Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області (далі відповідач) про визнання права на земельну частку (пай), в якому вказує, що відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам організаціям» у селі Ходорків Попільнянського району Житомирської області було проведено паювання земель, які були передані у колективну власність колгоспу «Ірпінь». Позивач був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Ірпінь». Відповідно до записів у трудовій книжці позивача звільнено з роботи 10 червня 1998 року, проте не було виключено з членів колгоспу. Державний акт на право колективної власності на землю колгоспу «Ірпінь» був виданий 30 листопада 1995 року за № 2, серія ЖТ 04-28-000027. Проте позивач звільнився лише 10 червня 1998 року, однак його не було включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). З метою отримати сертифікат на земельну частку (пай) позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, проте йому було відмовлено у зв`язку із тим, що його не було включено у список осіб, які мають право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акт на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Відповідно до інформації виданої Відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області розмір земельної частки (паю) по КСП «Ірпінь» с. Ходорків, Попільнянський район, Житомирської області становить 4,88 в умовних кадастрових гектарах, а його вартість на день видачі сертифікатів становила 17932 гривні. Позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) члена реорганізованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Ірпінь», село Ходорків, Попільнянського району, Житомирської області, в умовних кадастрових гектарах, що становить 4,88 га без визначення меж в натурі (на місцевості), на території Ходорківської сільської ради Житомирської області. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу провести без його участі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Попільнянської селищної ради в судове засідання не заявився, надав до суду заяву в якій просить справу розглядати без участі представника селищної ради, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Як вбачається з Трудової книжки колгоспника [NUMBER] заповненої 07 липня 1996 року, [PERSON] 07 серпня 1990 року прийнятий на роботу в колгосп «Більшовицька Зоря» на посаду двірника парку. 10 червня 1998 року звільнений з членів КСП «Ірпінь» з посади вет. фельдшера згідно поданої заяви за власним бажанням /а.с. 7-8/. \~ \~ \~ \~Відповідно до Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЖИ-6 300828 виданого 28 січня 2009 року, видано Ходорківською сільською радою, [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ПСП «Ірпінь» с. Ходорків Попільнянського району Житомирської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 01 червня 2011 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01 червня 2001 року становить 4283,00 гривень, частка [PERSON] визначена в розмірі 1277 гривень /а.с. 9/. \~ \~ \~ \~Згідно Архівної довідки № 05-03/530 від 28 грудня 2021 року виданої Архівним відділом Житомирської РДА, в документах архівного фонду колгоспу «Більшовицька Зоря», КСП «Ірпінь» с. Ходорків, Попільнянський район, Житомирської області, в Протоколах загальних зборів членів колгоспу та звітно виборних зборів членів колгоспу за 1990-1998 роки, відомості про виключення з членів колгоспу [PERSON] не виявлено /а.с. 10/. \~ \~ \~ \~Як вбачається з повідомлення № 0-6.31-964/117/21 від 30 грудня 2021 року Відділу у Попільнянському районі Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю по реформованому КСП «Ірпінь» с. Ходорків, Попільнянського району, Житомирської області виданого 30 листопада 1995 року за № 2, серія ЖТ 04-28-000027, розмір земельної частки (паю) за даними сертифікату про право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах становить 4,88 га, вартість земельної частки (паю) на дату видачі сертифікату становила 17932 гривні, [PERSON] у списках членів КСП «Ірпінь», що мають право на земельну частку (пай) не включений /а.с. 11/. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом положень статті 5 ЗК України в редакції закону від 11 березня 1992 року № 2196-XII, статті 3\~Указу Президента\~України від\~08\~серпня1995\~року №\~720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~та організаціям» право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товариством державного акта на прав колективної власності на землю. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право власності колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Встановлено, що позивач [PERSON] був членом колгоспу «Ірпінь» с. Ходорків Попільнянського району Житомирської області з 07.08.1990 року по 10.06.1998 року (а.с. 7-8). Також встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю по КСП «Ірпінь», серія ЖТ 04-28-000027, був виданий 30 листопада 1995 року за № 2 (а.с. 11). Згідно довідки виданої Відділом у Попільнянському районі Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, [PERSON] у списках членів КСП «Ірпінь», що мають право на земельну частку (пай) не включений /а.с. 11/. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Верховний\~Суд у постанові від 17.03.2020 по справі № 396/1683/18-ц зазначив, що за змістом статей\~22, 23 ЗК України \~(в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Отже, враховуючи те, що оскільки позивач [PERSON] на момент передачі державного акту 1995 року являвся членом КСП «Ірпінь», суд приходить до висновку, що він набув право на земельну частку, як член КСП. Разом з тим, суд враховує, що згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР. Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень\~ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80\~ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до усталеної судової практики член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, позивач [PERSON] не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Отже, позивач [PERSON] , як член колгоспу, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Ірпінь» (1995 рік) державного акта на право колективної власності на землю. Однак, позивач із зазначеним позовом звернувся до суду майже через 27 років, а саме: з порушенням встановлених законом строків, що є підставою для відмови у його задоволенні з підстав пропуску позивачем позовної давності. При розгляді даної справи, суд відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України,\~врахував висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року № 637/53/18 та від 16 вересня 2020 р № 330/2463/17.

Outcome: dismissed