Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

у вересні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є сторони у справі. З січня 2014 року позивачка разом з дітьми проживали окремо від відповідача за адресою: [ADDRESS] . 17.11.2020 р. позивач підписала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савченко С.А., якою надала згоду малолітнім дітям - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на поїздки до тимчасового окупованої території Автономної Республіки Крим в період з 20.11.2020 р. по 20.11.2021 р., з метою відпочинку та тимчасового перебування там у супроводі батька [PERSON] , або бабусі [PERSON] . У січні 2021 року між сторонами були обговорені умови дострокового повернення дітей додому, однак повернувся лише один син - [PERSON] , [INFO] . Старший син - [PERSON] , [INFO] , залишився з відповідачем, у зв"язку з чим заявою від 12 червня 2021 року [PERSON] , посвідченою приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савченко С.А., скасувала (відкликала) свою заяву від 17 листопада 2020 року . Позивач зазначає, що відповідач влаштував старшого сина на навчання в школу «Муниципальное бюджетное общеобразовательное учреждение Заозерненская средняя школа города Евпатории Республики Крым». На даний час відповідач готує документи для отримання російського громадянства. На думку позивача, такі дії свідчать про відсутність у відповідача наміру повернути старшого сина. За таких підстав, позивач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року визначено Голосіївський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду даної позовної заяви [PERSON] (а.с. 33) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.(а.с.45) Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києві від 16 листопада 2021 року зобов`язано посадових осіб служби у справах дітей Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (51925 м. Кам"янське Дніпропетровської області, просп. Свободи, 2/1) надати Голосіївському районному суду м. Києва висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 58) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року призначено розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. (а.с. 69) Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 14 травня 2021 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 11) 12 серпня 2014 року наодився [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 14 травня 2021 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 12) Позивач разом з дітьми проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 208 про проживання від 22 червня 2021 року. (а.с. 19) Згідно довідки № 68 від 17.06.2021р. малолітній [PERSON] , [INFO] , навчався в 4-В класі Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа № 5 ім. Г. Романової» Кам`янської міської ради. 17.11.2020 р. приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савченко С.А. псвідчена заява [PERSON] про надання згоди малолітнім дітям - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на поїздки до тимчасового окупованої території Автономної Республіки Крим в період з 20.11.2020 р. по 20.11.2021 р., з метою відпочинку та тимчасового перебування там у супроводі батька [PERSON] , або бабусі [PERSON] (а.с. 14) Позивач зазначає, що у січні 2021 року між сторонами були обговорені умови дострокового повернення дітей додому, однак повернувся лише один син - [PERSON] , [INFO] . Старший син - [PERSON] , [INFO] , залишився з відповідачем, у зв"язку з чим заявою від 12 червня 2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савченко С.А., позивач скасувала (відкликала) свою заяву від 17 листопада 2020 року . Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] відмовляється повернути старшого сина [PERSON] , [INFO] , з тимчасового окупованої території Автономної Республіки Крим. Зважаючи на інтереси малолітнього сина, а також враховуючи його вік, позивач вважає, що сину буде краще проживати разом з нею. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] "янському. [PERSON] працює спеціалістом з претензійної роботи в АТ КБ "Приват банк", де отримує заробітню платню. Згідно Акту проживання № 208 від 22.06.2021 р., складеному КП КМР «Добробут», за адресою: [ADDRESS] , проживають позивач [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту від 06 вересня 2021 року обстеження житлових умов проживання за вищевказаною адресою умови проживання є задовільними, для дітей облаштована окрема кімната із спеціальними місцями та місцями для навчання, діти забезпечені речами першої необхідності, сезонними речами, одягом, їжею. Згідно висновку від 30 листопада 2021 року № вих.-20/949, наданого виконавчим комітетом Кам"янської міської ради, рекомендовано визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , залишити на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини. (а.с. 62) Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю [PERSON] . Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, встановивши, що малолітня дитина вже досить тривалий час проживає разом із матір"ю, вважає необхідним визначити місце їхнього проживання саме разом з нею. Суд на час ухвалення судового рішення не встановили обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що фактично приведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на нього. Зважаючи на вік дитини, інтереси дитини, який проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, суд дійшов висновку, що для зміни місця їхнього проживання вагомих підстави відсутні. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір"ю, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає судовий збір.

Outcome: approved