Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.12.2021 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом до [PERSON] , за вимогами якого просив стягнути з останньої на його користь борг за договором позики від 29.07.2021 року в розмірі 36000 грн, що складається з основного боргу 30000 грн та відсотків відповідно до розписки в сумі 6000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.07.2021 року він надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 грн, про що відповідач написала йому відповідну розписку, у якій зобов`язалась повернути борг до 15.10.2021 року. У зазначений термін відповідач борг не повернула, на прохання позивача про добровільну сплату боргу вона не відповідає, що змусило звернутись до суду з даним позовом (а.с.1-4). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.12.2021 року та копія позовної заяви з додатками були вручені 17.01.2022 року особисто відповідачу [PERSON] за зареєстрованою у встановленому порядку адресою її проживання (а.с.16,20), за наслідком чого відзиву на позоі відповідачка не подала, будь-яких інших клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від неї не надходило. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів. Позивачем [PERSON] 25.01.2022 року додатково подано до суду оригінал розписки [PERSON] від 29.07.2021 року. Заперечень проти встановленого судом порядку розгляду справи сторонами не заявлено. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами без повідомленням (виклику) сторін. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі змісту розписки від 29.07.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримала в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 грн, які зобов`язалась повернути не пізніше 15.10.2021 року в повному обсязі разом з відсотками в розмірі 5% від основної суми позики (а.с.22). Відповідно до копії рекомендованого листа від 17.11.2021 року позивач [PERSON] вимагав від відповідача [PERSON] повернути згідно розписки від 29.07.2021 року кошти в сумі 30000 грн протягом п`яти днів з дня отримання даної вимоги (а.с.8,9). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким із сторін не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог. У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно положень ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до змісту ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, стороною позивача підставою своїх позовних вимог вказано обставини того, що його права позикодавця були порушені невиконанням відповідачем особистих зобов`язань за договором позики, укладеного шляхом написання розписки від 29.07.2021 року. При цьому, відповідачем [PERSON] не заперечується факт написання нею даної розписки на користь позивача [PERSON] за фактом отримання нею у останнього у позику грошових коштів в сумі 30000 гривень. Таким чином, на підставі представлених позивачем доказів, судом встановлено, що відповідач [PERSON] прострочила виконання взятого на себе обов`язку щодо повернення в строк до 15.10.2021 року, термін якого вочевидь минув, позивачу [PERSON] отриманих за договором позики від 29.07.2021 року грошових коштів із загальною сумою боргу в сумі 36000 грн, що виник з вини позичальника та згідно представленого в обґрунтуванні позовної заяви розрахунку заборгованості складається з основної суми позики 30000 грн та 5% щомісячно від загальної суми боргу в сумі 6000 грн, відповідний розмір якого в межах заявлених позовних вимог, а саме за повних чотири місяці, обумовлений сторонами та визначається обмеженим у договорі позики строком повернення позичених коштів. Відповідач [PERSON] в порушення вимог договору позики та наведених норм цивільного закону, не виконала взятого на себе зобов`язання, позаяк нею не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним правочином згідно письмової розписки від 29.07.2021 року, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання, відтак суд приходить до висновку, що оспорювана сума неповернутої своєчасно позики із відсотками за користування позиченими коштами в загальній сумі 36000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає задоволенню повністю, так як заявлена до стягнення сума не суперечить вимогам закону та узгоджується з умовами договору позики. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Враховуючи, що позивачем на виконання вимог ч.1 ст.134 ЦПК України належно надано акт-розрахунок таких витрат, договір про надання правової допомоги від 11.11.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.12.2021 року про здійснену у розмірі 5000 грн оплату правової допомоги (а.с.10-12), що є співмірним із складністю справи та переліком і обсягом виконаних адвокатом процесуальних дій, які відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на складання та подання цих документів, є обґрунтованим, надто з огляду на відсутність їх заперечень чи спростувань стороною відповідача, суд приходить до висновку про необхідність компенсації витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним повністю позовним вимогам підлягають стягненню судові витрати в загальній сумі 5908 грн, що складаються із судового збору в розмірі 908 грн (а.с.5) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн (а.с. 12). Враховуючи викладене,

Outcome: approved