Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

25.03.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 29 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1350. Від шлюбних відносин в них з відповідачкою народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань, що спонукало до повного розриву інших відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечили б його особистим інтересам. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. На даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного. За таких обставин вважає, що їхня сім`я існує формально. Надалі збереження їхньої сім`ї вважає неможливим, оскільки миритися з відповідачкою немає наміру. Спір про поділ майна відсутній. Також зазначив, що спору щодо місця проживання доньки у них з відповідачкою немає. Після фактичного припинення сімейних відносин їхня донька [PERSON] залишиться проживати разом з ним, так як знаходиться на його утриманні та вихованні. Підтримуючи вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати в справі. Згідно ст. 279 ЦПК України розгляд справи слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, строку на примирення просила не надавати, не заперечувала проти того, щоб донька [PERSON] , [INFO] проживала разом з батьком [PERSON] , розгляд справи просила проводити у її відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 29 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1350, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 липня 2007 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду, в якій не заперечувала проти залишення доньки після розірвання шлюбу разом з батьком. У зв`язку із вищевказаним, суд вважає, що після розірвання шлюбу дитину слід залишити проживати з позивачем, з яким дитина на даний час і проживає. Враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишити проживати біля батька [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved