Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, не приділяє дітям достатньої уваги, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює належних матеріально-побутових умов для проживання та навчання дітей. Представник позивача за довіреністю Черненко С.А. до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до початку розгляду справи по суті подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України при визнанні позову відповідачем за результатами підготовчого провадження ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст.206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] записаний батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8, 9). Мати дітей [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). Згідно довідки Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 671 від 29.09.2021, відповідач проживає без реєстрації [ADDRESS] (а.с.6). Відповідач відбував покарання за скоєний злочин, що підтверджується копією вироку апеляційного суду Кіровоградської області від 21.06.2010 (а.с.10-14). Діти проживають в сім`ї опікуна [PERSON] (а.с.16, 17, 18). Відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2015 з відповідача стягнуто аліменти на утримання трьох дітей (а.с.30). Аліменти відповідач не сплачує, що підтверджується довідками про неотримання аліментів та розрахунками заборгованості зі сплати аліментів (а.с.31-36). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Верховною Радою 27.02.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст.9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ст.18 Конвенції батьки або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Згідно із ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частиною 4 ст.19 СКУ визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СКУ орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про доцільність позбавлення батьківських прав, зазначено, що через невиконання відповідачем батьківських обов`язків, відповідача необхідно позбавити батьківських прав (а.с.3-4). Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не виявляє щодо них батьківської уваги та турботи, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, а тому, виходячи із інтересів дітей, необхідно позбавити його батьківських прав. Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, рішення ухвалене в судовому засіданні в порядку, встановленому ст.ст.200, 206 ЦПК України, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, який підлягає сплаті при поданні даного позову, тобто 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 496,20 грн, компенсується за рахунок держави, що відповідає вимогам ст. ст.141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved