Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), через свого представника, звернулася з позовом до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Башта-Бєляєвої Марини Олександрівни (далі - відповідач), з вимогами: - скасувати постанову приватного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.03.2021, що постановлена відповідачем; - зобов`язати приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (надалі в судовому засіданні представник позивача відмовився від підтримання зазначеної позовної вимоги). Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Позивач є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] в смт. Турбів, Вінницької обл., після смерті якого відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Дане майно належало померлому після фактичного прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] позивач звернулась до приватного нотаріуса - відповідача із заявою про прийняття його спадщини. 16.02.2021 відповідачем було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою. Під час формування спадкової справи, нотаріусом було виявлено рішення Липовецького районного суду від 12.05.2009 в справі за №2-94/09, за яким право власності на 1/3 частину вказаного будинку визнано за сином [PERSON] - [PERSON] . По наслідкам вказаного рішення суду [PERSON] при житті не звертався до Державного реєстратора про внесення даного рішення до реєстру, не виготовляв технічної документації на свою частку 1/3 в спадковому майні й жодних претензій з приводу його частки не пред`являв. [INFO] [PERSON] помер, але його спадкоємці за спадщиною не звертались. Також, відповідно до мотивувальної частини згаданого рішення суду, після смерті [PERSON] її спадщину прийняв ще один син [PERSON] , який помер [INFO] , але його спадкоємці за спадщиною батька в встановленому законом порядку не зверталися, а спадкова справа не заводилась. Зважаючи на той факт, що по наслідкам смерті спадкодавця, ніхто, окрім позивача, не заявив у встановленому законом порядку претензію на вищезгаданий житловий будинок, а тому після спливу шести місяців, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 15.03.2021 нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на частину житлового будинку, оскільки, нотаріусу не було подано відомості про родинні відносини між спадкодавцем та його братом [PERSON] та наявності рішення суду на іншого брата спадкодавця на 1/3 частини житлового будинку, які померли в різні часи, але їх спадкоємці за спадщиною батьків у встановленому законом порядку не зверталися. Позивач не погоджується зі вказаною постановою нотаріуса. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 13.04.2021 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також було витребувано від приватного нотаріуса матеріали спадкової справи заведеної на майно [PERSON] . Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано. Ухвалою суду від 07.07.2021 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання де справа розглядається по суті, позивач не з`явилася, однак з`явився її представник, який попри багаторазову неявку до суду відповідача - приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Башта-Бєляєвої М.О., не заперечував проти заочного вирішення справи. Суд, приймаючи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомленою не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подавала, а представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи вважав, що є усі достатні правові підстави для ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Ухвалою суду від 09.03.2022 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав частково та просив його задовольнити в частині скасування постанови приватного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.03.2021, що постановлена відповідачем, з аналогічних підстав, наведених у позовній заяві, а також відмовився від підтримання іншої частини позовної вимоги. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб [PERSON] та позивач були чоловіком та дружиною (а.с. 30 на звороті). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 31). Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON] , за життя її син [PERSON] прийняв від неї у спадок 1/3 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , однак у зв`язку зі своєю смертю не встиг оформити своїх прав на спадкове майно (починаючи з а.с. 36). Крім [PERSON] спадкоємцями [PERSON] були також двоє інших її синів [PERSON] та [PERSON] . Згідно з рішенням Липовецького районного суду Віннницької області у справі №2-94/09 від 12.05.2009 за [PERSON] визнано право на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку (а.с. 46-47). Щодо ж до третього сина [PERSON] , за вищевказаним рішенням суду відомо лише про те, що він також фактично прийняв спадщину своєї матері [PERSON] , однак не оформив її та помер [INFO] , а його спадкоємці (також згадані в рішенні син [PERSON] та дочка [PERSON] ) за спадщиною батька не зверталися. Таким чином, сини [PERSON] : [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] успадкували від своєї матері по 1/3 житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , при цьому сини [PERSON] та [PERSON] свої частки у спадковому майні не оформили, а за [PERSON] , відповідну частку було визнано судом. Позивач звернулася до приватного нотаріуса - відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно покійного чоловіка [PERSON] (а.с. 53). Надалі відповідачем було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 згаданого житлового будинку, успадкованого її чоловіком від його матері [PERSON] (а.с. 67). Разом з тим, позивач також звернулася до відповідача із заявою про видачу ще одного свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно покійного чоловіка [PERSON] , яке він нібито успадкував від свого брата [PERSON] , і який у свою чергу успадкував його від матері [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 69). Однак відповідачем було винесено постанову про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії від 05.03.2021 (а.с. 74-75). Позивач вважає незаконною згадану постанову приватного нотаріуса та просить суд її скасувати, а її представник у судовому засіданні підтримав таку позовну вимогу, але відмовився підтримувати іншу вимогу про зобов`язати приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця. Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). В силу вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Отже, з огляду на особливість предмету спору, позивачу в даному судовому процесі необхідно було довести чи дійсно відповідач, попри винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, все ж таки мала законні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно покійного чоловіка [PERSON] , а саме: на частину житлового будинку по [ADDRESS] , яку він нібито успадкував від свого брата [PERSON] і який у свою чергу успадкував її від матері [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав та й спадкоємці останнього відсутні. Разом з тим, суд вважає вимогу позивача про скасування постанови приватного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.03.2021 необґрунтованою, виходячи з наступних норм права та мотивів їх застосування. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, визначено ст. 49 Закону України «Про нотаріат» і він не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє, окрім факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, наявності підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, також обов`язково перевіряє склад спадкового майна. Крім того, виходячи з положень п.п. 4.12, 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково, серед іншого, перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Судом було встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно покійного чоловіка [PERSON] , а саме: на 1/3 житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , яке він нібито успадкував від свого брата [PERSON] , і який у свою чергу успадкував його від матері [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, відповідачем було винесено 05.03.2021 постанову про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Суд вважає обґрунтованими мотиви з яких виходила відповідач при винесенні постанови про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки позивач намагаючись успадкувати від свого чоловіка [PERSON] майно, яке той раніше нібито успадкував від свого покійного брата [PERSON] , не надала приватному нотаріусу доказів на підставі яких можна було б стверджувати, що її чоловік прийняв таку спадщину у встановлений законом спосіб. Натомість посилання позивача на те, що у мотивувальній частині рішення Липовецького районного суду Віннницької області у справі №2-94/09 від 12.05.2009 згадувалося про фактичне прийняття одним із синів [PERSON] - [PERSON] спадщини від своєї матері, та що дана обставина, за відсутності вимог спадкоємців останнього, могла свідчити про факт подальшого прийняття її [PERSON] через спільне проживання - суд вважає неприйнятним, оскільки в згаданому рішенні було визнано право власності на 1/3 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] за іншим братом [PERSON] , а не за [PERSON] . Крім того, зі згаданого рішення суду вбачається те, що сини [PERSON] : [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] успадкували від своєї матері по 1/3 житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , при цьому за [PERSON] відповідну частку було визнано судом, однак факт прийняття [PERSON] від свого брата [PERSON] успадкованої від матері частки житлового будинку таким рішенням суду не встановлено. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового процесу судом не встановлено. Отже відповідач, будучи нотаріусом була позбавлена можливості із поданих їй позивачем документів та витребуваних матеріалів спадкових справ перевірити прийняття [PERSON] спадщини від [PERSON] у встановлений законом спосіб, внаслідок чого, через незгоду позивача до неї як до приватного нотаріуса було подано позов. Натомість позивачу можна було б припустити, що в [PERSON] теж могли бути спадкоємці на його майно. Так, у рішенні Липовецького районного суду Віннницької області у справі №2-94/09 від 12.05.2009, на яке посилалась позивач, згадувалося про дітей [PERSON] , а саме: про сина [PERSON] та дочку [PERSON] , які, за відсутності заповіту батька, після його смерті є спадкоємцями першої черги за законом, а тому саме вони могли бути відповідачами у цій справі. Також, слід зазначити, що з цивільної справи вбачається, що спадкова справа на майно [PERSON] не заведена, а тому інформація про спадкоємців, про їх дії відносно спадкового майна відсутня. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1251 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, а також за відсутності фактів недотримання приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Башта-Бєляєвої М.О. Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України чи навіть порушення процедури здійснення нотаріальної дії, суд дійшов висновку, що вимога про скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.03.2021, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд враховує те, що у судовому засіданні представник позивача відмовився від підтримання іншої частини позовної вимоги щодо зобов`язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З огляду на зазначене суд відмовляє у вимозі про зобов`язання нотаріуса вчинити певні дії, оскільки порядок вчинення нотаріальних дій встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами чинного законодавства України. При цьому, ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту порушених прав, як зобов`язання нотаріуса вчинити певні нотаріальні дії. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, з огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу на її рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed