Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті він набув право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги. За життя [PERSON] був власником земельної ділянки площею 2,28 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яхнівської сілської ради сільської ради Миронівського району Київської області. На вказану земельну ділянку на ім?я [PERSON] . Яхнівською сілською радою Миронівського району 30 листопада 2004 року було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії Р-1 № 233122. Він не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки державний акт був виданий вже після смерті [PERSON] . Вказана обставина стала підставою для відмови Миронівською районною державною нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право власності за законом на земельну ділянку. Просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження в справі та за клопотанням позивача судом вирішено питання про витребування письмових доказів у виді спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 9 листопада 2021 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. Аргументи учасників справи У судове засідання позивач не з`явився, в поданій до суду заяві вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги повністю, розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача Миронівської міської ради у судове засідання не з?явився, в поданій до суду заяві просив справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи відповідч повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження управління, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юотдтчнгих осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, клопотання про відклання розгляду справи до суду не надходили. Відзиви на позовну заяву відповідачами не подані. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а тому за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 8 квітня 1996 року Яхнівською сільською радою, актовий запис № 12 (а.с. 8). Позивач [PERSON] , який народився [INFO] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Яхнівською сілською радою від 8 квітня 1996 року Яхнівськоюю сілською радою (а.с. 34). Після смерті [INFO] [PERSON] державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу № 176/2021, номер реєстрації у Спадковому реєстрі 680304663. Право на спадкування за законом одержав позивач [PERSON] , який в шестимісячний строк прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, про що подав заяву до нотараіальної контори. За даними довідки № 02-49/250, виданої 7 липня 2021 року Яхнівським старостинським округом № 2 Миронівської міської ради, позивач [PERSON] фактично в шестимісячний строк спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Заповіти та спадкові договори померлим [PERSON] не укладалися. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 29-43). За життя [PERSON] був включений до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого АТ «Маяк» села Яхни Миронівського району за № 77. 30 листопада 2004 року Яхнівською сілською радою на ім?я [PERSON] було видано державний акт серії Р1 № 233122 на право приватної власності на землю на земельну ділянку загальною площею 2,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району. Згідно відомомстей Книги записів реєстрації державних актів на право власнсоті на землю, право постійного користування землею та договорів оренди землі» та других примірників державних актів на земельні ділянки, станом на 01 січня 2013 року, на [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,28 га, яка розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району, виданий державний акт зареєстрований в «Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю» за № 473. Вказані обставини підтверджуються даними державного акту серії Р1 № 233122, виданого 30 листопада 2004 року Яхнівською сілською радою на ім?я [PERSON] та повідомленням Відділу № 4 Управління в Обухівському районі Головного упралвніння держгеокадастру у Київській області від 22 жовтня 2021 року № БП-240/0-0.954-262/0/452-21 (а.с.10, 45). В зв?язку з тим, що державний акт був виданий вже після смерті [PERSON] , Миронівська районна державна нотаріальна контора повідомила позивача листом № 413/02-14 від 23 липня 2021 року про неможливість видати свідоцтво про право власності за заповітом на зазначену земельну ділянку (а.с. 11). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до правовідносин щодо спадкування застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР в редакції на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 549 ЦК УРСР встановлено, що дією, яка свідчить про прийняття спадщини є фактичний вступ спадкодавця в управління або володіння спадковим майном. Статтею 560 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Статтею 12 Закону України «Про власність» (чинного на момент відкриття спадщини) встановлено, що громадянин набуває права власності на майно одержане внаслідок успадкування. Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Земельна ділянка сформована, проте кадастровий номер на вказану земельну ділянку визначений не був. Згідно з частиною 1 статті 126 ЗК України, в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Державний акт виданий після смерті спадкодавця. Факт прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз?яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку, яка є спадковим майном, видано на ім`я [PERSON] після його смерті, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не може бути видано позивачу. Дана обставина вказує на наявність перешкод у оформленні спадкових прав. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. Відповідно до змісту статті 6 ЦК УРСР та статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав (пункт а. частини 3 статті 152 ЗК України). Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов'язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів доводять той факт, що померлий [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) площею 2,28 га на території Яхнівської сільської ради Миронівського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка в подалшому була сформована та на яку видано державний акт. Позивач, набувши право спадкування вказаної земельної ділянки на підставі закону, не може отримати свідоцтво про право на спадщину в зв?язку з тим, що документ, що посвідчує право власності на вказану земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачами на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. Згідно правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем вимоги про стягнення судового збору з відповідача не ставилися, в зв`язку з чим судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved