Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 червня 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області. Позивачка зазначає, що причиною звернення з цією позовною заявою до суду послужило те, що з відповідачем у справі вона має різні характери, погляди на сімейне життя та сімейні цінності, що призвело до втрати між ними почуття любові, довіри та поваги, вониспільним життям не проживають та не ведуть спільного господарства. Питання розірвання шлюбу нею давно обдумане. Також зазначає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними буде суперечити її інтересам, у зв`язку з чим просить не надавати їм строк для примирення, оскільки таке не дасть бажаного результату. У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду з цим позовом та просить суд шлюб розірвати, а також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. У судове засідання ні позивачка [PERSON] , ні її представник [PERSON] не з`явилися, однак останній подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити, при цьому не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПКУкраїни, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу в сторін у справі дітей немає. За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, разом не проживають тане ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Також норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище, тому після розірвання шлюбу такій необхідно залишити її шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. З огляду на наведене та

Outcome: approved