Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

22 грудня 2021 року позивач звернувся до суду позовом про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, в якому просив суд постановити рішення яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 25 450 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2270 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати данні послуги щомісяця. Між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг та було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] (відповідач) станом на 30.09.2021 року складає 20 517,31 грн. У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позов просили задовольнити, та стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення, а також суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 24 грудня 2021 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 23 лютого 2022 року відповідачі надали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що вважають позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню та є необґрунтованими, так як, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг після спливу позовної давності. Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідачі зазначають, що з урахуванням того, що за вхідним сальдо на червень місяць 2018 року відповідачами рахувалася заборгованість у розмірі 14 078,34 грн., то позивач мав право звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості до грудня 2021 року, проте звернувся лише 22 грудня 2021 року, а отже, позовна вимога заявлена після спливу трирічного строку позовної давності. Відповідачі вважають, що в частині стягнення з них заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, з урахуванням 3% річних та інфляційних нарахувань, яка утворилась в межах позовної давності також, повинно бути відмовлено. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяву про розгляд справи без їх участі, просили застосувати строк позовної давності до позовних вимог та не застосовувати стягнення судових витрат та судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпровської міської ради здійснювалось надання послуг водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 22 Закону України Про питну воду та питне водопостачання споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України Про житлово-комунальні послуги, Законом України Про теплопостачання, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги 24.06.2004 року №1875-IV встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач надавав послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , в свою чергу користувач наданих послуг був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позовні вимоги КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради пред`явлені до [PERSON] та [PERSON] , які відповідно до довідки про склад сім`ї проживають за адресою [ADDRESS] та є користувачами наданих послуг з водопостачання та водовідведення. В той же час, відповідно до інформації, яка надійшла з ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2021 зареєстрована [PERSON] та станом на 14.01.2022 року зареєстрована [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо щомісячної оплати наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.10.2021 року виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача складає: 25 450,00 грн., з яких 20 517,31 грн. - сума основного боргу, 599,64 грн. - сума 3 % річних та 4 333,05 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Суд погоджується із вказаним розрахунком заборгованості та вважає, що даний розрахунок відповідає вимогам закону. У той же час, суд приймає доводи відповідача про застосування строків позовної давності за вимогами позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною другою і третьою статті 267 ЦК України визначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки [PERSON] та [PERSON] , подали відзив на позовну заяву, де вони просять застосувати позовну давність, суд вважає, що за вимогами позивача про стягнення із відповідачки заборгованості за період з червня 2018 року по жовтень 2021 року слід застосувати позовну давність. Відповідно до правового висновку до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС під час розгляду справи № 444/9519/12 у постанові від 28.03.2018 року: у разі, якщо обов`язок відповідача по сплаті встановлено внесенням чергових платежів, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу . Як роз`яснено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі застосування судом позовної давності, за заявою сторони зробленою до ухвалення рішення, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, враховуючи, що відповідач просив суд застосувати строк позовної давності, суд дійшов висновку, що період за який підлягає стягненню заборгованість, враховуючи довідку про розрахунок заборгованості позивача, в межах строку позовної давності становить з червня 2018 року по жовтень 2021 року. Позивачем КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпровської міської ради не надано жодних доказів, якими би спростовувалися доводи відповідача з приводу застосування до позовних вимог строку позовної давності та часткового погашення виниклої заборгованості. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне до позовних вимог КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" ДМР в частині стягнення суми боргу за надані послуги за період до жовтня 2021 року застосувати строк позовної давності. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог, то сплачений судовий збір не підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed