Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-20 00:00:00

21 лютого 2022 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до органа місцевого самоврядування в особі Жовтоводської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті їх матері [PERSON] , [INFO] , відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Придніпровською товарною біржею в м. Жовті Води 26 серпня 1998 року за реєстраційним № 39 та зареєстрованого Жовтоводським бюро технічної інвентарізації 31 серпня 1998 року за реєстровим № 4096, про що зроблено відповідну відмітку у вказаному договорі купівлі-продажу нерухомого майна та у домовій книзі на будинок. У встановлений законом строк позивачі звернулись до державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини. На підставі даних заяв державним нотаріусом Морозюком О.В. було зареєстровано спадкову справу у спадковому реєстрі за №67887835 (номер у нотаріуса 164/2021). Позивачі зазначають, що крім них спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є також її син [PERSON] , який не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті їх матері. Однак, 03 лютого 2022 року в.о. державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори Тімошиной О.В. надано роз`яснення щодо вчиненні нотаріальних дій, яким позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Причиною відмови вказано не подання відповідних документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Позивачі зазначають, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує їх право на спадкування за законом та набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за захистом якого вони змушені звернутись до суду. Разом з тим, позивачі вважають, що будучи спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] , своєчасно прийняли спадщину, звернувшись із заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса Морозюка В.О. Також вказали, що на даний час користуються та розпоряджаються спадковим майном, але юридично не можуть оформити свої спадкові права, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на будинок, які б підтверджували право власності померлої [PERSON] на дане майно. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні участі не приймали, при цьому надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача подав письмове клопотання, де просив розглянути цивільну справу без участі представника Жовтоводської міської ради за наявними у справі документами. Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що [INFO] в місті Жовті Води Дніпропетровської області у віці 75 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 березня 2021 року (а.с. 11). За життя [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Придніпровською товарною біржею в м. Жовті Води 26 серпня 1998 року за реєстраційним №39 та зареєстрованого Жовтоводським бюро технічної інвентарізації 31 серпня 1998 року за реєстровим № 4096, на праві власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,60 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., про що зроблено відповідну відмітку у вказаному договорі купівлі-продажу нерухомого майна та у домовій книзі на будинок(а.с. 12, 13). Факт належності на праві власності [PERSON] , житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією технічного паспорту на будинок (а.с. 15-17). Із копій свідоцтв про народження вбачається, що померла є матір`ю позивачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18, 19). При цьому дошлюбне прізвище [PERSON] - « [PERSON] » (а.с. 30). Будучи спадкоємцями першої черги за законом, [PERSON] та [PERSON] , у встановлений законом строк, 29 червня 2021 року звернулись до державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті матері [PERSON] . На підставі їхніх заяв держаним нотаріусом заведена спадкова справа №167/2021, відомості про яку внесені до спадкового реєстру за №67887835 (а.с. 21). Однак, 03 лютого 2022 року в.о. державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори Тімошиной О.В. надано роз`яснення щодо вчиненні нотаріальних дій, яким позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Причиною даної відмови держаний нотаріус вказав те, що останніми не подано відповідних документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно, які необхідні для вчинення нотаріальних дій (а.с. 22). Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки Договір купівлі-продажу, зареєстрований Придніпровською товарною біржею, в м. Жовті Води 26 серпня 1998 року за реєстраційним № 39, був укладений до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, положення даного Кодексу не підлягають застосуванню до відносин щодо дотримання форми та дійсності вказаного Договору купівлі-продажу. До вказаних відносин повинні застосовуватись норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) та спеціального законодавства, чинного на дату виникнення цих відносин. Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Однак, разом з тим, при укладенні Договору купівлі-продажу сторони керувались положеннями Закону України «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ в редакції, яка діяла на час укладання цього договору в 1998 році. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» (у редакції 1991 року) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) та Законом України «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ, тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, на момент укладення та реєстрації Договору купівлі-продажу на товарній біржі слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року за № 1956-ХІІ, а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. Отже, спадкодавець [PERSON] правомірно набула право власності на вказаний будинок, який після її смерті увійшов до складу спадщини. В силу вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В справі маються достатні докази, які свідчать про те, що після смерті [PERSON] , спадщину після неї прийняли її діти [PERSON] та [PERSON] . Однак, зважаючи на ту обставину, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав ненадання спадкоємцями відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості оформити спадкове майно на себе через нотаріальну контору. Разом з тим, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачів підтверджені належними письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved