Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" (далі - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідача) на його користь 48742 грн. 51 коп. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 06.10.2014, згідно якої [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 500 грн., який в подальшому збільшився до 38500 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві. Позивач вважає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі і надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 1054 ст. ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 11.05.2021 за ним рахується заборгованість в сумі 48742 грн. 51 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 39532, 84 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 9209, 67 грн. Справа розглядається у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, про що повідомлені належним чином усі учасники. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належно. Представник відповідача - адвокат Рідченко М.В., згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 06.10.2014 відсутні відомості про те, що [PERSON] бажає отримати кредит чи кредитну картку. Також відсутні відомості про розмір кредиту, відсотки, пеню та строк надання кредиту. Дана анкета-заява не підтверджує факт отримання [PERSON] кредиту а АТ КБ «Приватбанк». Наданий позивачем Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Умови і Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а тому не можуть підтверджувати як факт отримання кредиту, так і дію тих тарифів, Умов і Правил та правовідносини, які виникли між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Поданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.10.2014 не є первинним бухгалтерським документом. Дані факти в сукупності не підтверджують факт укладення між позивачем і відповідачем кредитного договору. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем до суду надано позов та додатки до нього, згідно з якими [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав з АТ КБ «ПриватБанк» Анкету-заяву № б/н від 06.10.2014, в якій, зокрема, зазначено, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Відомості про те, що [PERSON] бажає отримати кредит чи кредитну картку, а також відомості про розмір кредиту, відсотки, пеню та строк надання кредиту в заяві відсутні (а.с. 11). Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 11.05.2021 прострочена заборгованість за кредитним договором становить 48742, 51 гривень. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, за правилами частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Натомість матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами та правилами банківських послуг, підписуючи заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у визначених банком розмірах і порядках нарахування. Роздрукована копія із електронного сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, адже Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово ним змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної заяви ті документи, що найбільш сприятливі для задоволення його позову. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач станом на 11.05.2021 має заборгованість в сумі 48742 грн. 51 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 39532, 84 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 9209, 67 грн. (а.с. 10-18). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог законодавства. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. До позовної заяви додано роздруківку витягу з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір. Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У зв`язку з викладеним, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування процентів, неустойки та штрафів у даному випадку є безпідставним. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц , які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно з п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За змістом Постанови Великої Палати ВС по справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Окрім того, позивачем в обґрунтування ціни позову до позовної заяви доданий лише розрахунок заборгованості, який не є первинним документом. Згідно вказаного розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06.10.2014, а також виписки по рахунку відповідача, в період з лютого 2015 року по вересень 2020 року [PERSON] погашено заборгованість за тілом кредита 120032, 93 грн., за простроченим тілом кредита 515, 14 грн., по нарахованим відсоткам 1367, 66 грн., по простроченим відсоткам 143, 78 грн., тоді як отримав від банку фактично лише 38500, 00 гривень готівки. Починаючи з жовтня 2020 року коштами Банку відповідач не користувався (а.с. 10-19, 67-79). Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Та обставина, що за час дії кредитних зобов`язань позичальником було сплачено більше кредитних коштів, аніж передбачено саме тими умовами кредитування, які підписані відповідачем, вказує про відсутність заборгованості за тілом кредиту та є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, суд приходить до висновку, що матеріали позову не містять доказів, які б давали суду підстави для прийняття обґрунтованого рішення щодо стягнення з боржника заявленої суми заборгованості, оскільки за час дії кредитних зобов`язань позичальником було сплачено більше кредитних коштів, аніж передбачено саме тими умовами кредитування, які підписані відповідачем. Окрім того, позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно зі ст.141 ЦПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed