Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Підволочиської територіальної громади, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , зокрема на 1/3 частку, що належить їй як члену колгоспного двору, 1/3 частку після смерті батька - [PERSON] , та на 1/3 частку після смерті мами - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Згідно довідки №437 від 27.11.2012 Хмелиськівської сільської ради на день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . Разом з ним проживали і були зареєстровані: дочка - [PERSON] 25 жовтня 2011 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів [PERSON] , даний заповіт не відмінено і не скасовано. Спадщину у вигляді грошових вкладів та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2, 4623 га позивач прийняла, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Разом з тим, звернувшись до Підволочиської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , їй відмовлено у зв`язку з тим, що зазначене майно відноситься до колгоспного двору. Окрім того, 18 лютого 2022 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проте їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцеві. Зважаючи на те, що згідно свідоцтва на право власності житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з трьох членів, головою якого є [PERSON] , членами колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] , а також те, що в позасудовому порядку позивач захистити свої права на має можливості, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове за сідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , зокрема на 1/3 частку, що належить їй як члену колгоспного двору, 1/3 частку після смерті батька - [PERSON] , та на 1/3 частку після смерті мами - [PERSON] , оскільки спадщину після смерті матері [PERSON] у виді даного спадкового майна не приймала та приймати не бажає. Представник відповідача - Підволочиської селищної ради Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої просять справу розглянути без їх участі, проти позову не заперечують. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки, виданої 16 лютого 2021 року бюро технічної інвентаризації Підволочиського району, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 82,5 кв.м, житловою площею 50,9 кв.м, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 січня 1992 року Хмелиськівською сільською радою. Також, як убачається з довідки, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради, житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] , належали померлому [PERSON] . У відповідності до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 січня 1992 року виконкомом Хмелиськівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області на підставі рішення №25 від 26.12.1991 року, житловий будинок [ADDRESS] , належить колгоспному двору, що складається з трьох членів, головою якого є [PERSON] . З довідки, виданої архівним відділом Тернопільської РДА 15 лютого 2022 року № 128 убачається, що по-документах архівного фонду «Хмелиськівська сільська рада» у погосподарських книгах с. Хмелиська станом на 1991 рік значиться господарство [PERSON] , 1937 р.н., голови господарства, разом з яким проживали: [PERSON] , 1943 р.н., дружина, [PERSON] , 1979 р.н., дочка. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Таким чином, у відповідності до даних положень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 частці житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] , як членам колгоспного двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть видане Хмелиськівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області серії [NUMBER] від 25.11.2011 року. 25 жовтня 2011 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів [PERSON] , [INFO] , даний заповіт не відмінено і не скасовано. Згідно довідки №437 від 27.11.2012 Хмелиськівської сільської ради на день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . Разом з ним проживали і були зареєстровані: дочка - [PERSON] . Згідно постанови нотаріуса Підволочиської державної нотаріальної контори № 1293/02-31 від 15 листопада 2012 року убачається, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , спадщину прийняла, проте у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] їй відмовлено у зв`язку з тим, що спадкоємцем не пред`явлено правовстановлюючий документ - витяг з Реєстру права власності про належність спадкового майна спадкодавцеві, а відповідно до представлених документів зазначено, що спадкове майно відноситься до колгоспного двору та належить в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які як члени колгоспного двору, не втратили права на частку у цьому майні. [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 07 грудня 2021 року Підволочиським відділом ДРАЦС у Тернопільській області. Згідно письмових пояснень позивача, що не заперечувалось відповідачами, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 26/2015. Спадщину у виді житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , успадкувала відповідач [PERSON] . За усною домовленістю про поділ спадкового майна право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS] переходить позивачу . У відповідності до акту опитування свідків, складеного депутатом селищної ради 29 грудня 2021 року № 257 [PERSON] проживала в одному будинку разом із своює матір`ю [PERSON] , та похоронила її. 18 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , проте їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, яким стверджується належність зазначеного спадкового майна спадкодавцеві. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868. Статтею 5 Закону визначено об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, а саме: земельні ділянки, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Законодавством не передбачена реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір. Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 у випадку смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивач не може оформити належне їй право власності на частки житлового будинку, оскільки відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved