Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку з чим після її смерті відкрилась спадщина. [PERSON] , який був єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, не встиг подати письмової заяви про прийняття спадщини за заповітом до Солонянської державної нотаріальної контори, оскільки помер через вісім днів після її смерті - [INFO] . Оскільки [PERSON] є чоловіком позивачки, то вона звернулась до відповідача із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса відповідача від 13 липня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] і у призначений законом строк не прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Посилаючись на ст. 1276 ЦК України, вважає, вказану постанову державного нотаріуса відповідача неправомірною і просила суд скасувати вказану постанову. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві і просила його задовольнити. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за їх відсутності. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 жовтня 2020 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [INFO] померла [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 жовтня 2020 року виданого виконавчим комітетом Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 25). Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 23 червня 1979 року, [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с. 19). Згідно заповіту від 01 лютого 2019 року посвідченого секретарем виконкому Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, [PERSON] все належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті і на що вона за законом буде мати право заповіла [PERSON] (а.с. 83). Заявою від 19 січня 2021 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с. 60 зворот). Постановою завідувача Солонянської державної нотаріальної контори Паруснікової Ілони Олегівни від 13 липня 2021 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на земельні ділянки, площею 6,1493 га та площею 6,3200 га, що розташовані за адресою: Святовасилівська сільська рада, Солонянського району, Дніпропетровської області наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підставою відмови у видачі свідоцтва, зазначено, що згідно до розділу ІІ глави 10 пункту 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та з огляду на надані [PERSON] документів, вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] у призначений законом термін не прийняв спадщину за заповітом по трансмісії шляхом подачі заяви до Солонянської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заяву про прийняття спадщини ним не було подано в шестимісячний термін до нотаріальної контори та проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тобто спадщину фактично не прийняв (а.с. 29). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається зі ст. 1276 ЦК України - якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно ст. 50 «Про нотаріат» - нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Враховуючи зазначені норми матеріального права, а також встановивши обставини по справі, та оцінивши надані позивачкою докази на підтвердження таких обставин, суд вважає, що з встановлених обставин між сторонами випливають правовідносини, щодо правомірності відмови у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом відносно позивачки. Суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка, яка є спадкоємицею першої черги, своєчасно подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка, а також те, що чоловік позивачки у зв`язку із смертю не встиг прийняти спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивачки щодо незаконності постанови нотаріуса є обґрунтованими і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки нотаріусом прийнято постанову в порушення вимог ст. 1276 ЦК України, а також розділу ІІ глави 10 пункту 3.25 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, враховуючи, що позивачка має право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що постанова нотаріуса, що оскаржується, містить суперечності в частині того, що [PERSON] не прийняв спадщину, при цьому сам нотаріус вказує, що [PERSON] проживав постійно із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за однією адресою. Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а постанов нотаріуса скасуванню, як незаконна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1233, 1269, 1270, 1272, 1276 ЦК України, Закону «Про нотаріат»,

Outcome: approved