Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

22 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Наталія Іванівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] у віці 74 років, про що зроблено відповідний актовий запис №52 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 18.05.2021 року Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Згідно довідки №2585 від 12.11.2021 року, виданої Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» [PERSON] , жителю села Стоянів про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] і на день смерті в одному будинку зареєстрованих осіб немає. Як вбачається після смерті спадкодавця - [PERSON] , спадщина не була прийнята шляхом спільного проживання, оскільки на момент смерті спадкодавця не було осіб, які з нею проживали або були зареєстрованими. Згідно із Заповітом, посвідченим Комарницькою Н.І., приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області від 06.04.2021 року, зареєстрованим в реєстрі за №585, вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і на що за законом вона матиме право, та все те, що буде належати їй на день смерті заповіла [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67306203 від 15.11.2021 року, виданої Приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація у спадковому реєстрі відсутня, тобто спадкова справа не відкривалася, а жоден документ про отримання спадкового майна не видавався. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась спадщина (відкрилась спадщина) у вигляді наступного майна, зокрема: - житловий будинок, який складається з 2-х житлових кімнат, кухні, 2-х коридорів, санвузла, 2-х кладових - загальною площею 59,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4623910100:01:003:0087, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0849 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4623910100:01:003:0088, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач не звернувся у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування Заповіту від спадкодавця, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця - [PERSON] не заводилася, а тому відповідно не були здійсненні повідомлення та виклики спадкоємця за заповітом. Про наявність заповіту від [PERSON] позивач дізнався від відповідача - [PERSON] , оскільки саме відповідач у листопаді 2021 року наводила лад у будинку померлої мами - [PERSON] та серед документів, які належали покійній мамі відповідача знайшла Заповіт на онука - [PERSON] . Відповідачем було виявлено, що незадовго до своєї смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , склала заповіт 06.04.2021 року в користь свого онука - [PERSON] , про що останньому та іншим членам сім`ї не було відомо, а спадкодавець не встигла повідомити про це позивача. З моменту отримання заповіту позивач одразу звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме 15.11.2021 року, однак термін подання такої заяви закінчився 10.11.2021 року, про що позивач отримав відмову. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Оскільки позивач не може реалізувати свої майнові права, як спадкоємець у позасудовому порядку, у нього виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить суд визначити для позивача додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-11). 22 листопада 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.32). Учасники справи в підготовче засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити (а.с.46). Відповідач також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає повністю (а.с.41). Приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Н.І. подала до суду клопотання про розгляд справи без її присутності. Заперечень проти позову не має (а.с.40). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 18.05.2021 Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.16). Після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] залишилося таке спадкове майно: - житловий будинок, який складається з 2-х житлових кімнат, кухні, 2-х коридорів, санвузла, 2-х кладових, загальною площею 59,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1450, виданого та посвідченого Луців І.П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27820472 від 08.10.2014 (а.с.23,26); - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4623910100:01:003:0087, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1451, виданого та посвідченого Луців І.П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27830740 від 08.10.2014 (а.с.24,27); - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0849 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4623910100:01:003:0088, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27834882 від 08.10.2014 (а.с.25). Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджують наступні документи: - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 22 квітня 1969 року, з якої констатовано, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Стоянів Радехівського району Львівської області; - копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 30 січня 1988 року, виданого Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідно до якого [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб 30.01.1988 року та після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловіку - [PERSON] та дружині - [PERSON] ; - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 07 березня 1991 року, з якого видно, що [PERSON] народився [INFO] в с. Стоянів, Радехівського району Львівської області, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.17,18,19). Згідно довідки №2585, виданої 12.11.2021 Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство», встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] і на день смерті в одному будинку зареєстрованих осіб немає (а.с.20). З копії Заповіту, посвідченого Комарницькою Н.І., приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області, 06 квітня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №585, видно, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і на що за законом я матиму право, та все те, що буде належати мені на день смерті заповідаю [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків: [NUMBER] ) [INFO] , що зареєстрований в [ADDRESS] » (а.с.21). Відповідно до копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 24 грудня 2007 року Радехівським РВ ГУ МВС України у Львівській області, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] (а.с.12-15). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67306203 від 15.11.2021, видно, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не відкривалася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.22). З копії листа №386/02-14 від 15.11.2021, констатовано, що приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Н.І., роз`яснила позивачу, що відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України [PERSON] , вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] і на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , оскільки протягом строку встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву для прийняття спадщини, проте може подати заяву про прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, або у випадку визначення йому судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.28). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, відсутність інформації про смерть спадкодавця тощо. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження № 61-14038св20). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2021 року у справа № 644/7785/19 (провадження № 61-13562св20). Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що законодавець встановив шестимісячний строк для прийняття спадщини, не маючи на меті безумовне позбавлення спадщини спадкоємців, які бажали її прийняти, але за певних обставин пропустили цей строк. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не проживав зі спадкодавцем на момент смерті, не є спадкоємцем першої черги за законом, а тому об`єктивно не міг знати про наявність на його ім`я заповіту, та врахувавши, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, суд дійшов висновку про задоволення позову. У зв`язку з клопотанням представника позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved