Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла її матір - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом. Прийняти спадщину по смерті матері вона не встигла у зв`язку з тим, що не знала, що їй потрібно звернутись в нотаріальну контору в шестимісячний строк. Окрім цього, заповіт знайшла серед фотографій у листопаді 2021 року. З врахуванням наведеного та на підставі ст. 1272 ЦК України просить визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. 30 грудня 2021 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому остання позову не визнала, зазначивши, що така причина пропуску позивачкою строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, як юридична неграмотність, не може бути підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, бо не свідчить про виникнення у неї перешкод для подання такої заяви у встановленому порядку. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 12 червня 2019 року у справі №562/713/18. Також вказала, що позивачці, як і відповідачці було достеменно відомо про існування заповіту, який був складений спадкодавцем у 2009 році. Крім того, відповідачка зазначила, що позивачка до неї, як спадкоємця, який прийняв спадщину, за письмовою згодою не зверталася, а тому вважає, що жодних прав, законних інтересів позивачки вона не порушила і не оспорила. За таких обставин, враховуючи безпідставність та необґрунтованість позову, просила в його задоволенні відмовити. 09 лютого 2022 року на адресу суду від позивачки [PERSON] надійшло заперечення на відзив в якому вона зазначила, що про існування спадкового майна та заповіту вона дізналася лише в листопаді 2021 року, тому і не знала, що їй необхідно звернутись в шестимісячний строк до нотаріуса з відповідною заявою. З огляду на це, просила твердження у відзиві позивача не брати до уваги, оскільки останній не спростував жодним чином наведенні факти у позовній заяві. 14 лютого 2022 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що позивачу добре було відомо про наявність заповіту померлої матері, однак вона не вважала за необхідне вчасно звернутись з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Також вказала, що суду при вирішенні даного спору, відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України, необхідно врахувати практику Верховного Суду, викладену у постановах від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17 та у постанові від 22 лютого 2021 року у справі №644/7785/19. Просила в задоволенні позову відмовити повністю через відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 13.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.02.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Зазначила, що їй не було відомо про наявність заповіту, тому просила надати їй додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила. Вважає, що позивачу було відомо про наявність заповіту і вона пропустила строк для прийняття спадщини без поважних причин. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається із заповіту від 26.10.2009 року [PERSON] заповідала [PERSON] та [PERSON] , у рівних частинах кожному, належний їй житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та все своє майно. До майна померлої [PERSON] [INFO] державним нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №223/2021, що підтверджується наданими суду копіями матеріалів спадкової справи та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру за № 67995448. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, подавши в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Водночас, спадкоємець [PERSON] - позивач у справі, подала заяву про прийняття спадщини 30.11.2021 р., тобто з пропуском строку для прийняття спадщини, у зв`язку з чим державний нотаріус Т. Островська постановою від 30.11.2021 року відмовила останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та роз`яснила останній право звернутись до суду. Згідно довідки Горохівської міської ради № 1295 від 29.11.2021 спадкодавець [PERSON] проживала одна в [ADDRESS] , в юридичному шлюбі не перебувала. Заповіт від імені [PERSON] , який посвідчувався 26.10.2009 за № 27, не змінено і не скасовано. Спадкоємцями за законом є дочка [PERSON] та дочка [PERSON] . Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] та позивача [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 20 травня 1968 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.02.1993 року, відповідно до якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Свої позовні вимоги [PERSON] фактично обґрунтовує тією обставиною, що не знала, що їй потрібно звернутись в нотаріальну контору в шестимісячний строк. Окрім цього, заповіт знайшла серед фотографій у листопаді 2021 року. Відповідач [PERSON] заперечує щодо надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини з тих підстав, що позивачці було відомо про наявність заповіту, при цьому остання посилається на відсутність поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини. При прийнятті рішення суд виходив з наступного. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України). Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Крім того, при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. До матеріалів справи позивачем долучено Повідомлення Горохівської державної нотаріальної контори від 29.11.2021 року, яким нотаріус проінформував [PERSON] про відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] [INFO] , що свідчить про виконання нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори після заведення спадкової справи свого обов`язку щодо сповіщення інших спадкоємців, визначеного ст. 63 ЗУ «Про нотаріат». Проте, таке повідомлення нотаріусом видане після спливу строку для прийняття спадщини. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем подано заяву про прийняття спадщини на наступний день - 30.11.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18. Враховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON] , дії нотаріуса, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, позивач має право на спадкування. Підстав усунення позивача від права на спадкування судом не встановлено. Суд вважає, що пропущення позивачем строку для прийняття спадщини не має стати причиною усунення його від права спадкування за заповітом. Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. Разом з тим, суд оцінює критично доводи відповідача [PERSON] про обізнаність [PERSON] про наявність заповіту, виданого спадкодавцем на його ім`я, оскільки такі твердження базуються виключно на припущеннях та всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ст. 76-81 ЦПК України, жодними належними, достовірними та допустимими доказами не обгрунтовані. Згідно ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Позивач просить судові витрати залишити за нею, а тому розподіл судових витрат у даній справі не здійснюється. Враховуючи вищенаведене, на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 1268-1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved