Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача 1. Виклад позиції позивача. 16.02.2022 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 1,76 умовних кадастрових гектари на території Михайлівської сільської ради, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0264745, що зареєстрований 01.07.1997 року за № 199. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її тітка - [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай), площею 1,76 га, належної останній на підставі сертифікату серії ВН №0264745, що розташована на території Мурафської сільської ради (колишньої Михайлівської сільської ради). Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла за нормами ЦК УРСР, оскільки є спадкоємцем за заповітом від 26.12.1998 року, проте не оформила, оскільки втрачено оригінал сертифікату про право спадкодавця на земельну частку (пай). У зв`язку із відсутністю сертифікату про право [PERSON] на земельну частку (пай) державним нотаріусом Шаргородської ДНК відмовлено їй у оформленні спадщини. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не прибула. 03.03.2022 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява від 24.02.2022 року, у якій остання просить проводити розгляд справи у її відсутності через неможливість прибуття до суду за станом здоров`я, позов задовольнити з підстав, що у ньому наведені, не заперечує щодо ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позову відповідачем (а.с.35). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач - Мурафська сільська рада Жмеринського району Вінницької області відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 17.02.2022 року, до суду не подала. 03.03.2022 року представником відповідача Мурафської сільської ради -сільським головою Літвіненком О.М., повноваження якого підтверджуються копією рішення Мурафської сільської ради №2 від 18.11.2020 року «Про результати виборів сільського голови та визнання його повноважень (а.с.33) та копією посвідчення (а.с.34), на електронну адресу суду надіслано заяву за №06-07-231, у якій останній просить розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача, позовні вимоги [PERSON] визнає, заперечень щодо задоволення позову сільська рада не має (а.с.32). ІІ. Заяви, клопотання позивача, представника відповідача. 1. 17.02.2022 року позивачем [PERSON] подано заяву про приєднання доказу - рішення Шаргородського районного суду від 14.12.2021 року про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.23). 2. 03.03.2022 року представником відповідача - сільським головою Літвіненком О.М. подано заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позовні вимоги [PERSON] сільська рада визнає та не заперечує щодо задоволення позову (а.с.32). 3. 03.03.2022 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні увипадку визнання у повному обсязі представником відповідача позовних вимог (а.с.35). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 17.02.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом; розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання на 04.03.2022 року (а.с.21-22). 2. У підготовчому судовому засіданні 04.03.2022 року без виходу до нарадчої кімнати, що відповідає вимогам ч.4 ст.259 ЦПК України, судом задоволено клопотання позивача від 17.02.2022 року про приєднання доказу і приєднано копію рішення Шаргородського районного суду від 14.12.2021 року у справі №152/1446/21. 3. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви позивача, представника відповідача про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача [PERSON] , представника відповідача - Мурафської сільської ради Жмеринського району вінницької області. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в підготовчому судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 5. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 6. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Мурафський сільський голова Літвіненко О.М. не обмежений у повноваженнях на вчинення процесуальних дій від імені відповідача (а.с.33, 34), визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання відповідачем позовних вимог [PERSON] . 7. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання представником відповідача Мурафської сільської ради - сільським головою Літвіненком О.М. позовних вимог [PERSON] . 8. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на земельну частку (пай), які регламентують порядок набуття права на спадщину. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що [INFO] в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8), яка по день смерті проживала та була зареєстрована в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, відповідно до довідки старости Михайлівського старостинського округу №2 Мурафської сільської ради від 14.04.2021 року за №402. Згідно із записом в погосподарській книзі №14 по особовому рахунку № [NUMBER] , на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] ніхто не проживав (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай) площею 1,76 умовних кадастрових гектари на території Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0264745, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №199 01.07.1997 року, виданого на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації за №105 від 13.05.1997 року, відповідно до якого мала право на земельну частку (пай), площею 1,76 умовних кадастрових гектари на території Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Вказаний факт підтверджується інформацією відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.02.2022 року за №355/25-22 (а.с.12) та Випискою із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Шаргородською райдержадміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству «Золотий Колос» с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області (а.с.13). При житті спадкодавцем [PERSON] втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджується оголошенням в газеті «Шаргородщина» 22.03.2019 року (а.с.17-18). Оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) втратила за життя, але набула право на земельну частку (пай) площею 1,76 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Михайлівської (тепер Мурафської) сільської ради Шаргородського (тепер Жмеринського) району Вінницької області, то право на означену земельну частку (пай) входить до складу спадщини після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Так, 26.12.1998 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчено головою виконкому Пеньківської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №62. Вказаний заповіт на день смерті заповідача не змінений і не скасований (а.с.10). Вказана обставина підтверджується Витягом із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №66885722 від 19.10.2021 року (а.с.11). Так, відповідно до ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяла на час відкриття спадщини), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як встановлено судом, на день смерті спадкодавця [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований, що вбачається із довідки Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 14.04.2021 року за №402 (а.с.9). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.10.2021 року №66885669, з якого вбачається, що станом на 19.10.2021 року спадщина після смерті [PERSON] ніким не прийнята, оскільки спадкові справи у Спадковому реєстрі відсутні (а.с.16). Таким чином, судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася за нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] - позивач [PERSON] не прийняла спадщину за заповітом у порядку, передбаченому ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки не подала вчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини через необізнаність про наявність заповіту на своє ім`я, що є поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини і встановлено рішенням Шаргородського районного суду від 14.12.2021 року у справі №152/1446/21 за її позовом до Мурафської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яким вказаний позов задоволено: визнано строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропущеним [PERSON] з поважних причин та визначено додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.24-28). Спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі, на земельну частку (пай) позивач [PERSON] прийняла у 2022 році, оскільки на підставі вказаного вище рішення Шаргородського районного суду віл 14.12.2021 року та на підставі заяви [PERSON] у Шаргородській державній нотаріальній конторі 25.01.2022 року відкрита спадкова справа до майна померлої [PERSON] за номером у нотаріуса 26/2022, за номером у Спадковому реєстрі 69028209, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.01.2022 року за №68231493 (а.с.15). Спадкоємець за заповітом померлої [PERSON] - [PERSON] не може оформити спадщину на земельну частку (пай), оскільки відсутній державний акт на право власності на землю, а також втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв`язку із чим завідуючою Шаргородською ДНК [PERSON] 15.10.2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа - сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.14). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач довела наявність перешкоди, яка свідчить про неможливість оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини на підставі рішення суду, яким позивачу встановлено додатковий строк для прийняття спадщини. Відтак, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом задоволення позову. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом права на земельну частку (пай), які регламентують порядок набуття права на спадщину і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася за нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України, то до спірних правовідносин слід застосувати вимоги ЦК України щодо порядку і строків спадкування. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги регулюються нормами ЦК України у зв`язку із чим норми ЦК УРСР в редакції 1963 року, на які посилалася позивач [PERSON] , не підлягають застосуванню з наведених вище підстав. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про порядок спадкування та набуття права на спадщину. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та, відповідно до ст.1216 ЦК України, не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року №666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. VІ. Висновки суду Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну частку (пай), право на яку належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0264745, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за №199 та виданого на підставі рішення Шаргородської РДА за №105 від 13.05.1997 року, а сертифікат втрачений. Разом з тим, судом встановлено, що право на земельну частку (пай) входить до складу спадщини після смерті [PERSON] . У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), площею 1,76 умовних кадастрових га після смерті [PERSON] (а.с.14). Отже, оскільки [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняла [PERSON] , мала право на земельну частку (пай) площею 1,76 га, то і позивач [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування права на цю земельну частку (пай) з отриманням в наступному документу, що посвідчує право власності. Визнання за позивачем [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права та інтереси інших осіб. Враховуючи, що відповідачем Мурафською сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON] , то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved