Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні та володінні нежитловими будівлями шляхом демонтажу обладнання та звільнення будівель. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договорів дарування від 24.05.2011, зареєстрованих у реєстрі за №№ 346, 544, посвідчених приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В., він є власником нежитлової будівлі та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Орієнтовно у 2009-2010 роках відповідач із усного дозволу попереднього власника нежитлових приміщень [PERSON] , завіз для зберігання належне йому електротехнічне обладнання, а саме верстати, та розмістив його у гаражі залізному літ. К, площею 106,3 кв.м, та бетонному цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, а в подальшому здійснив запуск верстатів та розпочав підприємницьку діяльність. Договір оренди приміщень чи договір зберігання майна між сторонами не укладався, орендної плату відповідач не здійснював. Після отримання у власність нерухомості, [PERSON] запропонував відповідачу оформити перебування майна на території позивача належним чином та сплачувати орендну плату, однак відповідач від укладання договору ухилявся. 02.10.2020 позивач надіслав відповідачу листа з вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме: бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці загальною площею 0,4059 га, кадастровий номер 2321510100:05:001:0018, відповіді на який не отримав. 26.02.2021 позивачем вдруге надіслано відповідачу листа з вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме: бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці загальною площею 0,4059 га, кадастровий номер 2321510100:05:001:0018, який теж залишено поза увагою останнього. Позивач стверджує, що у жовтні 2020 року припинив подачу електричної енергії та природного газу до належних йому будівель, відповідач підприємницьку діяльність припинив, однак звільняти належну позивачу нерухомість від свого майна не бажає. Позивач зауважує, що перебування в належних йому на праві власності нежитлових будівлях гаражу і бетонного цеху значної кількості цінного майна [PERSON] , у тому числі і верстату - пили по металу, який нерозривно пов`язаний із підлогою, перешкоджає йому як власнику користуватися належним йому нерухомим майном. На підставі просить усунути перешкоди в користуванні, володінні і розпорядженні нежитловими будівлями гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] у строк 10 днів з дня набрання рішенням законної сили демонтувати належне йому електротехнічне обладнання (окрім належного позивачу верстата: пила по металу) та звільнити від свого майна нежитлові будівлі гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м і бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 20.04.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.08.2021 на електронну адресу Вільнянськоо районного суду Запорізької області надійшло клопотання представника відповідача адвоката Чулого І.С. про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов, яке було задоволено ухвалою від 17.08.2021, постановленою під час судового засідання та внесеною у журнал судового засідання. 07.09.2021 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов відзив на позов представника відповідача, у якому не погоджуючись із позовними вимогами останній стверджує, що 01.01.2010 між попереднім власником [PERSON] , позивачем та відповідачем було укладено договір оренди приміщення за адресою: [ADDRESS] , за умовами якого: приміщення надаються строком на 1 рік (п. 2.1 договору), комунальні послуги сплачуються наймачем по день фактичного звільнення приміщень (п. 6.5 договору). Попередньо, сторони передбачали здійснення нотаріального посвідчення договору, але потім прийшли до взаємного висновку про відсутність необхідності даної форми договору і понесення додаткових витрат щодо його оформлення. Дійсно, до приміщення позивача було завезено та встановлено обладнання із виготовлення виробів із металу, металообробки. Орендна плата здійснювалась готівкою, наймачі сумісно оплачували комунальні послуги. Станом на січень 2011 року, як і на протязі 2012-2020 років жодна із сторін не висунула зауважень щодо продовження оренди, додаткова угода не укладалась, відповідач вважає, що договір пролонгувався автоматично. Із середини 2015 року позивач [PERSON] припинив приймати участь у веденні справ і перестав сплачувати орендну плату, мотивуючи фінансовими труднощами, тому відповідач орендну плату та комунальні послуги сплачував самостійно. Усі договори із надання комунальних послуг до теперішнього часу оформлені на попереднього власника [PERSON] . Вимоги позивача про звільнення приміщень відповідач вважає протиправними, оскільки договір оренди не втратив свою чинність. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, залучити до участі у справі в якості третьої особи з боку відповідача [PERSON] . 21.09.2021 через канцелярію Вільнянського районного суду Запорізької області позивачем надано письмові пояснення у цивільній справі № 314/1438/21, в яких не погоджуючись із відзивом представника відповідача вказує, що договір оренди приміщення від 01.01.2010 є нікчемним, так як не був укладений і не виконувався сторонами. За адресою, вказаною у договорі: [ADDRESS] , знаходились різні будівлі та приміщення, належні [PERSON] : будівля гаражу, будівля бетонного цеху, будівля вагової, сарай, прохідна. Крім того, за змістом п. 1.4 договору цільове призначення приміщення, що має передаватися в оренду, надається наймачеві для проживання співробітників останнього, при цьому за адресою: [ADDRESS] , відсутні будь-які жилі приміщення пристосовані для проживання людей. Позивач стверджує, що відповідач не надав суду акту здачі-приймання приміщення, укладання та підписання якого сторонами є обов`язковою та невід`ємною частиною договору (п. 2.1 договору). Відповідачем на надано доказів сплати орендної плати, що свідчить про невиконання умов договору. Відповідач визнав, що використовує будівлі гаражу та бетонного цеху у виробничих цілях, а не для проживання співробітників. Позивач стверджує, що не укладений договір не може бути пролонгованим, тому на задоволенні позовних вимог наполягає. Ухвалою суду від 21.09.2021 залучено до участі у цивільній справі № 314/1438/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та володінні нежитловими будівлями шляхом демонтажу обладнання та звільнення будівель в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . 12.10.2021 представником відповідача через канцелярію Вільнянського районного суду подано клопотання про долучення да матеріалів справи нотаріально засвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. заяв свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та витягів із трудових книжок останніх. 26.10.2021 до канцелярії Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання представника відповідача про виклик свідків. 09.11.2021 до канцелярії Вільнянського районного суду Запорізької області надійшли пояснення третьої особи [PERSON] від 04.11.2021, за змістом яких від підтримує позовні вимоги [PERSON] та заперечує проти відзиву [PERSON] . Вважає, що у п. 1.4 договору вказано цільове призначення приміщення, що має передаватися в оренду, тобто для проживання співробітників наймача, проте за адресою: [ADDRESS] , відсутні будь-які жилі приміщення чи інші приміщення, пристосовані для проживання у них людей. [PERSON] використовував будівлі гаражу, бетонного цеху у виробничих цілях. Стверджує, що відповідач не надав до суду акт здачі-приймання приміщення в оренду, з моменту підписання якого і починалася б дія договору та його виконання сторонами. Третя особа вважає, що не може бути пролонгованим не укладений договір оренди приміщення, додаткової угоди про пролонгацію відповідачем не надано. Просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. 09.11.2021 до канцелярії Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла заява [PERSON] від 05.11.2021 про розгляд справи без його участі, аналогічні заяву подані третьою особою через канцелярію Вільнянського районного суду Запорізької області 21.12.2021, 31.01.2022, 22.02.2022. 31.01.2022 у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] повідомила суду, що перебувала із фізичною особою-підприємцем [PERSON] у трудових відносинах протягом 2018-2019 років на посаді техніка-технолога контролера із металообробки. Завдання отримувала від [PERSON] із ним же домовлялась про роботу. [PERSON] приймав замовлення, різав метал на заготовки. Заробітну плату отримувала готівкою від [PERSON] , потім звільнилась за власним бажанням. Також пояснила суду, що працівників на роботу запрошував [PERSON] , гуртожитків для проживання робітників на території підприємства за адресою: [ADDRESS] , не було. Свідок [PERSON] повідомила суду, що перебувала із фізичною особою-підприємцем [PERSON] у трудових відносинах протягом 2013-2020 років, працювала прибиральницею приміщень за адресою: [ADDRESS] . За цей період на підприємстві працювали близько 5-10 робітників. [PERSON] керував всім виробничим процесом, виплачував усім заробітну плату. Також пояснила суду, що гуртожитків для проживання робітників на території підприємства за адресою: [ADDRESS] , не було. Свідок [PERSON] повідомила суду, що протягом 2011-2019 років працювала шліфувальницею у фізичної особи-підприємця [PERSON] , безпосередньо від останнього отримувала заробітну плату. Також пояснила суду, що гуртожитків для проживання робітників на території підприємства за адресою: [ADDRESS] , не було. Свідок [PERSON] повідомив суду, що у 2009 року допомагав [PERSON] із облаштуванням верстатів. Потім офіційно працевлаштувався до фізичної особи-підприємця [PERSON] , працював протягом 2009-2013 років. Заробітну плату йому виплачував [PERSON] , був звільнений за власним бажанням. [PERSON] перебував за верстатом, керівних функцій не виконував. Цех є окремим приміщенням, житлових приміщень на підприємстві за адресою: [ADDRESS] , не було, лише кімната для переодягання. У судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник на задоволенні позовних вимогах наполягали на тих підставах, що вказані у позові. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, приходить до таких висновків. Із матеріалів справи встановлюється, що на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 24.05.2011 приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 346, позивач є власником земельної ділянки площею 0,4059 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , для розташування виробничих приміщень, кадастровий номер 2321510100:05:001:0018. А на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 24.05.2011 приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 544, позивач є власником нежитлових будівель: бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих по [ADDRESS] , на земельній ділянці загальною площею 0,4059 га, кадастровий номер 2321510100:05:001:0018. 21.09.2011 проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлові будівлі: бетонний цех літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлю вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідну літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гараж залізний літ. К, площею 106,3 кв.м, розташовані по [ADDRESS] , про що свідчить витяг Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації № 31383314 про державну реєстрацію. Із інвентаризаційної справи № 52084/66, технічного паспорту Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації № 1/48, позивач є власником виробничого будинку із промисловим призначенням літ. А, Д, Ж, К, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено з пояснень свідків, підтверджено письмовими матеріалами справи, зокрема, письмовими заявами свідків, копіями трудових книжок свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тощо, а також не оспорюється сторонами, протягом тривалого часу належне позивачеві приміщення використовувалося у підприємницькій діяльності з металообробки, у зв'язку з чим у приміщеннях гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, та бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] було встановлене електротехнічне обладнання, належне як позивачеві [PERSON] , так і [PERSON] . У жовтні 2020 року підприємницька діяльність у належних позивачеві нежитлових приміщеннях була припинена, однак встановлене електротехнічне обладнання до теперішнього часу зберігається у приміщеннях гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, та бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Листом б/н від 12.10.2020, адресованому [PERSON] , [PERSON] звертався із вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,4059 га, кадастровий номер 2321510100:05:001:0018, який отримано відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 06.10.2020. У зв'язку з неотриманням відповіді, позивач [PERSON] листом б/н від 26.02.2021 повторно звертався до [PERSON] із вимогою звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень, а саме бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,4059 га, кадастровий номер 2321510100:05:001:0018, який отримано відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 03.03.2021. Статтею 41 Конституції України, закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 Постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначав, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суди мають враховувати, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на правомірність використання та зберігання електротехнічного обладнання у нежитлових приміщеннях бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , належних позивачеві. Зокрема, зазначив, що 01.01.2010 між попереднім власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , з однієї сторони (наймодавець), та приватним підприємцем [PERSON] , приватним підприємцем [PERSON] , з іншої (наймач), укладено договір оренди вказаних приміщень. Так, із п. 1.1, п. 1.2 вказаного договору вбачається, що наймодавець зобов'язується передати наймачу, а наймач зобов'язується прийняти у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , визначене у цьому договорі, а також зобов'язується сплачувати наймодавцю орендну плату. Відповідно до п. 1.4 договору оренди, приміщення надається наймачеві для проживання співробітників останнього. Приміщення надається в оренду на строк 1 рік з моменту прийняття його за актом здачі-приймання, який є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.1. договору). За умовами п. 7.1 договору оренди за взаємною згодою сторін дія цього договору може бути продовжена (пролонгована) шляхом пролонгації строку оренди приміщення, що оформлюється додатковою угодою сторін до цього договору. У названій додатковій угоді зазначаються нові строки оренди, відповідні корективи щодо прав, обов'язків і відповідальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1 ст. 760 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною 1 статті 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. А зігдно з ч 1. ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Аналізуючи наданий суду договір оренди від 01.01.2010, суд приходить до висновку, що цей договір не містить усіх істотних умов договору, а саме щодо предмета договору, оскільки у договорі не містить інформації про приміщення, яке передається в оренду, зазначена лише адреса місця розташування цього приміщення. Разом з тим, як вже зазначалося вище, за адресою [ADDRESS] розташований виробничий будинок із промисловим призначенням, який складається з бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м. Тобто зазначений договір не містить інвентарної чи іншої назви приміщення, його площі, інших індивідуальних ознак, які дають можливість визначити його серед інших приміщень тощо. Крім того, в п. 1.4 договору зазначене цільове призначення приміщення, що передається в оренду - для проживання співробітників останнього, тобто це приміщення має бути пристосоване до проживання працівників підприємства, однак, як встановлено з матеріалів справи та підтверджено показаннями свідків, нерухомі об`єкти, розташовані за адресою [ADDRESS] не містять будь-яких жилих чи інших приміщень, призначених чи пристосованих для проживання людей. Крім того, за п. 2.1 договору приміщення надається в оренду на строк 1 рік з моменту прийняття його за актом здачі-приймання, який є невід'ємною частиною цього договору. Разом з тим, відповідачем не надано копії акту здачі-приймання приміщення, підписання якого є обов`язковою та невід'ємною частиною договору оренди. Не надано відповідачем і доказів на підтвердження сплати орендної плати. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно-правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов'язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності використання та зберігання електротехнічного обладнання у нежитлових приміщеннях бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м, будівлі вагової літ. Д, площею 30,7 кв.м, прохідної літ. Ж, площею 7,1 кв.м, гаражу літ. К, площею 106,3 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] , належних позивачеві. Як встановлюється із матеріалів справи, позивач звернувся з негаторним позовом, як власник нерухомого майна про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном. Негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов'язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна. Отже, суд дійшов висновку, що у справі, що розглядається, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують: право позивача на користування і розпорядження майном; вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права; позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. За таких обставин, суд з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу, можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а його право користування та володіння нежитловими будівлями, розташованими за адресою: : [ADDRESS] , підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача демонтувати належне йому електротехнічне обладнання та звільнити від належного йому майна приміщення нежитлових будівель гаражу залізного літ. К, площею 106,3 кв.м, і бетонного цеху літ. А, площею 481,8 кв.м. При цьому не вбачає суд підстав для задоволення позову в частині встановлення певного строку, протягом якого права позивача на вільне володіння, користування належним майном мають бути поновлені, оскільки це питання відноситься до виконання судового рішення. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: partial