Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Вона народилась [INFO] . Після одруження (23 липня 1983 року) вона взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Її мати, відповідно до паспорту громадянина України, [PERSON] , народилась [INFO] , її батько - [PERSON] - [INFO] , батьки одружились 3 січня 1957 року. В свідоцтві про шлюб прізвище у них зазначено загальне [PERSON] . Разом батьки проживали за адресою: [ADDRESS] в належному їй будинку, що підтверджується договором купівлі - продажу від 14 березня 1997 року з 05.11.1998 року по 08.04.2016 року. Також, у неї є рідний брат [PERSON] , [INFO] . На даний час виявилось, що у записі в її свідоцтві про народження мати зазначена російською мовою як « [PERSON] », а батько - як « [PERSON] ». Тобто, прізвища її батьків у свідоцтві про народження не відповідають записам їх у паспортах громадян України. Відповідно, в подальшому було невірно зазначено і її прізвище у свідоцтві про шлюб з [PERSON] [NUMBER] - [PERSON] . Одразу вона не придала цьому фактові уваги, для неї ці написи прізвища були рівноцінними, але, як виявилось при оформлені спадщини братом [PERSON] , в подальшому можуть й у неї також виникнути проблеми при переоформлені нерухомості, що призведе до порушення її права, передбаченого ст.41 Конституції України. У той же час, відповідно до наданих нею документів, вбачається, що саме вона є донькою [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] , [INFO] , які одружились 03 січня 1957 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У зв`язку з наведеним, вимушена звернутися до суду з метою встановлення належності Свідоцтва про народження на ім`я « [PERSON] », серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб з [PERSON] [NUMBER] . Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тому вимушена звернутися до суду з цією заявою. Заявниця в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримала (а.с.21, 24). Представник заінтересованої особи до суду також не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які отримала уповноважена особа (а.с.23), однак, жодної заяви чи клопотання про розгляд справи у свою відсутність, відкладення розгляду справи на іншу дату тощо до суду не надала. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено в судовому засіданні, заявниця народилась [INFO] . Після одруження (23 липня 1983 року) заявниця взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Її мати, відповідно до паспорту громадянина України, [PERSON] , народилась [INFO] , її батько - [PERSON] - [INFO] , батьки одружились 3 січня 1957 року. В свідоцтві про шлюб прізвище у них зазначено загальне - [PERSON] (а.с.6). Разом батьки заявниці проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с.8) в належному заявниці будинку (а.с.7). Також, у заявниці є рідний брат [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). На даний час виявилось, що у записі в свідоцтві про народження заявниці її мати зазначена російською мовою як « [PERSON] », а батько - як « [PERSON] » (а.с.4). Тобто, прізвища батьків заявниці у свідоцтві про народження не відповідають записам їх у паспортах громадян України (а.с.12-14). В подальшому, було невірно зазначено і прізвище заявниці у свідоцтві про шлюб з [PERSON] [NUMBER] - [PERSON] (а.с.4). Вважає, що в подальшому у неї можуть виникнути проблеми при переоформлені нерухомості, що призведе до порушення її права, передбаченого ст.41 Конституції України. Відповідно до наданих заявницею документів, вбачається, що саме вона є донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які одружились 03 січня 1957 року. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved