Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , де треті особи - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] є зареєстрованими за даною адресою, проте не проживають в зазначеному житловому приміщенні, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в квартирі не має, і взагалі житлом вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили та не чинять, вона добровільно визначила собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користується. За таких обставин, позивач [PERSON] просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради. Ухвалою суду від закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 04 квітня 2022 року справу розглянуто з ухваленням рішення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності у заочному провадженні. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради до суду, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи за юридичною адресою, не з`явилися, про причини неявки суд не сповістили. Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надали до суду письмові пояснення, в яких просили у позовних вимогах відмовити, оскільки позивачем не вірно обрано спосіб захисту. Так, зняття з реєстрації відбувається на підставі рішення суду, яке набрало чинності, а суд не наділених повноваженнями знімати з реєстрації осіб. Крім того, просили ухвалити рішення суду в інтересах дитини. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії"). Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.12.2002, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дерев`янко О.К., реєстровий номер №4978. Водночас у спірному житловому приміщенні зареєстрованими є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Відповідач [PERSON] та [PERSON] залишаються зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] , утім в ній не мешкають без поважних причин, особистих речей в квартирі не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють, оскільки добровільно обрали собі інше місце проживання, що підтверджується наданими письмовими доказами - нотаріально посвідченими заявами [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Що стосується розгляду питання відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , то суду зазначає таке. Відповідно до вимог ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Наданими письмовими доказами підтверджено, що [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за іншою адресою, тобто обрала місцем проживання інше, аніж спірне житло, доказів того, що вона бажала би проживати за місцем реєстрації, проте їй чинять перешкоди, суду не надано, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ту обставину, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved