Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. У серпні\~2021\~року позивачі\~звернулись до\~Заводського районного\~суду міста\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області із\~позовом до\~ [PERSON] , третя особа: Кам`янська міська рада, в особі Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади м. Кам`янське «про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку постійного місця проживання», яким заявили позовні вимоги: -визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованому за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , двоюрідний брат чоловіка позивача [PERSON] , - [PERSON] та чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17 квітня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серія [NUMBER] , актовий запис №448. На час смерті [PERSON] , на праві приватної власності мав житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , який був успадкований у 1/2 частці як спадкового майна [PERSON] за заповітом, [PERSON] , згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за №615; та 1/2 частка спадкового майна після [PERSON] за законом, прийнята [PERSON] , згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за №616. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . За час життя [PERSON] зареєстрував місце мешкання за зазначеною вище адресою [PERSON] , [INFO] , паспорт: [NUMBER] , виданий 16.01.01 року Індустріальним РВ м .Дніпропетровська (паспортні дані відомі з запису в домовій книзі). Після отримання спадщини [PERSON] разом із [PERSON] вирішили продати спадковий будинок, але реєстрація [PERSON] у зазначеному будинку перешкоджає у розпорядженні спадковим майном. [PERSON] , не є ані родичкою померлого [PERSON] , ані родичкою будь- кого з нас. Зі слів [PERSON] , за його життя, було повідомлено позивачу [PERSON] , що він погодився зареєструвати у належному йому на той час будинку [PERSON] 29.11.2010 року, яка фактично у будинку жодного дня не проживала, ним не користувалася, і по теперішній час також не проживає у ньому, власних рече не має, плату за комунальні послуги, з утримання будинку, не несе. Також позивачам невідомо і місцезнаходження відповідача [PERSON] .. Пошуки [PERSON] з метою попросити її знятись з реєстраційного обліку у спадковому будинку, результатів не дали. Оскільки позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку вирішити питання про зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою, тому були вимушені звернутися з даним позовом до суду. 2. Позиція відповідача. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~відповідач \~ [PERSON] \~ про\~дату,\~час та\~місце судових\~засідань повідомлений\~згідно до\~вимог ст.\~130\~ЦПК України,\~в судові\~засідання не\~прибувала,\~заяв та\~клопотань не\~подавала,\~причину неявки\~суду не\~повідомляла. Відповідачка [PERSON] не скористався своїм правом та не подавала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3.Позиція третьої особи. Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, сповіщений про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи згідно\~до вимог\~ст.130\~ЦПК України,\~в судові\~засідання явку\~свого представника\~не забезпечив,\~подав клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника та прийняти рішення згідно до чинного законодавства. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 09 серпня 2021 року позивачі подали позов до провадження суду. 01 вересня 2021 року судом отримано довідку про реєстрації місця проживання особи [PERSON] , з якою підтверджено реєстрацію останньої у будинку [ADDRESS] з 19.11.2010 року по теперішній час. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від Відділу формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника. Від представника позивачів подано заяву про згоду на ухвалення заочного рішення, без фіксації судового процесу. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року постановлено провести заочний розгляд за позовом в межах справи. 5. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , а саме: -1/2 частка будинку належить [PERSON] , згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за №615; -1/2 частка будинку належить [PERSON] , згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган М.А. та зареєстровано в реєстрі за №616. У будинку\~ [ADDRESS] зареєстрована\~одна особа\~-\~ [PERSON] ,\~з 19.11.2010\~року по\~теперішній час,\~що підтверджено\~ довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 28 серпня 2021 року №19/20234 та довідкою про склад сім`ї № 21/6582 від 04.08.2021 року. Згідно до акту № 6/10/2 від 02.08.2021 року [PERSON] , 1984 року не проживає у будинку [ADDRESS] з моментру прописки тобто з 19.11.2010 року. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Висновки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У п. 27 рішення ЄСПЛ від 17.05.2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо\~пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). У спірних правовідносинах права позивача як співвласника житлового будинку захищені і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Конвенція у ст. 1 Першого протоколу практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON] і [PERSON] , частки який у праві власності є рівними та відповідають по 1/2 за кожним. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у будинку [ADDRESS] з 19.11.2010 року по теперішній час, але фактично з 19.11.2010 року і по час розгляду справи в зазначеному будинку не проживала, ним не користувалася, власних речей в ньому не має і не зберігає. Наявність реєстрації відповідача у спірному будинку позбавляє позивачів можливості здійснювати право розпорядження та володіння, як складової права власності, у повному обсязі. Таким чином, враховуючи що відповідач у будинку не проживає, нею не користується, не зберігає у ній власних речей, об`єктивно спростовує посилання позивачів на обмеження їх у праві користування будинком. В той же час, вимоги позивачів про визнання відповідача [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованому за адресою: [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та не спростовані відповідачем. П.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, який набув чинності 14 березня 2022 року, - передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Суд,\~\~оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованому за адресою: [ADDRESS] , приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, в даній частині, як такі що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про їх необґрунтованості, та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод позивачу у користуванні належним їй майном. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст..\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, сплачений позивачем [PERSON] , при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір, що підтверджується квитанцією у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок (а.с.1) - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved