Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

в серпні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Карапетяна А.Р. звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до відповідача АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 25.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 6972, за яким було стягнуто із позивача на користь відповідача заборгованість в сумі 11939,51 грн. В провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. перебуває виконавче провадження № 66162548 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Позивач зазначає, що зазначений виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки, зокрема, приватним нотаріусом в порушення вимог закону не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а банком не було надано нотаріусу належний пакет документів, який давав би підстави для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, виконавчий напис було вчинено на договорі, що не був нотаріально посвідченим. З огляду на викладене, та зважаючи на те, що заборгованість не є безспірною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню зазначений виконавчий напис, а також стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 7221,60 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.08.2021 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 01.11.2021 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В грудні 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої сторона позивача просила визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті за виконавчим написом кошти в сумі 13039,15 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2021 року, було вирішено перейти до розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.02.2022 року, було прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог, подану у даній справі. Вирішено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням збільшених позовних вимог, а також у справі було закінчено підготовче провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Треті особи в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис про стягнення із позивача на користь відповідача за період із 29.09.2020 р. по 29.10.2020 р. заборгованості за кредитним договором в розмірі 11939,51 грн., плату за вчинення виконавчого напису в сумі 1100,00 грн., а всього суму в розмірі 13039,51 грн. На виконання даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66162548. В оспорюваному виконавчому написі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., посилається на ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та на п. 2 Переліку за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999. Крім того, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знала, однак, проігнорувала вимогу про її погашення. Інші доводи та обґрунтування позовних вимог також заслуговують на увагу та свідчать про відсутність достатніх законних підстав, які б давали можливість приватному нотаріусу вчинити спірний виконавчий напис, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні та достатні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, виконавчий напис було вчинено на договорі, який не було нотаріально посвідчено, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині визнання виконавчого таким, що не підлягає виконанню, - ґрунтуються на вимогах закону, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів за виконавчим написом, суд вважає за необхідне зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що в ході виконавчого провадження, з позивача на користь відповідача були стягнуті кошти в загальній сумі 13039,51 грн., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2021, прийнятою приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В., у зв`язку із сплатою боржником заборгованості. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Дана правова позиція висловлена в Постанові КЦС ВС від 06.10.2021 у справі № 623/363/20. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що виконавчий напис № 6972, вчинений 25.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., за яким було стягнуто із позивача за користь відповідача кошти в загальній сумі 13039,51 грн., є таким, що не підлягає виконанню, а тому правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині повернення безпідставно набутих коштів в сумі 13039,51 грн. є також обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В порядку ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., а також витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 5000,00 грн., оскільки, стороною позивача було надано суду достатні докази, які свідчать про фактичне отримання та оплату позивачем правових послуг, наданих адвокатом.

Outcome: approved