Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] 09.11.2021 звернувся з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівської обл., просив визнати недійсним розпорядження голови Городоцької РДА №9 від 11.01.2002, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2.3071 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 085809 від 15.01.2002, виданий на ім`я [PERSON] на підставі вищеозначеного розпорядження, що зареєстрований в книзі записів державних актів за №1074, скасувавши запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 1.36 ум.кад.га, що на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) ЛВ № 146363 від 22.05.1997, зареєстрованого в книзі записів сертифікатів за № 3837, належало [PERSON] ,мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , що після смерті останнього спадщину прийняла його сестра [PERSON] , яка померла [INFO] , що після смерті матері він фактично прийняв спадщину, в серпні 2021 року звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . В інший спосіб, як звернутись з означеним позовом до суду, він оформити спадщину не може, просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 15.03.2022 подав заяву у якій позов підтримав, просить про розгляд справи за його відсутності. Представник Великолюбінської селищної ради Львівської обл. в суд не з`явився, 15.03.2021 подав заяву, не заперечує щодо задоволення позову, просив про розгляд справи за відсутності їх представництва. Представники Львівської районної державної адміністрації Львівської обл. та ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. в судове засідання не з`явились. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] , як видно із копії свідоцтва про народження та одруження (а.с.18-20) є сестрою спадкодавця [PERSON] . Із копії свідоцтва про смерть (а.с.8) видно, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно положень ст.. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА №9 від 11.01.2002, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2.3071га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після його смерті, в цій частині слід визнати недійсним. Вимоги про скасування розпорядження, державного акту та реєстрації є похідними й залежать від доведеності законності рішення відповідного органу, на підставі якого вони видані. Із копії державного акта серії І-ЛВ № 085809 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №9 від 11.01.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №1074 (а.с.10), убачається, що такий виданий 15.01.2002. Згідно вказаного державного акту видно, що [PERSON] у 2002 році, тобто задовго після його смерті, передавалась у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2.3071га. Таким чином, оскільки на час видачі державного акта серії І-ЛВ № 085809 на ім`я [PERSON] , останній помер, вказане право власності не входить до складу спадщини після його смерті, то державний акт слід визнати недійсним та скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку. Між тим, як убачається із копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 146363 від 22.05.1997 та додатку до розпорядження голови Городоцької РДА № 9 від 11.02.2002, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 1.36 ум.кад.га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, на території Завидовицької сільської ради. Означений сертифікат не скасований, а отже - чинний. Вказане свідчить про те, що [PERSON] ще за життя належало право на земельну частку (пай), а отже видача бланку сертифіката після його смерті, не може слугувати підставою до звуження прав його спадкоємців та відмовою до визнання за ними права на пай в порядку спадкування. Таким чином, належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1.36 ум.кад.га, входить до складу спадщини після його смерті. Отже, оскільки [PERSON] при житті фактично належало право на земельну частку (пай) площею 1.36 ум.кад.га, саме це право входить до складу спадщини, після його смерті, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті брата, а позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті останньої, спадщину фактично прийняв, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, є підстави до визнання за позивачем права на земельну частку (пай) порядку спадкування після смерті [PERSON] .

Outcome: approved