Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу у позовній заяві вказавши, що одружився з нею 19.08.2002 року. Подружнє життя у сторін не склалося. Між ними часто виникали непорозуміння, які призвели до припинення подружніх відносин. Вказує, що на даний час сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, не повідомила суд про причину неявки, не надала відзив на позов, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб встановлено, що 19.08.2002р. у с.Поториця Сокальського району Львівської області Поторицької сільської ради був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №8. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом установлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Крім цього, п.3 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, позивачем додано попередній розрахунок на суму 1000грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, позивачем не надано жодних доказів про надання правової допомоги, зокрема, ні ордеру, ні договору про надання правової допомоги, ні квитанції про сплату гонорару, ні акту виконаних робіт, тощо. Таким чином, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача понесених витрат на правову допомогу слід відмовити. Разом з цим, у зв`язку з тим, що відповідач не надала суду заяву про визнання позову, тому з неї слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial