Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Представник позивачки адвокат Булава М.А. звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що позивачка [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Почаївською державною нотаріальною конторою 29.11.2006 року, Р№2220. Ще одним власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] на підставі договору дарування Р№254 від 27.01.1990, виданого Кременецькою державною нотаріальною конторою. Однак з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.12.2021 за Р№ 9891390, їй стало відомо про те, що на 7/10 частин житлового будинку [ADDRESS] , накладено арешт на нерухоме майно, підстава обтяження - постанова про відкриття провадження № 16821046 від 22.01.2010 відділу ДВС Кременецького районного управління юстиції. Крім того, власником вищевказаного житлового будинку зазначений [PERSON] , який жодного відношення до даного нерухомого майна не має. На даний момент на виконанні у Кременецькому відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції відсутні виконавчі провадження відносно власників майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Посилаючись на те, що наявність цієї заборони перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд просить скасувати арешт даного нерухомого майна. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.02.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального провадження. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 23.03.2022 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак від її представника адвоката Булави М.А. надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак від представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Причини неявки суду невідомі. Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.2006, Р№2220, виданого державним нотаріусом Ковтунович О.П. вбачається, що 1/2 частина житлового будику [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 4506893 від 10.04.2006 на 7/10 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , накладено обтяження - арешт нерухомого майна, Р№981390 від 02.06.2010 за заявою відділу ДВС Кременецького районного управління юстиції на підставі постанови, ВП 16821046, 22.01.2010. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 4506893 від 10.04.2006, власниками: 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування, Р№254 від 27.01.1990, виданого Кременецькою державною нотаріальною конторою; 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Почаївською державною нотаріальною конторою 29.11.2006 року за Р№2220 є [PERSON] . З відповіді на запит адвоката Булави М.А. від 06.01.2022 вбачається, що 02.06.2010 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 23.03.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Надати копію ВП № 16821046 неможливо у зв`язку із знищенням даного виконавчого провадження 12.01.2016 відповідно до порядку роботи з документами в органах ДВС. Згідно перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 05.01.2022 на виконанні у відділі не перебуває виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] [INFO] жительки [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що власником 1/2 житлового будинку по [ADDRESS] є позивачка [PERSON] , власником 1/2 даного житлового будинку є [PERSON] . Вказаний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власник будинку [PERSON] жодного відношення до цього будинку не має, і арешт на вказане майно накладено безпідставно. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. На підставі вимог ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження майном. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 № 5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено належність позивачці майна, арешт на яке позбавляє її права вільно розпоряджатися своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності обтяжень, накладених на майно, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, законних підстав для продовження заборони відчуження майна судом не встановлено, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з нерухомого майна.

Outcome: approved