Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2020 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Васильченку О.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Васильченка О.В. від 30.09.2020 зазначена позовна заява, прийнята до розгляду та призначена у судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2021, цивільну справу № 758/6637/20 (номер провадження 2/758/7880/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю Васильченка О.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. від 07.06.2021 дана цивільна справа прийнята до свого провадження та призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті в Четвертій Київській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] . Позивачка у 2001 році прийняла своєчасно спадщину. У зв`язку з ліквідацією Четвертої Київської державної нотаріальної контори позивачка змушена в даний час звернутись до Одинадцятої державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину, а саме на земельну ділянку. Постановою Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 27 травня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, в зв`язку з тим, що частки заявника [PERSON] та її померлої матері, у праві власності на земельну ділянку, площею 0,1000 та, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не визначені. Крім того, відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки зі спадкодавицею. З Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-KB № 135973, виданого Київською міською радою 07 листопада 2000 року, на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 1998 року № 65 та Витягу з Державного земельного кадастру від 13 лютого 2020 року вбачається, що право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві спільної приватної власності за померлою [PERSON] та [PERSON] . Розмір частки спадкодавиці в даному майні не визначений. Як зазначив нотаріус, свідоцтво про право на спадщину позивачці може бути видано лише після виділення (визначення) частки померлої у спільному майні. У зв`язку з цим, позивачка змушена в судовому порядку визначити частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку. Позивачка просила визначити, що частка [PERSON] в праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер: 8000000000:85:227:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 1/2 частину та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер: 8000000000:85:227:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення судового засідання від нього не надходило. Представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просить здійснити розгляд за його відсутністю та ухвалити справедливе, законне, обґрунтоване рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з наданими ксерокопіями документів вбачається, що позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.11.2000, виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 14287. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , Четвертою київською державною нотаріальною конторою 24.07.2001 заведена спадкова справа № 371/2001. 02.11.2001 за реєстровим номером 1-2232 Четвертою київською державною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] , у визначених заповітом частках. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 135973, виданого [PERSON] , у тому що на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 1998 року № 65 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1000 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] . Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з [PERSON] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 85-2-00687. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину та 27.05.2020 звернулася до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, яке складається з земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер: 8000000000:85:227:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформації з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-8001067192020 від 13.02.2020 земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер: 8000000000:85:227:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , на підставі рішення органу місцевого самоврядування Київської міської ради № 65 від 07.07.1998. Винесена державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Кеда О.В. постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1835/02-31 від 27.05.2020 підтверджує те, що після відкриття спадщини в шестимісячний термін позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадщину. 27 травня 2020 року державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Кеда О.В. винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою такої відмови стала відсутність виділення (визначення) частки померлого у спільному майні співвласників. Отже таким чином, позивачка вичерпала всі можливості, щодо позасудового вирішення ситуації, що склалась і вимушена звертатись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позивачкою обґрунтовано позовні вимоги належними та допустимим доказами, а тому позовні вимоги [PERSON] до Київської міської ради про визнання часток у праві власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved