Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-06 00:00:00

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 24 січня 2022 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 310/0201 від 14 січня 2020 року. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 січня 2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит № 310/0201. Згідно п. 2.1. Договору, банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом. У відповідності до умов Договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 24 січня 2022 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 50 779 гривень 43 копійки, з яких 37 766 гривень 62 копійки - заборгованість за основним боргом; 10 072 гривні 45 копійок - проценти за користування кредитом; 1 110 гривень 79 копійок - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та відсотків; 1 829 гривень 57 копійок - втрати від інфляції за не своєчасне погашення кредиту та відсотків від сплати яких відповідач ухиляється. З посиланням на ч. 2 ст. 1050 ЦК України позивач змушений звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку у зв`язку з неповерненням відповідачем чергової частини кредиту. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно клопотання просив розглядати справу у відсутність представника позивача. Відповідачка [PERSON] , яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14 січня 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 310/0201 (а.с.13-21). Відповідно до п.п.2.2, 2.3 вказаного Договору кредит надається на споживчі цілі в загальному розмірі 85 000 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення не пізніше 13 січня 2025 року (а.с.14). Підпунктом 2.4.1 Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. Зазначена процентна ставка є фіксованою. Відповідно до положень п.п. 3.3.1,3.3.2,3.3. всі платежі за договором здійснюються шляхом списання банком в договірному порядку коштів з поточного рахунку. Повернення Кредиту та сплата процентів здійснюються позичальником згідно з Графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення Кредиту, встановленого цим Договором. Позичальник зобов`язався здійснювати повернення Кредиту частинами в розмірах, зазначених в Графіку платежів (а.с.22-23) щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з січня 2020 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, списує в рахунок погашення основної суми боргу за Кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної Договором. Пунктом 3.9 Договору передбачено право Банку на вимогу про дострокове повернення Кредиту, а п. 8.1- 8.3 Договору передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав грошові кошти відповідачу, що підтверджується наданою до позову Випискою по картковому рахунку з якого судом з`ясовано, що відповідачка отримала кредитні кошти (а.с.28-43). Судом встановлено, що під час укладення договору відповідачці було відкрито рахунки для обліку основного кредиту, для обліку простроченого кредиту, для обліку нарахованих процентів, для обліку процентів та пені, а додані до позову доказі підтверджують рух коштів по вказаним рахункам (а.с.28-43). Відповідачка, в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконує. Заборгованість на час розгляду справи судом не погашена та згідно наданої суду Довідки щодо залишку заборгованості (а.с.81) станом на 24 січня 2022 року становить 50 779 гривень 43 копійки, з яких 37 766 гривень 62 копійки - заборгованість за основним боргом; 10 072 гривні 45 копійок - проценти за користування кредитом; 1 110 гривень 79 копійок - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та відсотків; 1 829 гривень 57 копійок - втрати від інфляції за не своєчасне погашення кредиту та відсотків. Також судом встановлено, що правовідносини сторін регулюються положеннями ЦК України. Так, згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п.2.4.1 п.2.4 укладеного між сторонами Договору про споживчий кредит № 310/0201, розмір процентної ставки складає 56 % річних за користування кредитними коштами , яка є фіксованою (а.с.13). Згідно ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Таке право на дострокову вимогу про погашення заборгованості також закріплено і в п. 3.9 Договору (а.с.16). Тому позивач має право на дострокове звернення з вимогою про погашення кредиту. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 8.3 Договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування Кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіривши розрахунки позивача в частині нарахованих процентів, пені, інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (кредитом), процентів за користування грошовими коштами, пені, 3% річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки розмір отриманого та не повернутого вчасно кредиту підтверджено матеріалами справи, а розмір відсотків за користування кредитними коштами, передбачений укладеним між сторонами Договором. Розмір нарахованих 3% річних, пені та інфляційних втрат передбачені положеннями ЦК України та укладеного Договору, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, узв`язку із задоволенням позову, судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідачку.

Outcome: approved