Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредить Фінанс» (далі - відповідач) про визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.10.2020 року оформив заявку про отримання кредиту на офіційному сайті відповідача та отримав кредит у розмірі 7 000 грн. Вказує, що свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Згодом відповідач звернувся з повідомлення про виконання зобов`язання за кредитним договором. Не розуміючи звідки взялася заборгованість, звернувся до відповідача з проханням надати кредитний договір та інформацію щодо заборгованості, проте у встановлений законом строк відповіді не отримував. Зазначає, що не підписував ані фізично ані накладенням ЕЦП жодного кредитного договору, а також заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі. У зв`язку з цим, посилаючись на положення ст. 203 ЦК України вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним. Крім того, позивачем разом з позовною заявою подано до суду клопотання про витребування доказів у ТОВ «Укр кредит Фінанс», а саме: кредитний договір укладений між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс та графік розрахунків, що є невід`ємною частиною договору в електронному вигляді, а також заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 14-16). Ухвалою суду від 10.03.2021 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження без виклику сторін (а.с. 20-21). Також, ухвалою суду від 10.03.2021 року у ТОВ «Укр кредит Фінанс» витребувано оригінал електронного доказу, який підтверджує укладення кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме: кредитний договір та графік розрахунків, що є невід`ємною частиною договору в електронному вигляді (а.с. 22-23). Повідомленням суду від 09.03.2021 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного спрощеного провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 24). 30.06.2021 року від представника відповідача Васільєвої Т.В. надійшла заява, відповідно до якої повідомляють, що ухвалою суду від 10.03.2021 року витребовується кредитний договір укладений між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», проте між позивачем та відповідачем було укладено 25 договорів. Тому, у відповідача відсутня інформації який кредитний договір витребовується та оскаржується позивачем (а.с. 29) Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 4 вказаної статті Кодексу у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено кредитний договір. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Як визначено у ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як визначено у ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Як визначено у ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, чинним законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено у ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Доводи позивача про те, що кредитний договір ним не підписувався ані фізичні ані накладенням ЕЦП є безпідставними, оскільки не доведені належними доказами у справі. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору у відсутності обов`язкових документів, передбачених законом, не надав суду ані копію договору, ані відповідних доказів на підтвердження викладених в позові обставин. Крім того, позивачем не надано підтвердження про неможливість самостійного отримання вказаних доказів та не долучено доказів щодо вчинення будь-яких заходів, спрямованих на отримання вказаних документів. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення встановленого ст. 81 ЦПК України обов`язку позивач не надав суду належних, достатніх та допустимих доказів недійсності спірного договору. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивача не довів обставини, на які він посилалася, а доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed