Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

До Пирятинського районного суду звернувся [PERSON] з уточненим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит-Капітал", в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М.14.05.2021, зареєстрований в реєстрі за № 38907, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит-Капітал" заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 12 810 грн, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.03.2020 він виявив, що його сім-карта за номером [NUMBER] заблокована, а пізніше йому стало відомо, що з його номеру було здійснено десять заявок для оформлення кредиту, вісім з яких було погоджено. Після цього він звернувся до Українського бюро кредитних історій з вимогою про надання інформації щодо оформлення ним кредитів чи спростування такої інформації. За результатами звернення було виявлено, що на його ім`я було оформлено вісім кредитів, серед яких і оформлення кредиту в ТОВ «Глобал Кредит», яке в подальшому відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Вважає, що дії невідомих осіб щодо оформлення на його ім`я кредитів мають склад кримінального правопорушення. У зв`язку з цим, звернувся до поліції з вимогою про відкриття кримінального провадження. Зазначає, що вказані гроші по кредиту він не отримував та ними не користувався, тому звертався до ТОВ «Глобал Кредіт» з вимогою анулювання вказаного кредитного договору. Внаслідок цього також звертався з позовом до суду з вимогою про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між ним та ТОВ «Глобал Кредіт». У листопаді 2021 року він отримав інформацію про наявність відносно нього постанови про відкриття виконавчого провадження, яка винесена на підставі виконавчого напису №38907, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 14.05.2021. Зазначає, що вважає дії відповідача неправомірними, виходячи з наступного. Відповідач вимогу про повернення всієї суми заборгованості не направив йому та доказів отримання даної вимоги надано не було. Зазначає, що не отримував письмової вимоги (повідомлення) від фінансової установи та відповідно не визнає розмірів заборгованості, нарахованої відповідачем, у тому числі відсотків та комісії, оскільки позбавлений будь-якої інформації зі сторони банку щодо кредитних зобов`язань. Пояснює, що не був проінформований про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім цього, вважає суттєвим той факт, що кредитна угода, на підставі якої було видано кредитні кошти не була нотаріально посвідченою, хоча відповідач не міг здійснювати виконавчий напис за відсутності нотаріально засвідченого кредитного договору. Враховуючи викладене, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню та виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі, викладені у позові вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М.14.05.2021 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 38907, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» невиплачених в строк грошових коштів, у розмірі 12 810 грн., якому ТОВ «Глобал Кредит» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № ГЛ/29-01 від 29.01.2021(а.с.55). Згідно вказаного виконавчого напису, заборгованість виникла за кредитним договором №001/20/029586 від 05.03.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Глобал Кредит». Відповідно до наданих приватним виконавцем Райдою О.С. документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» уклав 05.05.2020 договір фінансового кредиту №001/20029586 з позичальником [PERSON] (а.с.56). Тобто, із зазначеного свідчить, що заборгованість за кредитним договором № 001/20/029586 від 05.05.2020 у [PERSON] могла утвориться за невиконання умов договору перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит», однак виконавчий напис нотаріуса засвідчує заборгованість боржника перед ТОВ «Кредит-Капітал» та матеріали справи не містять підтверджуючих документів, що останнє є правонаступником первісного кредитора. 04.11.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. відкрито виконавче провадження на підставі заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» Донець В.В. про примусове виконання зазначеного вище виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 38907(а.с.19-20). Позивач вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчиняючи 14.05.2021 виконавчий напис № 38907 про стягнення з нього на користь ТОВ «Кредит-Капітал» заборгованості, не врахував та не перевірив безспірність заборгованості або іншої відповідальності позивача перед відповідачем, у зв`язку з чим звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. У частині першій статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року (справа № 757/24703/18-ц) зазначив, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно частини першої статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1. Зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Із доказів, наявних у матеріалах справи, убачається договір фінансового кредиту №001/20/029586 від 05.03.2020, на підставі якого був вчинений спірний виконавчий напис, не посвідчений нотаріально та навіть не підписаний кредитором та позичальником, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок зроблено ВП ВС у постанові від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору їх достатності, достовірності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону а, відтак, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1362 грн, що складається із 908 грн, сплачених при подачі позову та 454 грн, сплачених при подачі заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved