Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-24 00:00:00

У грудні 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла вищезазначена позовна заява про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , в цьому ж приміщенні зареєстрований відповідач, але не проживає, що порушує права позивача. Позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач відзиву, клопотань не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, власником вказаного будинку є позивач, що підтверджується зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, при цьому відповідач є сторонньою особою, не є родичем до позивача, не є членами її сім`ї, не проживає за цією адресою. Місце реєстрації відповідача підтверджується довідкою від 02.12.2021 року виданою виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області . Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР). У п.4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405,406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, не його членом сім`ї право на користування чужим майном може бути втрачено на вимогу власника цього майна на підставі ст. 391 ЦК, ст. 406 ЦК України. Оскільки відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте не є членом сім`ї позивача, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за вищевказаною адресою, оскільки таке зберігання чинить перешкоди для реалізації прав власника. Враховуючи, що позов задоволено, суд стягує понесені позивачем судові витрати на судовий збір з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved