Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

21 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення частки та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . За життя батьком складено заповіт, посвідчений 18 серпня 2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1198, згідно якого останній заповів належну йому земельну ділянку площею 0,1105 га, кадастровий номер 2610197401190050014, для ведення особистого селянського господарства в селі Хриплин Івано-Франківської міської ради сину [PERSON] , а все інше належне йому майно дочці [PERSON] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Після його смерті відкрилася спадщина, яка, окрім зазначеної в заповіті земельної ділянки, склалася з 59/100 часток домоволодіння за номером [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,1013 га, кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована під домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Співвласником іншої частки домоволодіння, а саме: 41/100 часток домоволодіння за номером [ADDRESS] та цієї ж земельної ділянки була [PERSON] , яка померла [INFO] , та спадкоємцем якої є її мати [PERSON] , яка прийняла спадщину на вказану частину домоволодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2013 року. 01 жовтня 2021 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: 59/100 часток домоволодіння за номером [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок, житловою площею 38,7 кв.м, загальною площею 77,1 кв.м, зазначений у плані під літерою «А», літня кухня, зазначена в плані під літерою «Б», два сараї, зазначені в плані під літерами «В», «Г», гараж, зазначений в плані під літерою «Д», вбиральня, зазначена в плані під літерою «Ж», колодязь, зазначений в плані за № 1, ворота, зазначені в плані за № 2, огорожі, зазначені в плані за № 3, № 4, № 5. Право власності на вказану частку домоволодіння зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 01 жовтня 2021 року. Крім того, постановою Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. від 01 жовтня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1013 га, кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, що належала [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , на праві спільної сумісної власності. За таких обставин позивач просить визначити, що розмір частки на земельну ділянку площею 0,1013 га, кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а саме: за співвласником [PERSON] , померлого [INFO] , 59/100 частин земельної ділянки; за співвласником [PERSON] , померлої [INFO] , 41/100 частин даної земельної ділянки; визнати за позивачем право власності на 59/100 частин земельної ділянки площею 0,1013 га, кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2021 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі та слухати справу без її участі. У судове засідання відповідач не з`явилася, але надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розгляд справи здійснювати без її участі. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.9). 18 серпня 2014 року [PERSON] складений заповіт, відповідно до якого належну йому земельну ділянку площею 0,1105 га, кадастровий номер 2610197401190050014, для ведення особистого селянського господарства в селі Хриплин Івано-Франківської міської ради заповідає сину [PERSON] , а все інше належне йому майно дочці [PERSON] (а.с.10). 01 жовтня 2021 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: 59/100 часток домоволодіння за номером [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок, житловою площею 38,7 кв.м, загальною площею 77,1 кв.м, зазначений у плані під літерою «А», літня кухня, зазначена в плані під літерою «Б», два сараї, зазначені в плані під літерами «В», «Г», гараж, зазначений в плані під літерою «Д», вбиральня, зазначена в плані під літерою «Ж», колодязь, зазначений в плані за № 1, ворота, зазначені в плані за № 2, огорожі, зазначені в плані за № 3, № 4, № 5 (а.с.11). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, домоволодіння за номером [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок, житловою площею 38,7 кв.м., загальною площею 77,1 кв.м., зазначений у плані під літерою «А», літня кухня, зазначена в плані під літерою «Б», два сараї, зазначені в плані під літерами «В», «Г», гараж, зазначений в плані під літерою «Д», вбиральня, зазначена в плані під літерою «Ж», колодязь, зазначений в плані за № 1, ворота, зазначені в плані за № 2, огорожі, зазначені в плані за № 3, № 4, № 5, на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , розмір частки 59/100 (а.с.12). 10 жовтня 2013 року Приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Любінець О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] , 1992 року народження, яка померла [INFO] , є її мама [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 41/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями за [ADDRESS] , що становить: літ. «А» житлова 1-3 площею 19,3 кв.м, гараж-літ «Д» (а.с.13-14). Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №841544 від 30 липня 2008 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення 17 сесії 5 демократичного скликання Хриплинської сільської ради від 21 березня 2008 року № 17-3/2008 є співвласниками земельної ділянки площею 0,1013 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.15). 01 жовтня 2021 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку за заповітом, оскільки частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1013 га, кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, не визначені, домовленостей про визначення часток чи про зміну розміру часток між померлим та іншим співвласником не було. Крім того, частки у праві власності на домоволодіння не співпадають з частками на земельну ділянку, на якій воно розташоване (а.с.16). Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 2021 рік, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 132 302,66 грн (а.с.17). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частина перша статті 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини першої статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно з вимогами статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Стаття 358 Цивільного кодексу України зазначає порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У відповідності з вимогами частини першої статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами першою-другою статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Відповідно до пункту г частини першої статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду. Відповідно до частини першої-другої статті 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Стаття 1225 Цивільного кодексу України встановлює правила спадкування права на земельну ділянку. Так, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Стаття 377 Цивільного кодексу України передбачає, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно частини першої-другої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. У випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт (частина сьома статті 120 Земельного кодексу України). Судом встановлено, що договір про спільну часткову власність на земельну ділянку площею 0,1013 га, кадастровий номер 2610197401:19:004:0079, що є спільною сумісною власністю, за життя [PERSON] та [PERSON] укладено не було, а тому єдиним способом визначити частки у праві спільної сумісної власності є звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 59/100 часток домоволодіння за номером [ADDRESS] , а відповідач - власником 41/100 частини вказаного домоволодіння. Згідно частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки така заява відповідача про визнання позову не суперечить фактичним обставинам у справі. Виходячи із вищевикладеного, суд, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, а також ту обставину, що позивач є власником 59/100 часток, а відповідач - власником 41/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, доходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41, 129 Конституції України, статей 15, 16, 316-319, 355, 358, 368, 377, 1215-1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, статей 86, 87, 89, 120 Земельного кодексу України,

Outcome: approved