Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

У січні 2022 року в інтересах [PERSON] звернувся до суду ії представник адвокат Шалару О.І. з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач, 24.07.2020 року за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстровим №2483, передав право власності на вищевказану квартиру позивачці, однак при цьому від зняття з місця реєстрації у вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] , відповідач відмовився. Жодного дозволу на проживання відповідача у спірній квартирі позивачка не давала, договорів оренди, найму тощо, з ним не укладала. При цьому відповідач не є членом сім`ї позивачки відповідно до ст. 3 СК України. На даний час позивачка не може в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, тому єдиним способом захисту прав позивачки є звернення до суду для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі. Ухвалою суду від 09.02.2022 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки та позивачка в судове засідання не з`явилися, представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, дослідивши матеріали справи та вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., за реєстровим № 2483 (а.с. 3-4). Вказана квартира в цілому була зареєстрована за позивачкою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2131211448104, номер запису про право власності/довірчої власності: 37474555, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2020 року №217740478 (а.с.5). У відповідності до відповіді виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 24.01.2022 року №518/03.01-26, фізична особа [PERSON] , [INFO] , за реєстраційним обліком не значиться у Первомайській територіальній громаді Миколаївської області (а.с. 12). З 24.07.2020 року відповідач змінив місце свого мешкання та не проживає в даній квартирі, місце його знаходження не відоме, зв`язку з ним позивач не підтримує. До домової книги відповідачем досі не внесено відмості про зняття з зареєстрованого місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Добровільно знятися з місця реєстрації відповідач відмовився. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] було зареєстровано у квартирі як її колишній власник, між позивачкою та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням у квартирі, останній не є членом сім`ї позивачки як нового власника, не проживає та не користуються зазначеним житловим приміщенням у квартирі майже 2 років, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Враховуючи викладене, та

Outcome: approved