Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з вересня 2015 року по вересень 2021 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у сторін народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають із позивачем та перебувають на її утриманні, батько дітей участі в їх утриманні та вихованні не бере, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований. Позивач на даний час не працює, отримує допомогу при народженні дитини, призначену їй з 01 лютого 2021 року в розмірі 860 грн. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно. Відповідач відзив на позов не надіслав. Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позов підтримала, просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просить справу розглядати за його відсутності. Судовий розгляд здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії [NUMBER] від 13 червня 2016 року, та серії [NUMBER] від 02 лютого 2021 року. Домовленості щодо порядку та розміру сплати відповідачем аліментів на дітей сторони не досягли. Відповідач є здоровим та працюючим, інших утриманців не має. Вказані обставини сторонами не оспорюються та визнаються. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню, в порядку ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved