Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого структурного підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування вимог вказав, що згідно особового рахунку № [NUMBER] відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються їм в централізованому порядку з використанням внутрішньобудинкових систем за адресою: [ADDRESS] , де вони значаться зареєстрованими і є власниками квартири. Так як відповідачі належним чином не виконують своїх зобов`язань зі сплати послуг з теплопостачання, за ними у період з 01 жовтня 2017 до 01 січня 2021 утворилася заборгованість в розмірі 17526,04 грн. Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про теплопостачання», ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь вказану заборгованість, а також 3% річних в сумі 488,26 грн, інфляційні втрати в розмірі 1268,75 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі також в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнають частково, звертають увагу суду на період заявлених позовних вимог, визначений позивачем за межами строку позовної давності, і просять суд, застосувавши строк позовної давності, задовольнити вимоги позивача частково в межах строку позовної давності. Надавши оцінку спірним правовідносинам та дослідивши представлені позивачем докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст.ст.67,68 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно. Відповідно до п.п.5, 10 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію визначено ст.19 Закону України «Про теплопостачання». Згідно ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Недотримання вимог сторонами призводить до порушення зобов`язань. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , житлова площа якої складає 22,9 кв.м. (а.с.10). Квартира належить відповідачам на праві власності і підключена до об`єднаної системи централізованого опалення. Особовий рахунок № [NUMBER] оформлено на ім`я відповідача [PERSON] , що свідчить про існування між сторонами фактичних договірних відносин. Згідно наданих стороною позивача доказів, плата за послуги теплопостачання, розраховані з урахуванням актів підключення та відключення житлового будинку, в якому розташована квартира відповідачів, в період з 01.10.2017 до 01.01.2022 здійснювалася ними періодично та не в повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість за вказаний період становить 17526,04 грн. (а.с.11-12). Факт несплати послуг за вказаний період відповідачами [PERSON] і [PERSON] не оспорюється. Разом з тим, відповідачами заявлено письмове клопотання про застосування строку позовної давності при вирішенні питання стягнення з них заборгованості. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії ; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання 26.01.2022 року, тобто поза межами строку позовної давності. Поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності і стягнути з них в солідарному порядку на користь позивача заборгованість з послуг теплопостачання за період з 01 березня 2019 року до 1 січня 2022 року в сумі 11208,57 грн. Вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 01.10.2017 по 01.03.2019 задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як відповідачі прострочили виконання зобов`язань зі сплати послуг за теплопостачання, з них на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних в сумі 488,26 грн. за період з 01.05.2019 по 01.01.2022 та інфляційні втрати в розмірі 1268,75 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно сумі задоволених вимог в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, у розмірі 1835 грн 42 коп.

Outcome: partial