Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування майном. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2013. Вказує, що в період з 2013 року по 2018 рік вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак з 2018 року вони спільного господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені. Зауважує, що відповідач створює неможливі умови для проживання, систематично чинить домашнє насильство, створює конфліктні ситуації. Вказує, що відповідач не сплачує комунальні послуги та чинить перешкоди у вільному доступі до житла. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, водночас, у заяві від 16.03.2022 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити; не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2013. З копії будинкової книги (а.с. 8-9) вбачається, що у зазначеному будинку зареєстроване місце проживання відповідача. Позивачка зауважує, що в період з 2013 року по 2018 рік вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак з 2018 року вони спільного господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені. Позивачка вказує, що відповідач створює неможливі умови для її проживання, систематично чинить домашнє насильство, створює конфліктні ситуації, не сплачує комунальні послуги та чинить перешкоди у вільному доступі до житла. Так, постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020 у справі №161/563/20, 27.08.2020 у справі №161/13573/20, 17.06.2021 у справі №161/6470/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вселився та набув права користування житловим будинком, що належить на праві власності позивачки тимчасово. Відповідач вселився у спірну квартиру як член сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суди встановив, що позивач є власником спірного житлового будинку. При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року, залишеним без змін постановами Волинського апеляційного суду від 2 березня 2021 року та Верховного Суду від 10 червня 2021 року, у справі №161/12718/20 у позові [PERSON] до [PERSON] провизнання договору купівлі-продажу квартири від 14.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О., зареєстрованого в реєстрі за № 762, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відмовлено (а.с. 15-18). Таким чином, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, не є членом сім`ї позивачки, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК, а позивачка, як власник майна, відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні її власністю, зокрема вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, якому вона надала право користування зазначеним житловим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. З врахуванням приписів ст. 141 ЦПК України понесенні позивачем судові витрати у справі зі сплати судового збору у розмірі 908,00грн. слід покласти на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved