Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

покликаючись на сплату позивачем регламентної виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю третьої особи та не застраховану цивільно-правову відповідальність відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, представник позивача адвокат Патрик Г.Г. у поданій 10 січня 2022 року позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 16 079 грн. 49 коп. та судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не подав. Третя особа [PERSON] письмових пояснень щодо позову не подав. Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У позовній заяві представник позивача просить розглянути справу у відсутність представника позивача. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою. Встановлено, що 14 грудня 2019 року близько 21 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи технічно-несправним автомобілем Peugeot 206, реєстраційний номер [NUMBER] , по причині несправності гальмівної системи, яка не відповідала вимогам підприємства-виробника та могла бути виявлена водієм в ході технічної експлуатації транспортного засобу, рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість для даної ділянки дороги по вул.Центральній в с.Застав`я Рівненського району Рівненської області, зі сторони с.Голишів Рівненського району Рівненської області в напрямку автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне під час руху на спуск по заокругленій в ліву сторону ділянці дороги, не врахував дорожню обстановку, що склалась, не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, в результаті чого здійснив виїзд керованого ним автомобіля на праве узбіччя по ходу його руху, втратив керування над автомобілем та допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді електроопори, яка знаходилася на вказаному узбіччі, після чого продовжив рух далі, де допустив наїзд на бетонний паркан будинку №29 , який знаходився справа, по ходу руху транспортного засобу. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий - пасажир вказаного автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому правої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, забою правої реберної дуги, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я, а транспортний засіб, бетонний паркан та електороопора зазнали механічних пошкоджень. Вищезазначені обставини встановлені ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року у справі №570/373/20, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] закрито у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності. Як вбачається з витягу з ЄЦБ МТСБУ поліс на транспортний засіб [NUMBER] не знайдено. 11 березня 2020 року [PERSON] звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до наказу МТСБУ від 30 березня 2020 року №3575 понесені потерпілим [PERSON] витрати на лікування, та тимчасова втрата ним працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, склали 16 079 грн. 49 коп., які були сплачені позивачем третій особі, що підтверджується платіжним дорученням № 1477066 від 01 квітня 2020 року. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з п.39.1. ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підпункт "а" пункту 41.1 ст.41 Закону). Ст.23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (пункт 24.1. ст.24 Закону). Відповідно до ст.25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Згідно п.п.38.2.1. п.38.2 ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Предметом спору у даній справі є стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В силу норм ч.6 ст.82 ЦПК України обставини дій [PERSON] , встановлені ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року у справі №570/373/20, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди та вчинення [PERSON] цих дій є обов`язковими для суду, а відтак не потребують доказування. Судом встановлено, що сплата позивачем страхового відшкодування третій особі - потерпілому [PERSON] здійснена відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та підтверджена наявними у матеріалах справи належними доказами. Суд вважає, що у позивача після виплати страхового відшкодування виникло право зворотної вимоги до винної особи в порядку регресу, тому наявне порушене право позивача, за захистом якого він і звернувся до суду. Відповідачем не надано належних доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved