Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-29 00:00:00

06.12.2021 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою, стверджуючи у позові, що вона, позивач, є власником 1 / 3 частини вказаного житлового будинку, де з її згоди був зареєстрований відповідач [PERSON] , який за цією адресою ніколи не проживав і не проживає станом на теперішній час, на даний час його місце проживання не відоме, ніякого зв`язку з ним немає, до теперішнього часу місце знаходження його давно не відоме, що можуть підтвердити свідки - її, позивачки, сусіди, але відповідач у її, позивача, будинку не припиняє реєстрацію свого місця проживання у добровільному порядку, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого права власності. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач надала суду заяву про розгляд позову за його відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа - Городненська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не з`явилась. Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою за адресою реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування вищевикладеного - суду не надав, тому суд обґрунтовано ухвалив справу розглянути заочно. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно свідоцтва про право власності від 14.03.2004 року, власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - є позивач [PERSON] , її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с.9); - згідно довідок Городненської сільської ради від 23.11.2021р. за №1784 та 29.11.2021р. за №1839, - відповідач [PERSON] ,1986р. народження, дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою (а.с.7-8); - згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - його власниками є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , - кожному належить по 1 / 3 частині домоволодіння (а.с.10-12); - відповідно до акту опитування свідків від 28.03.2022р., - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджують в якості свідків, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - з дати прописки до даного часу фактично не проживав та не проживає; Ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом; ч.ч.1,2ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. А, згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке йому належить, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2 ст.16 ЦК України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання та відновлення права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Аналіз наведених вище норм діючого законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до статті 7 Закону №1382-IV, припинення реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі заяви цієї особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою чи померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з вказаної норми, припинення реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні свого права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. З досліджених доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником 1/3 частини будинку [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] дійсно не проживає в ньому і не потребує цього тривалий час - більш, ніж один рік, суду не надано відомостей, що в нього відсутнє інше місце проживання, але він добровільно не здійснює заходів щодо зняття з реєстрації за адресою розташування спірного будинку, або для проживання в ньому, тобто, не вбачається юридичної зацікавленості або прав відповідача щодо цього будинку, що є підставами для визнання судом відповідача такими, що втратив право на користування спірним житлом для захисту прав позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном - незалежно від волі сторонніх осіб для захисту прав позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном незалежно від волі сторонніх осіб. Тому, враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved