Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 85 162,99 грн майнової шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди та 6 451,62 грн. понесених судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 04 грудня 2019 року о 17 год. 30 хв. в смт. Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, на автодорозі Р-24, відповідач, керував автомобілем марки «Mercedes-Benz E-220», номерний знак « [NUMBER] », та порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом, «Volkswagen Passat» номерний знак « [NUMBER] », під його керуванням. Внаслідок вказаної ДТП його автомобіль отримав пошкодження переднього буфера, кришки капота, передніх лівих : крила, колеса та фар ближнього і дальнього світла. Згідно висновку № 759-19м/з експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку станом на 20 грудня 2019 року вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 126 994,18 грн. Постановою Коломийського міськрайонного суду від 10 січня 2020 року по справі № 346/5941/19 Слободяна визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано на строк із 04 липня 2019 року по 03 липня 2020 року включно у приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «Провідна». Зазначає, що між ним та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» 01 квітня 2020 року було укладено договір про врегулювання страхового випадку № 2300293418 за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 145378288 від 03 липня 2019 року. Пунктом 2.3 вказаного договору передбачено, що розмір страхового відшкодування за Подією, зазначеною в п.1. цього Договору є остаточним, складає: 41831 грн 19 коп та перегляду не підлягає. Однак, оскільки вартість завданого майнового збитку, внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то вважає, що різниця підлягає стягненню з відповідача, як винної особи. Крім того, зазначає, що крім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача, йому також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, довготривала відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати їзди на автомобілі, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Враховуючи всі перелічені фактори, заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 20 000 грн. Вказує, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, однак його вимоги залишені відповідачем без задоволення, у зв`язку із чим він звертався із заявою до поліції. Де йому рекомендовано вирішувати питання в цивільно-правовому порядку. Позивач та його представник в судовому засіданні позов з вказаних підстав підтримали. Представник відповідача адвокат Микитюк в судовому засіданні щодо позову заперечив з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Так, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що факт дорожньо-транспортної пригоди дійсно мав місце, і її винуватцем визнано відповідача. Відповідно до висновку експерта від 11 листопада 2021 року вартість матеріального збитку завданого внаслідок ДТП складає 74 742,2 грн, що становить ринкову вартість автомобіля до моменту ДТП. Також визначено утилізаційну вартість транспортного засобу позивача, яка складає 20 223,57 грн, та вартість ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу в сумі 54 418,63 грн. Остання сума підлягає стягненню із ПрАТ «СК «Провідна», однак позивач добровільно погодився на меншу суму відшкодування, про що підписав договір із страховиком в розмірі 41831,19 грн. і яку отримав, незважаючи на те, що страховий ліміт становить до 100 000 грн Крім того, представник відповідача вказує, що експертний висновок від 24 грудня 2019 року, на який посилається позивач визначаючи розмір майнової шкоди виготовлений експертом, який не мав атестації судового експерта, а отже не може вважатися належним та допустимим доказом. Вважає, що позовну вимогу у відшкодуванні матеріальних збитків, визначених висновком експерта слід заявляти до страховика. В даному випадку відповідач не несе цивільно-правової відповідальності за заподіяної майнової шкоди, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована. Крім того зазначив, що згідно висновку експерта транспортний засіб позивача вважається знищеним, тому загальна вартість збитку не може перевищувати його ринкової вартості до моменту ДТП - 74 742,20 грн. Оскільки у позивача залишився транспортний засіб, то він не має право на відшкодування суми більшої ніж різниця між її ринковою вартістю до ДТП та утилізаційною вартістю транспортного засобу 20 223,57 грн, при цьому він мав право на відшкодування вказаної суми від страховика, однак не скористався цим. Також вказав, що його довіритель пропонував позивачу передати йому зношений автомобіль з оплатою утилізаційної вартості, однак той відмовився. Щодо заявленої моральної шкоди, представник відповідача зазначив, вчинене відповідачем правопорушення є неумисним, позивачем не мотивована та не підтверджено належними та допустимими доказами зв`язок між спричиненою діями відповідача, майновою шкодою та моральними стражданнями. Тому просить в задоволенні позову відмовити у зв`язку із безпідставністю позовних вимог. Позивач подав до суду відповідь на відзив, де не погодився із позицією представника відповідача про те, що він повинен заявляти вимоги до страхової компанії, а не до винуватця ДТП посилаючись на те, що він є вільним у виборі застосування норм права у спірних правовідносинах, і відповідач, як винна особа повинен сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та оцінивши докази сторін на які вони посилаються як на підставу своїх доводів та заперечень, суд вважає заявлені вимоги належно обґрунтованими, проте підлягаючими задоволенню частково, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду і передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, ж відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судом встановлено, що постановою судді Коломийського міськрайонного суду від 10 січня 2020 року [PERSON] визнано винуватим за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 11). Як вбачається із вказаної постанови суду 04 грудня 2019 року о 17 год. 30 хв. в селищі Гвіздець Коломийського району, на автодорозі Р-24 відповідач керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz E-220», номерний знак « [NUMBER] », в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» номерний знак « [NUMBER] », яким керував позивач. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль марки «Volkswagen Passat» - пошкодження лобового скла, кришки капота, переднього буфера, переднього лівого крила, лівих передньої та задньої дверей і декоративних планок на них, переднього лівого колеса та фари лівого дзеркала бокового виду. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «Провідна». 01 квітня 2020 року між позивачем та представником Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» укладено договір про врегулювання страхового випадку № 2300293418 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 145378288 від 03 липня 2019 року. Відповідно до умов договору сторони не наполягали на проведенні експертизи та оцінки пошкодженого транспортного засобу та визначили остаточну суму страхового відшкодування 41 831,19 грн, яку позивач отримав від страховика (а.с. 12). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страховою відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018 р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211 св 18). В даному випадку позивач пред`явив вимогу до винної особи про відшкодування непогашеної частини повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, без врахування, що транспортний засіб визнано фізично знищеним. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 11 листопада 2021 року № 1552/21-28/2310-2312/21-28 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» номерний знак « [NUMBER] », складає 74 742,2 грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди 04 грудня 2019 року, з урахуванням зносу складає 54 418,63 грн. Експерт зазначив, що при значеннях ринкової вартості автомобіля до ДТП - 74 742,2 грн та вартості відновлення новими оригінальними складовими із дотриманням технологічних вимог заводу-виробника - 132 223,28 грн, є недоцільним (а.с. 105-122). В судовому засіданні встановлено, що власник не погодився з визнанням транспортного засобу фізично знищеним не здав його на утилізацію та залишив у себе. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 13 червня 2019 року у справі № 461/10942/15, провадження № 61-16909св18, зазначив, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди. Тому, суд не погоджується з висновками позивача щодо визначеної ним суми матеріального збитку, оскільки відповідно вказаного висновку його транспортний засіб визнано фізично знищеним, а отже вказана ним сума збитків, розрахована за вартість ремонту транспортного засобу не може братися до уваги. Так само суд не бере до уваги долучений до матеріалів справи висновок експерта про розмір збитків, оскільки він виконаний не атестованим судовим експертом, а отже і витрати за проведення вказаної експертизи не підлягають стягненню з відповідача. Разом з цим, розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача як винуватця ДТП на користь позивача слід визначити різницю від ринкової вартості транспортного засобу до моменту ДТП, суми виплаченої страхового відшкодування та витрат на утилізацію транспортного засобу (74 742,20 грн - 41831, 19 грн - 20223,57 грн.), що складає 12 687,44 грн. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Такий аргумент відповідача, як недоведеність моральної шкоди не є підставою для відмови у позові, оскільки на час розгляду спору законодавцем не затверджено жодної єдиної методики визначення розміру завданої моральної шкоди, яка б мала загальне обов`язкове значення. Тому розмір відшкодування моральної шкоди має визначатись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням особливостей конкретного правопорушення. Узагальнюючи вимоги закону, рекомендації Пленуму ВСУ, можна виділити критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що досліджуваними судом діями позивачу заподіяна моральна шкода, проте виходячи з засад розумності та справедливості, суд рахує, що розмір її, який підлягає стягненню з відповідача, має бути суттєво меншим від заявленого. Так як позивач, в зв"язку із зверненням до суду за захистом порушених прав, поніс витрати по сплаті судового збору та послуги адвоката, суд рахує доцільним стягнути вказані суми із відповідача. Стосовно стягнення витрат оплачених експерту Поліщуку за висновок від 24 грудня 2019 року, то суд не вважає можливим їх стягувати, оскільки даний спеціаліст не є атестованим судовим експертом і суд не брав до уваги виконану ним роботу. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1194, 1200, 1201 ЦК України, ст.ст. 30, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial