Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Золочівської територіальної громади в особі Золочівської міської ради Львівської області про визнання права власності за набувальною давністю, зокрема на будівлю свинарника-вівчарника, що розташована за адресою: [ADDRESS] , будівлю пункту штучного осіменіння, що розташована за адресою: [ADDRESS] та будівлю цеху повидла, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] , [PERSON] та СТзОВ ім. М.Коцюбинського було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.05.2003 №37, згідно якого СТзОВ ім. М.Коцюбинського, в особі ліквідатора Качмара О.А., зобов`язується передати у власність покупців, а покупці - прийняти і оплатити будівлю свинарника-вівчарника, будівлю пункту штучного осіменіння та будівлю цеху повидла. Ціна, за якою продається майно, була визначена, згідно експертного висновку здійсненого Інвестиційною компанією «Українські інвестиції», експертно-консультаційною фірмою «Ерудит» і становила 6804 грн. Так, 09.06.2003 ліквідатор СТзОВ ім. М.Коцюбинського Качмар О.А. передав [PERSON] та [PERSON] вказане майно. Позивач також вказує, що з моменту передачі даного майна, він почав користуватися вказаним майном і відкрито та добросовісно впродовж 18 років володіє та користується вказаним майном, підтримує його у належному стані, продовжує поточні ремонти, оплачує за енергоресурси. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, а позовні вимоги задоволити. Представник відповідача - Золочівської територіальної громади в особі Золочівської міської ради Львівської області в судове засідання не заявився, від представника Золочівської міської ради Львівської області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №37 від 20.05.2003, СТзОВ ім. М.Коцюбинського, в особі ліквідатора Качмара О.А., зобов`язується передати у власність покупців [PERSON] та [PERSON] , а покупці прийняти і оплатити будівлю свинарника-вівчарника, будівлю пункту штучного осіменіння та будівлю цеху повидла. Судом встановлено, що ліквідатор СТзОВ ім. М.Коцюбинського [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] будівлю свинарника-вівчарника, будівлю пункту штучного осіменіння та будівлю цеху повидла, що підтверджується актом прийому-передачі від 09.06.2003. Відповідно до довідки про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна № 786 від 03.11.2021 виданої КП ЛОР «Золочівське МБТІ» на ім`я [PERSON] , будівля цеху повидла [ADDRESS] має загальну площу 138.1 кв.м. Відповідно до довідки про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна № 785 від 03.11.2021 виданої КП ЛОР «Золочівське МБТІ» на ім`я [PERSON] , будівля пункту штучного осіменіння [ADDRESS] має загальну площу 92.8 кв.м. Відповідно до довідки про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна № 784 від 03.11.2021 виданої КП ЛОР «Золочівське МБТІ» на ім`я [PERSON] , будівля свинарника-вівчарника [ADDRESS] має загальну площу 526.1 кв.м. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За частиною 2 ст.2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Територіальні громади, відповідно до ст.172 ЦК України, набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Суб`єктами права власності, згідно частини 1 ст.318 ЦК України, є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, вказаною нормою визначено загальне правило набуття права власності, зокрема із правочинів. Винятки правомірного набуття права власності не на підставі правочинів безпосередньо передбачені актами цивільного законодавства. Один із таких винятків визначений у статті 344 ЦК України. Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном (безтитульність володіння). Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17. З врахуванням того, що відповідач позов визнав до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, [PERSON] добросовісно заволодів будівлями свинарника-вівчарника, пункту штучного осіменіння та цеху повидла, що належали СТзОВ ім. М.Коцюбинського, відкрито і безперервно впродовж 18 років володіє і користується вказаним майном, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved