Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

05.11.2019 року до Бабушкінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська звернулась\~із позовною\~заявою [PERSON] \~до Департаменту\~житлового господарства\~ДМР в якій прохала визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своєї повної заяви посилалася на те, що рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 24 жовтня 2013 року за № 369 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при районній у місті раді внесено зміни в пункт 1.4.2 рішення райвиконкому від 19.07.2013 року № 249 у зв`язку з допущеною помилкою та викладеного в наступній редакції: «1.4.2. Разобладнати та приєднати звільнені житлові приміщення: звільнену кімнату площею 12,5 кв. м. в квартирі [ADDRESS] , дозволити використовувати як підсобне приміщення гр. [PERSON] , яка проживає в цій квартири; вважати квартиру [ADDRESS] , де проживає [PERSON] житловою площею 32,3 кв. м. загальною 63,1 кв. м. Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.02.2019 року за номером 3/9-513, було відмовлено позивачу в розгляді звернення «про приватизацію» квартири [ADDRESS] з наступних причин: 1) Надана копія рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 не засвідчена належним чином. 2) згідно довідки КП «ДМБТI» ДОР від 20.11.2018 № 17506 відсутні відомості про приведення у відповідність часткового співвідношення між співвласником нерухомого майна за вищевказаною адресою після перепланування. 3) Відсутні відомості про зміну статусу підсобного приміщення площею 12,5 на житлове. 4) Відсутні відомості про реєстрацію та документ що підтверджує невикористання [PERSON] житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з 01.01.1993 року по 24.07.2000 року. Позивач зазначає, що вищезазначені обставини ґрунтуються лише на відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради від 20.11.2018 року за № 17-506, у якому зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок лiт. А-2) станом на 31.12.2012 року, відомості про наявність самочинного переобладнання квартири станом на дату проведення останньої інвентаризації, а саме 25.05.2011 року, відсутні. Згідно відомостей, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи у 2006 році згідно рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 17.03.2006 року № 257 «Про узаконення перепланування у квартирі [ADDRESS] » перепланування у вище зазначеній квартирі було узаконено. В той же час, згідно акту інженера з інвентаризації нерухомого майна від 22.04.2019 року, під час проведення інвентаризації було встановлено, що згідно рішення Бабушкінської районної ради від 17.03.2006 № 257 «Про узаконення перепланування», за адресою: [ADDRESS] , перепланування було узаконено, однак помилково не зазначено поверх перебудови. У зв`язку із цим, підстав для відмови позивачу в приватизації квартири відсутні. Враховуючи вище зазначене, позивач прохає визнати право власності за нею на квартиру [ADDRESS] , яка складається з: 1,3,9 коридори:3,4 кв.м., 1,6 кв.м., 5,3 кв.м. відповідно, 2- туалет: 1,8 кв.м., 4- кухня: 3,3 кв.м., 5- гардеробна: 6кв.м., 6- хол: 11,2 кв.м., 7,8,10 житлові: 13,7 кв.м., 11,9 кв.м., 6,7 кв.м. відповідно, загальною площею: 64,9 кв.м., житловою площею: 32,3 кв.м. Ухвалою суду від 18.11.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.01.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію квартири. Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.02.2019 року за № 3/9-513, відмовлено у розгляді звернення про приватизацію квартири [ADDRESS] з наступних причин: надана копія рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 не засвідчена належним чином; згідно довідки КП «ДМБТI» ДОР від 20.11.2018 № 17506 відсутні відомості про приведення у відповідність часткового співвідношення між співвласником нерухомого майна за вищевказаною адресою після перепланування; відсутні відомості про зміну статусу підсобного приміщення площею 12,5 на житлове; відсутні відомості про реєстрацію та документ що підтверджує невикористання [PERSON] житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з 01.01.1993 року по 24.07.2000 року. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~та "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" затверджене Наказом МЖКГ N 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир у приватну власність. Зазначена процедура передбачена\~ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до\~статті 5 цього Закону\~оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених Законом. \~ \~ \~ \~Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі № 483/731/19. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтереси мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Таким чином,\~виходячи з\~того,\~що позивач\~не прохає\~визнати рішення Департаменту\~житлового господарства\~Дніпровської міської\~ради неправомірним,\~а прохає\~суд одразу\~визнати за\~нею право\~власності,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивачем обрано\~неналежний спосіб\~захисту свого\~права,\~у зв`язку\~із чим,\~суд відмовляє\~в задоволенні\~позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~судові витрати\~слід залишити\~за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed