Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

11 січня 2022 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» заборгованість по заробітній платі за березень - грудень 2019 року, січень лютий 2020 року, січень - жовтень 2021 року в сумі 153530,12 гривень та одноразову допомогу відповідно до п. 8.10 Колективного договору в розмірі 54027,50 гривень. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 04.07.2012 року по 25.11.2021 року перебував в трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська». З кінця 2019 року заробітна плата відповідачем сплачується з грубим порушенням строків передбачених ст. 115 КЗпП України, тому 11.12.2021 року він звернувся з відповідною заявою з проханням в найкоротший термін погасити заборгованість та надати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі за 2019, 2020 та 2021 роки. Відповідачем своєчасно, не надано остаточного розрахунку, не виплачені належні суми та не надано довідку. Згідно табуляграм,\~долучених о\~матеріалів справи\~заборгованість по\~заробітній платі\~склала суму\~153530,12\~гривень,\~а також одноразова\~допомога відповідно\~до п.\~8.10\~Колективного договору\~в розмірі\~54027,50\~гривень.\~ (а. с. 1-3). Ухвалою суду від 14.01.2022 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. (а. с. 66) 04.02.2022 року ДП «ВК «Краснолиманська» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги безпідставними та необґрунтованими. Позивачу нараховано наступні суми, що підлягають сплаті: заробітна плата за грудень 2019 року 195,09 гривень, за січень 2020 року 2817,31 гривень, за лютий 2020 року 5319,72 гривень, за березень 2020 року 5221,52 гривень, за квітень 2020 року 4307,16 гривень, за квітень 2021 року 830,08 гривень, за травень 2021 року 2986,44 гривень, за липень 2021 року 4171,04 гривень, за серпень 2021 року 2433,11 гривень, а всього 28281,50 гривень (після утримання обов`язкових податків та зборів). Табуляграми, надані позивачем, не свідчать про сплату чи не сплату йому заробітної плати, а лише про суми проведених нарахувань. Крім того, щодо вимог Позивача про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 54027,50 гривень ним зазначено, що згідно п. 8.10 Колективного договору відповідач повинен виплатити йому одноразову допомогу у розмірі п`ятимісячного середнього заробітку, оскільки його стаж на підприємствах вугільної промисловості складає понад 30 років. ДП «ВК «Краснолиманська» зазначає, що підприємство належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, тому бланки форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний доход) за 2020 рік за 9 місяців 2021 року, чітко відображає інформацію про доходи, витрати і фінансові результати діяльності ДП «ВК «Краснолиманська» і є достовірною інформацією, надається згідно п. 9.3 Статуту, яка відображає, що дійсно за 2020 року та за 9 місяців 2021 року у ДП «ВК «Краснолиманська» прибутку не було, в графі «прибуток» зазначено пропуск, що на момент звільнення Позивача (ІІ півріччя 2021 року) з підприємства (25.11.2021 року) працювало збитково. Не мало фінансової змоги акумулювати взагалі будь які кошти. Умови п. 8.10 Відповідачем, згідно заявленої вимоги, на момент звільнення позивача 25.11.2021 року, не могли бути виконані, бо як зазначено в п. 8.10 колективного договору єдиноразова вихідна допомога (в розмірі 5 місячного середнього заробітку у зв`язку із звільненням на пенсію проводиться за рахунок прибутку підприємства. Відповідач нарахував Позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків, що вказує на виконання відповідачем обов`язкових вимог Галузевої Угоди. Єдиноразова вихідна допомога у зв`язку із звільненням по виходу на пенсію, була нарахована у розмірі 32414,13 гривень та виплачена Позивачу на його банківський рахунок декількома платежами у повному обсязі в сумі 26093,37 гривень (після утримання обов`язкових податків та зборів) (а.с. 69-70) \~ \~ \~ \~ Правом подати відповідь на відзив [PERSON] не скористався. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивачем [PERSON] суду адресовано заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримано, просить ухвали рішення на підставі письмових матеріалів у справі. Представник відповідача ДП ВК «Краснолиманська» Ященко А. В. (уповноважена довіреністю) подала заяву про розгляд справи без її участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно записів в трудовій книжці серійний номер [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 04.07.2012 року по 25.11.2021 року на посаді електрослюсаря по ремонту обладнання 4 розряду, а з 25.06.2015 року переведений електрослюсарем (слюсарем) черговим та по ремонту обладнання 5 розряду. Звільнений 25.11.2021 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. (а. 9-11) Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що заробітна плата підприємством відповідача сплачується з грубим порушенням строків передбачених ст. 115 КЗпП України, розрахунок з ним своєчасно не проведено. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі. Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. З матеріалів справи вбачається, що ДП «ВК «Краснолиманська» має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати, що підлягають сплаті: за грудень 2019 року 195,09 гривень, за січень 2020 року 2817,31 гривень, за лютий 2020 року 5319,72 гривень, за березень 2020 року 5221,52 гривень, за квітень 2020 року 4307,16 гривень, за квітень 2021 року 830,08 гривень, за травень 2021 року 2986,44 гривень, за липень 2021 року 4171,04 гривень, за серпень 2021 року 2433,11 гривень, а всього 28281,50 гривень (після утримання обов`язкових податків та зборів) (довідка №77 від 01.02.2022 року), (а. с. 73) Крім того, згідно довідки №84 від 01.02.2022 року позивачу [PERSON] при звільненні було нараховано виплату на пенсію (3-х місяців) у сумі 32414,13 гривень, після утримання обов`язкових податків та зборів сума до сплати склала 26093,37 гривень. Вказана сума була перерахована на банківський рахунок позивача 16, 24, 28 грудня 2021 року. (а.с. 75) Відомості досліджених бухгалтерських довідок позивачем [PERSON] не оспорено, доказів, які б спростовувалися зазначені підрахунки не надано. Таким чином, загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати станом на 01.02.2022 року складає 28281,50 гривень. Сума належних виплат (складові нарахованого заробітку) мала бути виплачена [PERSON] роботодавцем ДП «ВК «Краснолиманська» в строк, передбачений ст. 115 КЗпП України. За таких обставин, безпідставними є доводи відповідача в частині невиплати нарахованих сум при звільненні з причини не звернення позивача в будь-який спосіб (усно до бухгалтерії, письмово до керівництва) з вимогою про проведення розрахунку. Заробітна плата в розумінні норм ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» не є відповідальністю за порушення строків виконання зобов`язань, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП України), компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України), вихідна допомога (ст. 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків розрахунку при звільненні. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, - суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] підлягає заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 28281,50 гривень, з урахуванням вже здійсненого відповідачем утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів з цієї суми. В іншій частині заявлених позовних вимог суд відмовляє з причин проведеної виплати вихідної допомоги в повному обсязі та відсутності підстав для виплати одноразової допомоги відповідно до п. 8.10 Колективного договору через відсутність прибутку на підприємстві. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Так, ДП «ВК «Краснолиманська» у відзиві на позовну заяву жодним чином не спростовано, що невиплата [PERSON] належних сум заробітку не пов`язана з винною поведінкою роботодавця. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, - суд враховує, що згідно матеріалів справи ДП «ВК «Краснолиманська» має перед [PERSON] обов`язок по виплаті заробітної плати згідно бухгалтерської довідки про заборгованість, де суми відображено вже з урахуванням проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати звільнений відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли. Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 992,40 гривень (відповідно до дати звернення до суду). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 47, 115 КЗпП України,

Outcome: partial