBER]), [NUMBER] ([NUMBER]), [NUMBER] ( [NUMBER] ). Довідка не містить посилання на вид кредитної картки, наданих відповідачу. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н): старт кредитного рахунку 13.09.2013 - № [NUMBER] , максимальний кредитний ліміт встановлений 19.10.2017 в сумі 18000 грн., 04.11.2020 кредитний ліміт зменшено до 0.00. З розрахунку заборгованості видно зміну відсоткової ставки: - у період з 01.09.2014 року була змінена з 30,00 % на 34,80 %; - у період з 01.04.2015 року була змінена з 34,80 % на 43,20 %; - у період з 01.07.2019 року була змінена до 86,40 %. Надана суду позивачем копія Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить відомостей про ознайомлення саме з ними відповідача. З виписки за договором б/н ( [PERSON] ) за період з 13.09.2013 по 01.07.2021 видно, що відповідач користувалася кредитними коштами, та погашала заборгованість за наданим кредитом. Встановлені обставини справи вказують на те, що між сторонами договору виник спір щодо виконання зобов`язання за договором від 13 вересня 2013 року про надання кредитного ліміту на платіжну картку. У листопада 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 вересня 2013 року у розмірі 18 298 грн. 75 коп. Відповідач, [PERSON] , надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог. Оцінка суду (джерела права) та висновок суду: Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даній справі судом встановлено, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов і правил не містить даних, якою послугою мав намір скористатись позичальник та яку картку просив оформити на своє ім`я, не містить бажаний кредитний ліміт, а також який саме вид платіжної картки банк видав відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та розмір встановленого кредитного ліміту; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 вересня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року вказала, що "Анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору", оскільки вважає, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто, дійсно, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях. Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ "ПриватБанк" дотримано вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. З огляду на те, що з письмових доказів, наданих позивачем, неможливо визначити розмір кредитного ліміту, встановленого на картку, суд зазначає про неможливість визначення розміру заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту. Доводи позивача про те, що підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що Умови і правила є складовою частиною укладеного ним і банком договору про надання банківських послуг, не беруться судом до уваги, оскільки наданий позивачем примірник Умов і правил не підписано відповідачем. Такі посилання позивача спростовуються правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). З огляду на викладене, суд враховуючи, що відповідачем сплачено банку 25947,60 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем, розмір максимального кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок відповідача в сумі 18000 грн., відсутність доказів про надання позивачем більшої суми грошових коштів, ніж відповідачем було внесено на рахунок банку, приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, здійснюючи нарахування відсотків за кредитним договором позивачем у різний період часу застосовувалась різна процентна ставка, в тому числі і різна підвищена процентна ставка на прострочену заборгованість. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" - у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За змістом ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", від 22 вересня 2011 року № 3795-VI, ч. 1-4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України викладена в наступній редакції: "Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною". Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI. Отже, враховуючи, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку прийняті після набрання чинності вищевказаним Законом, такі дії банку є неправомірними (суд ураховує правову позицію Верховного Суду України в постанові від 26.09.2012, справа № 6-89цс12). Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем відносяться на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed