Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

У серпні 2021 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка) в особі її законного представника [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , законний представник відповідачки) про визнання права власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] (далі також - [PERSON] , спадкодавиця). Позов обґрунтований такими обставинами. Батьки позивачки [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого придбали квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира, спірне майно), право власності на яку було зареєстроване за [PERSON] . [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, спадщину після її смерті прийняла позивачка, яка на той час була малолітньою, у зв`язку з чим заява про прийняття спадщини від її імені подавалась батьком. Останній теж мав право на спадкування після смерті дружини, проте відмовився від прийняття спадщини на користь дочки. В рамках відкритої після смерті [PERSON] спадкової справи позивачці було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади та 1/3 частину іншої квартири, яка належала спадкодавці на підставі свідоцтва про право власності на житло. До складу спадщини входила також Ѕ частина спірної квартири, яка за нормами сімейного законодавства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте свідоцтво про право на спадщину на це майно не видавалось. Після смерті батька позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину спірної квартири, проте у вчиненні нотаріальної дії нотаріус відмовив пославшись на відсутність визначеної частки спадкодавця у спільному майні. Ухвалою від 12.08.2021 суд відкрив провадження за цим позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засіданні на 10.11.2021. 25.10.2021 від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника. 10.11.2021 суд постановив ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення справи в підготовче засідання на 25.01.2022. 29.11.2021 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяни Борисівни надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою від 25.01.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судове засідання на 28.02.2022. 22.02.2022 від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Законний представник неповнолітньої відповідачки [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації свого представника до суду не направив, пояснень щодо позову не подав. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 01.11.1985 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного акту цивільного стану громадян про шлюб від 07.04.2021, виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] у подружжя [PERSON] народилася дочка - позивачка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.05.2007 (повторним). На підставі договору-купівлі-продажу квартири від 03.11.1995 [PERSON] набув у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 39,6 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. 15.11.1995 право власності [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 3066. Виходячи із загального правила дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) та положень статті 5 ЦК України, яка визначає дію актів цивільного законодавства у часі, права і обов`язки щодо нерухомого майна виникають у момент його набуття, а тому правовий режим спірної квартири повинен регулюватися актами законодавства, які були чинними станом на 1995 р. Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. За приписами статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 23 цього Кодексу визначено, що майном, нажитим за час шлюбу подружжя розпоряджається за спільною згодою; при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з нормою статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Презумпція спільності майна подружжя та рівність часток дружини та чоловіка у праві власності на таке майно передбачена і нормами чинних на цей час Цивільного та Сімейного кодексів України (частина 3 статті 368 ЦК, статті 60, 63, 65, 70 Сімейного кодексу України). За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України),проте жодних заперечень проти позову та доказів на спростування спільності спірного майна суду не надано. Отже ураховуючи встановлений судом факт набуття спірної квартири у період зареєстрованого шлюбу [PERSON] з [PERSON] , ця квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частина 1 статті 1226 цього Кодексу визначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відтак умовою для переходу в порядку спадкування права власності на частку у спільному майні є належність спадкодавцеві такої частки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Отже після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі і право на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Стаття 1217 ЦК України закріплює існування двох видів спадкування: за заповітом або за законом. Заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила, а тому відповідно до положень частини 2 статті 1223, статей 1258, 1261 ЦК України право на спадкування після її смерті одержали спадкоємці за законом першої черги - її на той час малолітня дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , а чоловік [PERSON] відмовився від належної йому частки спадщини на користь дочки,що підтверджується свідоцтвами на спадщину за законом від 20.09.2009, виданими [PERSON] державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З. О., а саме: на грошові вклади з відсотками (запис у реєстрі за № 1-2521); на 1/3 частину квартири, розташована за адресою: [ADDRESS] (запис у реєстрі за № 1-2519). Перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців посвідчується свідоцтвом про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України, стаття 66 Закону України «Про нотаріат»), отримання якого є правом спадкоємця, водночас норма частини 1 статті 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Покладаючи на спадкоємців обов`язок отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законодавець тим самим забезпечує їх можливістю реалізовувати набуте право власності щодо успадкованого нерухомого майна. Судом установлено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину спірної квартири позивачці не видавалось. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 09.01.2021 позивачка звернулася до державного нотаріуса Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Трапезнікової З. О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину спірної квартири. 27.05.2021 державний нотаріус Трапезнікова З. О. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину спірної квартири з підстав неможливості виконання вимог статті 71 Закону України «Про нотаріат» щодо порядку визначення частки померлого у спільній власності. Норма статті 71 Закону України «Про нотаріат» визначає, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. За положеннями підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 292/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно підпункту 4.21. пункту 4 Глави 10 цього Порядку при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Аналіз змісту наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі оформлення правовстановлюючого документа на набуте у шлюбі нерухоме майно не на ім`я спадкодавця, нотаріус вправі визначити частку померлого у спільній сумісній власності лише за згодою другого з подружжя. Отже з огляду на той факт, що другий з подружжя та титульний власник спірної квартири [PERSON] помер, державний нотаріус цілком правомірно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину спірної квартири. З позовної заяви вбачається, що до спадкування після смерті [PERSON] закликані позивачка та його друга дочка [PERSON] , [INFO] ,народжена від [PERSON] (свідоцтво про народження (повторне) серії [NUMBER] від 13.01.2016), а відтак саме вона повинна відповідати за цим позовом. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частина 2 статті 16 ЦК України визначає основні способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належать визнання права, підставою для застосування якого є невизнання чи оспорення належного особі права іншою особою або відсутність у особи документів, що засвідчують приналежність їй права. Згідно зі статтею 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже ураховуючи, що позивачка [PERSON] після смерті матері на підставі закону успадкувала 1/2 частку спірної квартири, але не може отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно, і, відповідно, реалізувати набуте право власності щодо успадкованого нерухомого майна, а іншим шляхом захистити її право на отримання спадщини неможливо, вимоги позову про визнання права власності на успадковане майно суд визнає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. На підставі викладеного,

Outcome: approved