Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок вона набула в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] . У вказаному будинку зареєстрований також її племінник [PERSON] який з 2005 року у будинку не проживає, там відсутні будь-які його особисті речі та майно, відповідач не вносить оплату за комунальні послуги, чим створює позивачу перешкоди у користуванні житлом та додаткові матеріальні затрати. Із врахуванням наведеного позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 07 липня 2021 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву вказано, що відповідач народився та постійно проживав у спірному будинку разом зі своїм батьком до дня його смерті, тобто до квітня 2021 року. [PERSON] доглядав за батьком та вів із ним спільне господарство, допомагав у спорудженні літньої кухні та особисто ремонтував інші господарські споруди, заготовляв дрова на зиму, надавав батькові кошти на оплату комунальних послуг, придбання ліків, займався похованням батька. Проте, після смерті його батька, який помер [INFO] , позивач поміняла замки на вхідних дверях житлового будинку та заборонила відповідачу там проживати. На даний час іншого житла у [PERSON] не має і він тимчасово проживає на правах оренди у своєї знайомої, а позивач має інше житло у м. Надвірна. Окрім, цього відповідач вважає, що спірний будинок належить в частці по закону після смерті [PERSON] його батькові, а відповідно і йому як спадкоємцю батька. Також йому відомо про існування заповіту [PERSON] на його ім`я, і відповідні докази будуть надані в подальшому. Зазначено, що відповідач не порушував прав позивача та не створює їй перешкод у користуванні житловим будинком, він особисто та його батько сплачували комунальні послуги за час проживання у будинку і на даний час там залишаються його особисті речі- одяг, бензопила та дрібний господарський інструмент, а причини відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні є поважними, оскільки позивач чинить йому перешкоди у користуванні житлом. Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року за клопотанням представника відповідача витребувано у Яремчанській міській державній нотаріальній конторі матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Куций О.С. у судовому засіданні 21 лютого 2022 року позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просять позов задовольнити. Позивач вказала, що вона успадкувала спірний будинок після смерті своєї матері [PERSON] . На даний час у вказаному будинку зареєстровані її донька [PERSON] , онука [PERSON] та її племінник-відповідач [PERSON] . У вказаному будинку також постійно проживав її рідний брат [PERSON] -батько відповідача, який помер [INFO] . Відповідач з 2005 року у спірному будинку не живе, оскільки перейшов проживати до своєї співмешканки, та з того часу живе разом із нею та їхніми двома дітьми за адресою [ADDRESS] . На неодноразові прохання знятися з реєстрації не реагує. Твердження відповідача про існування заповіту [PERSON] на його ім`я, як і про наявність у його батька права на обов`язкову частку у спадщині не відповідають дійсності. Також не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що він утримував свого батька, бо доглядала за братом саме вона. На даний час у спірному будинку відсутні будь-які речі [PERSON] , він не живе у будинку, не бере участі у комунальних витратах. Будь-яких перешкод щодо проживання у спірному будинку відповідачу вона не чинила, останній у добровільному порядку залишив житло та не користується ним на протязі зазначеного періоду часу, після смерті батька [PERSON] у будинок не намався вселитись, та з часу подання позову до суду також жодного разу у спірному будинку не з`являвся, в той час як вона позбавлена можливості у повному обсязі реалізовувати свої повноваження власника, зокрема оформити субсидію. У судове засідання, призначене на 24 березня 2022 року позивач та її представник не з`явились, направили на адресу суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лейбюк В.П. у судове засідання, призначене на 21 лютого 2022 року не з"явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлялись. Проте, 21 березня 2022 від представника відповідача адвоката Лейбюка В.П. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника за наявними матеріалами. У задоволенні позову просить відмовити із мотивів, наведених у відзиві на позов. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він з 1998 року одружений із позивачкою та вони проживають однією сім`єю. Вказав, що за цей час він неодноразово бував у спірному будинку в смт. Ворохта, де жили мати та брат його дружини. Його теща - [PERSON] заповіла даний будинок позивачці, яка успадкувала його у 2007 році. Брат позивачки- [PERSON] після смерті матері залишився проживати у будинку і жив там до дня своєї смерті у квітні 2021 року і вони разом із дружиною доглядали його. Відповідача, який є племінником [PERSON] , він бачив за ці роки не більше чотирьох разів. [PERSON] з 2005 року живе разом зі своєю співмешканкою та їхніми двома дітьми по [ADDRESS] ., ніякої участі у будівництві будинку чи господарських споруд він не приймав, не доглядав за батьком та не оплачував комунальні послуги, в будинку немає ніякого його майна. Відповідачу також було відомо про заповіт [PERSON] на користь позивачки, і таке рішення померла прийняла, бо її син погано ставився до неї за життя, знущався над нею, тому своє майно вона залишила доньці. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що позивачу належить на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 21,6 кв.м., який вона успадкувала в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 2007 року, посвідченим державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.М., за реєстром №1862. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] відповідно до рішення обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 18 грудня 2007 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17097868 від 18 грудня 2007 року. Відповідно до довідки Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №472 від 28 квітня 2021 року у спірному житловому будинку зареєстровані донька позивача [PERSON] , онука [PERSON] та племінник [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою з 10 лютого 2001 року. Наведене підтверджується копією будинкової книги на житловий будинок по [ADDRESS] . Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов від 27 квітня 2021 року, складеного депутатом Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Палійчуком М.М., у присутності [PERSON] , у житловому будинку по [ADDRESS] проживав [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] проживав за вказаною адресою один на протязі останніх п`ятнадцяти років. З досліджених судом матеріалів спадкової справи №174/2006, заведеної Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 16 листопада 2006 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] вбачається, що відповідно до заповіту від 07 листопада 2005 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Дедерчук О.С., за реєстром № 93 [PERSON] заповіла усе належне їй майно своїй доньці [PERSON] , яка 29 жовтня 2006 року подала заяву у Яремчанську міську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини та 21 листопада 2007 року звернулась із заявою видачу свідоцтва про право на спадщину. Із довідки № 1919, виданої виконкомом Ворохтянської селищної ради 20 листопада 2007 року вбачається, що згідно із записом в будинковій книзі виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради за [PERSON] , яка померла [INFO] значиться жилий дерев`яний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому на день смерті [PERSON] проживав її син 1955 року народження. Заповіт від імені [PERSON] був посвідчений у селищній раді 07 листопада 2005 року за реєстром №93 і не відмінявся. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 10 грудня 2007 року за №16980410 житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 лютого 2001 року, посвідченого Яремчанською міською державною нотаріальною конторою, за реєстром №143. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до вимог ч.1 ст. 317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Верховний Суд, аналізуючи норми права щодо співвідношення права володіння та права користування житлом визначив, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у постановах від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц, від 25 квітня 2019 року по справі № 761/13293/16-ц. У постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що позивачу з 2007 року належить на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який набутий нею у спадок після смерті матері [PERSON] . У вказаному житловому будинку з 2001 року зареєстрований відповідач [PERSON] , який є онуком колишньої власниці будинку [PERSON] . На протязі останніх п`ятнадцяти років відповідач за місцем реєстрації не проживає та вибув з будинку за власним волевиявленням, не здійснює оплату комунальних послуг за вказаною адресою, його особисті речі у приміщенні будинку відсутні. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у вказаному будинку чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було. Відтак, суд приходить до переконання, що у зв`язку із припиненням права власності на спірний житловий будинок у попереднього власника даного майна, припинилося право користування зазначеним житловим приміщенням у членів його сім`ї, а тому право [PERSON] на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вказаних обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що реєстрація відповідача [PERSON] у належному позивачу на праві власності житловому будинку за адресою [ADDRESS] , порушує права позивача як власника на безперешкодне користування будинком, а тому враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житлом. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, слід стягнути 980,00 грн. сплаченого судового збору. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до частин першої - другої ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою-ч.2 ст.137 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно поданого представником позивача адвокатом Куцим О.С. попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, понесені позивачем витрати на правничу допомогу складають 3000 грн., а саме: консультація з приводу подання позовної заяви(1 год.)-300 грн.; складання позовної заяви(2 год.)-700 грн.; представництво інтересів адвокатом у суді(4 зас.)-500 грн. за одне засідання. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги №035 від 12 травня 2021 року, укладений із адвокатом Куцим О.С.; ордер адвоката серії АТ №1016135 від 28 жовтня 2021 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №605 від 20 квітня 2007 року; квитанцію про сплату грошових коштів №021/2021 від 14 травня 2021 року на суму 3000 грн.; акт №1 від 24 березня 2022 року здачі-приймання виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги №035 від 12 травня 2021 року від 09 березня 2022 року, з якого вбачається, що адвокатом Куцим О.С. було надано позивачу наступну правничу допомогу: консультація з приводу подання позовної заяви(1 год.)-300 грн.; складання позовної заяви(2 год.)-700 грн.; представництво інтересів адвокатом у суді(3 зас.)-500 грн. за одне засідання, а всього на загальну суму 2500 грн. Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги відсутність заперечень щодо обґрунтованості вказаних витрат з боку відповідача, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 2500 грн. понесених витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved