Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

09.10.2019 року позивач Виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовною заявою, уточнивши яку просив визнати [PERSON] , яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатами № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що гуртожиток розташований за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі ОСББ "МЕТАЛУРГІВ 28" та належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. В кімнатах 103-103 даного гуртожитку значаться зареєстрованими: з 04.01.1990 [PERSON] ( [INFO] ); з 04.02.2004 [PERSON] ( [INFO] ); з 23.10.2013 [PERSON] ( [INFO] ); з 04.01.1990 [PERSON] ( [INFO] ); з 19.11.2007 [PERSON] ( [INFO] ); з 28.12.2014 [PERSON] ( [INFO] ); з 13.09.1990 [PERSON] ( [INFO] ). Під час обстеження житлового фонду комісією було виявлено, що в кімнатах [ADDRESS] відповідачі не мешкають з травня 2017 року. Даний факт підтверджується актами від 15.08.2017, 16.10.2017. 07.02.2018 та від 16.01.2019, складеним представниками ОСББ «Металургів 28» в присутності мешканців сусідніх кімнат зазначеного гуртожитку. Вказані кімнати не приватизовані, не службові, належать до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою позбавляє позивача можливості надати вказані кімнати іншим особам, які потребують забезпечення житлом. Посилаючись на вкзанаі обставини, а також те, що відповідачі не проживають за даною адресою тривалий час та неможливо вирішити це питання у позасудовому порядку, позивач звернувся в суд з названим позовом. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.03.2020 р. позовні вимоги Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були задоволені та відповідачі визнані такими, що втратили право користування кімнатами № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 18.08.2020 р. представник відповідача [PERSON] - адвокат Васеньов Дмитра Олександрович звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з заявою про перегляд заочного рішення по даній цивільній справі № 488/4172/19. У своїй заяві вказав, що не погоджується з заочним рішенням суду від 11 березня 2020 р. через те, що дана справа розглядалась за його відсутності. Повідомив, що перебував на військовій службі у військовій частині А0224 м.Миколаєва з лютого 2017 року, тому був відсутній за адресою своєї реєстрації. Зазначив, що твердження позивача про те, що він не проживає за місцем реєстрації без поважних причин не відповідають дійсності. До того ж, за місцем реєстрації знаходяться його особисті речі, а у відпустку він періодично навідувався до спірного приміщення і, отже, вказані обставини свідчать про те, що користування житловим приміщенням не припинялося. Ухвалою суду від 03.12.2020 року заочне рішення Корабельного районного суду від 11.03.2020 року по цивільній справі № 488/4172/19 за позовною заявою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , де третіми особами виступають ОСББ «Металургів 28» та служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку з викликом сторін по псраві у судове засідання. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення. Представник третьої особи ОСББ «Металургів 28" в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, проти визнання неповнолітніх відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення, заперечував. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доходить наступного висновку. Судом було встановлено, що відповідно до Витягу з будинкової книги будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі по справі,а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та її діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , і її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказані кімнати не приватизовані, не службові, належать до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , реєстрі відсутні. Згідно з Актами від 15.08.2017 р., 16.10.2017 р., 07.02.2018 р., 16.01.2019 р. та 10.01.2022 р., складеним представниками ОСББ «Металургів 28» в присутності мешканців сусідніх кімнат зазначеного гуртожитку, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з 01 травня 2017 року по день складання відповідних актів. Під час розгляду справи судом також було встановлено, що відповідач [PERSON] є солдатом військової служби за контрактом, призначений наказом командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від " 18" березня 2017 року № 7-РС на посаду РОЗВІДНИКА - КУЛЕМЕТНИКА 1 РОЗВІДУВАЛЬНОГО ВЗВОДУ РОЗВІДУВАЛЬНОЇ РОТИ, який прибув з військової частини [NUMBER] м. Житомира, з "22" березня 2017 року та зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Вказані обставини підтверджуються Витягом з наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 22.03.2017 за № 78. Згідно з листом Командира військової частини А0224 від 27.12.2021 р. за вих. № 642/5278, станом на 25.12.2021 року старший солдат [PERSON] проходить військову службу за контрактом в військовій частині А0224. Згідно з статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Підстава, на якій місце проживання неповнолітніх: [PERSON] , 2004 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., та малолітніх: [PERSON] , 2013 р.н., і [PERSON] , 2014 р.н., зареєстровано в спірних кімнатах у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вони набули права користування цим житлом на законних підставах. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом за місцем проживання батька, оскільки він має рівні з матір`ю права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній кімнаті не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Непроживання матері дитини у спірних кімнатах з травня 2017 р. не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі її дитини, а право малолітньої дитини на користування житловим приміщенням надасть їй у майбутньому можливість визначити своє місце проживання самостійно відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України. Вказана правова позиція закріплена у Постанові ВС/КЦС у справі № 755/16152/16 та Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 210/1857/15-ц (провадження № 61-9505св18). За викладених обставин, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , 2004 р.н. і [PERSON] , 2007 р.н., є неповнолітніми, а на момент проведення реєстрації за адресою: [ADDRESS] , були малолітніми особами, а також [PERSON] , 2013 р.н., і [PERSON] , 2014 р.н. є малолітніми особами, які не втрачають право користування житлом за будь-яких обставин: ні внаслідок тимчасової відсутності понад шість місяців згідно ст. 71 ЖК України, ні внаслідок вибуття згідно ст. 107 ЖК України, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню. Крім того, статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не втрачав інтерес до спірного житла та був зареєстрований в ньому на законних підставах. Підстава, на якій місце проживання відповідача [PERSON] реєструвалося у спірній кімнаті, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що він набув право користування цим житлом на законних підставах. Як вже було встановлено судом, [PERSON] згідно з наказом командира військової частини - польова пошта В4І74 від 22.03.2017 року № 78 був зарахований до списків особового складу військової частини та з цього часу і станом на 25.12.2021 р. проходить військову службу. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 12 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу та військову службу під час мобілізації, на особливий період. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Крім того, згідно з положеннями ст. 71 ЖК Української РСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема у разі призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою. За таких обставин причини, за яких відповідач [PERSON] , був відсутній за місцем реєстрації, можна вважати поважними.У суду відсутні підстави вважати, що відповідач [PERSON] припиняв користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі набули право власності або право постійного користування іншим житловим приміщенням, позивачем до суду не надано. За вищевказаних обставин визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування кімнатами 103-104 у будинку [ADDRESS] , призведе до неспівмірного втручання у право на житло та необґрунтованого позбавлення її житла. Враховуючи вимоги п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed