Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

У січні 2022 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулося до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 196,57 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14 479,17 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 160,36 грн.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судовий збір. Позовна заява обґрунтована наступним. За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності, виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Крім того, 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким позивач набув права вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, отриманих кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. За цим договором позивач набув права вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 196,57 грн., згідно якого новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості. Відповідач є споживачем вищевказаних послуг, оскільки являється власником квартири [ADDRESS] , однак своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.09.2021 складає 19 639,53 грн. (заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 14 479,17 грн.; заборгованість за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 160,36 грн.). Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору, нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду по у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у судове засідання. 11.02.2022 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що стягнення заборгованості за період з 01.05.2018 по 12.01.2019 є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки за даною заборгованістю були пропущені строки позовної давності, а тому сторона відповідача просить відмовити в цій частині позову. 21.02.2022 від представника позивача КП «Київтеплоенерго» надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій позивач просить відмовити у задоволені вказаної заяви, посилаючись на те, що КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду за захистом своїх інтересів у межах строку позовної давності. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] до 03.11.2021 року. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 до Договору, позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення відповідачем у розмірі 4 196,57 грн. за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.4.2 Договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 Договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3 % річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору цесії. Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Таким чином, з 01.05.2018 надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». На підтвердження надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинок за адресою: [ADDRESS] , позивачем надано Акт прийняття теплового вузла обліку, Акти готовності вузла комерційного обліку споживача до роботи, корінці нарядів про включення та відключення будинку, відомості спожитої теплової енергії, копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Суд вважає доведеним те, що відповідач частково не оплачував надані послуги, в результаті чого у нього виникла заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 4 196,57 грн. У свою чергу, відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2018 року по 08.2021 року за послуги з централізованого опалення становить 14 479,17 грн., а за послуги з централізованого постачання гарячої води - 5 160,36 грн. При цьому, у матеріалах справи міститься наданий відповідачем дублікат квитанції №9251-0758-5307-2448 від 16 листопада 2021 року про сплату 10 952 грн. за надані та спожиті послуги по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , які сплачені вже після переходу права власності до третьої особи, як заборгованість за даною адресою. Також в матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності. Водночас, відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01.09.2021 послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води. При цьому, позовну заяву КП «Київтеплоенего» подало до суду 12.01.2022. Таким чином, враховуючи, що загальний строк позовної давності складає три роки, заявлені позовні вимоги за період до 02.02.2019 року за надані за послуги з централізованого опалення у сумі 7 027,24 грн. та послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 6 315,63 (4 196,57 + 2 119,03) грн. задоволенню не підлягають. При цьому відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума заборгованості за надані за період з 02.2019 по 09.2021 послуги з централізованого опалення становить 7 451,93 грн., а за послуги з централізованого постачання гарячої води - 3 041,33 грн., а всього - 10 493,26 грн. Проте, враховуючи наявну у матеріалах справи квитанцію №9251-0758-5307-2448 від 16 листопада 2021 року про сплату 10 952 грн. за надані та спожиті послуги по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , які сплачені через 13 днів після відчуження даної квартири третій особі, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості по зазначеному особовому, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог у заявленій частині. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed