Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача та зобов`язати відповідача за свій рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника для побутового споживача [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він та його матір [PERSON] є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Між нею, як споживачем, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», як постачальником газу та AT «Дніпропетровськгаз», як газорозподільним підприємством укладено договір про надання послуг з газопостачання. Оскільки у квартирі був відсутній індивідуальний газовий лічильник, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснювало постачання природного газу і нараховувало вартість послуг з газопостачання позивачу до 01.01.2017 року, згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. В 2016 році відповідач здійснив встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для комерційного обліку споживання природного газу мешканцями будинку [ADDRESS] та почав здійснювати нарахування вартості послуг з газопостачання у відповідності з Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку. Він є співласником квартири, у багатоквартирному будинку, між тим, цей будинок не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок, як цілісність, є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку 57 неможливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу IX Кодексу ГРС. Отже, вважає, що дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам у вищевказаному багатоквартирному будинку є незаконними, оскільки вони вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу. Він приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ. Зважаючи на відсутність його згоди на встановлення загально будинкового лічильника газу. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням встановити у квартирі лічильник газу за рахунок AT «Дніпропетровськгаз» та поновити режим нарахування об`єму спожитого природного газу, однак у цьому йому було відмовлено листом №490-Лв-22304-1221 від 15.12.2021 року, де AT «Дніпропетровськгаз» зазначив, що споживач будинку вже забезпечений комерційним обліком за рахунок Оператора ГРМ, підстави для встановлення за його рахунок індивідуальних лічильників газу відсутні. У зв`язку з цим він звернувся до суду з метою захисту своїх прав, як споживача. Ухвалою від 27.01.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17.02.2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 15-16). На обґрунтування відзиву зазначено, що нормами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка діяла на момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу (далі - загальнобудинковий ВОГ) у будинку позивачів, визначено наступне: суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані завершити виконання робіт із забезпечення побутових споживачів, які використовують газ тільки для приготування їжі (яким є позивач), приладами обліку в строк до 01 січня 2018 року. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21.12.2017 року № 2260-VIII змінено зазначений вище кінцевий термін -на 01 січня 2021 року (далі -Закон № 2260-VII1). Надалі Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо перегляду термінів встановлення споживачам лічильників природного газу» № 1338-ІХ від 05.03.2021р. продовжено зазначений вище кінцевий термін-до 01 січня 2023 року. Тобто з дати набрання чинності вказаним законом (28.03.2021 р.) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року (абз. 4 пп. "а" п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 3533-VI). Більше того, відповідно до абз. 6 п. 4 Положення № 620, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. А тому, станом на дату підписання позовної заяви позивачем (27.01.2022 року) строк реалізації права позивача на встановлення індивідуального лічильника газу у його квартирі не прострочений, а отже, ця позовна вимога заявлена передчасно. У випадку задоволення вимоги про зобов`язання AT «Дніпропетровськгаз» за свій рахунок встановити індивідуальний лічильник газу на об`єкті позивача при пред`явленні рішення суду до виконання, органами примусового виконання рішень буде зобов`язано відповідача до виконання рішення в строки, передбачені ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»: «за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною), що, в свою чергу, суперечитиме строкам, встановленим ч. 1 ст. 6 Закону України № 3533-VI - до 01.01.2023 року, та буде порушенням права AT «Дніпропетровськгаз», як оператора ГРМ, визначеного безпосередньо нормою чинного законодавства. Отже, позовна вимога про зобов`язання AT «Дніпропетровськгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника за адресою позивача є такою, що заявлена передчасно, а тому задоволенню не підлягає. Згідно з пп. 1 п. 6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Відповідно до абз. абз. 2 та 3 п. 13 вищевказаного Положення рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Так, постановою НКРЕКП від 24,03.2016 № 391 зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 22.12.2016 № 2344, було затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровська» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, відповідно до якого, у розділі І передбачено встановлення будинкових ВОГ, які закладені в тариф на розподіл природного газу, в якому серед інших, наявний і будинок позивача за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, AT «Дніпропетровськгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 391. На виконання вимог постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 391, за рахунок відповідача за адресою: [ADDRESS] , встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу за проектом, розробленим ТОВ «Дніпрогаз проект». Вказаний лічильник газу введено в експлуатацію 31.10.2017 року (що підтверджується актом № 490 приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання), а отже він є належним приладом обліку, встановленим з дотриманням норм чинного законодавства, що регулює встановлення та використання загальнобудинкового ВОГ. У відповідності до п. 1 гл. 5 р. IX Кодексу ГРС за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Оскільки загальнобудинковий вузол обліку газу (далі - ВОГ) вже встановлений у будинку [ADDRESS] , позивач є забезпеченими приладом обліку природного газу в розумінні Закону № 3533-VI. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу разом з [PERSON] належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 10). Позивач є споживачем природного газу та вчасно сплачує кошти за його постачання на розрахункові рахунки відповідача. Згідно акту № 490 від 31.10.2017 року (а.с. 18), відповідачем було змонтовано вузол обліку газу G-100 за адресою: [ADDRESS] , на підставі розробленої проектної документації № 6438-ГП3 (а.с. 19). 14.12.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом щодо встановлення йому індивідуального лічильника за адресою його проживання: [ADDRESS] . Листом № 490-Лв-22304-1221 від 15.12.2021 року (а.с. 11), відповідач надав відповідь позивачу на його звернення, у якому зазначив, що у відповідності до плану розвитку газорозподільної системи АТ "Дніпропетровськгаз" на 2016-2025 роки (Інвестиційна програма), який затверджений Постановою НКРЕКП № 391 від 24.03.2016 року, за адресою [ADDRESS] було встановлено загальнобудинковий лічильник газу. Всі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, як того вимагають норми закону. Оскільки споживачі будинку вже забезпечені комерційним обліком за рахунок оператора ГРМ, підстави для встановлення за його рахунок індивідуальних лічильників газу відсутні. При цьому, побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу як за власні кошти, та і за рахунок інших джерел. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів", держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів", права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч. 1 цієї статті, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у ч. 1 ст. 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Частиною 1, 2 ст. 3 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з п.п а п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" зазначено, що контроль за забезпеченням встановлення лічильників газу здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно Постанови Верховного суду від 23.11.2020 року у справі № 212/3482/18 (провадження № 61-22896св19), зазначено, що «Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним». У постанові Верховного Суду від 25.06.2020 року в справі № 212/7490/17-ц (провадження № 61-1511св19) вказано, що «вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитись фінансування робіт з оснащення позивачів лічильниками газу, апеляційний суд правильно вважав, що, саме, на відповідача покладено обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним». Тобто саме на відповідача був покладений обов`язок встановлення лічильників газу та лише він повинен був вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним, оскільки позивач проводить оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких передбачені витрати на встановлення лічильника газу, у тому числі безпосередньо індивідуального. Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви, оскільки відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує гарантовані чинним законодавством права позивача. Крім того, важливим є той факт, що до структури тарифу, за яким позивач оплачував послуги розподілу природного газу, було включено витрати на встановлення індивідуального лічильнику газу. Проте, враховуючи вимоги ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", суд зазначає, що зобов`язання по встановленню індивідуального газового лічильника позивачу повинно бути виконано відповідачем до 01.01.2023 року. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір по справі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved