Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

31.12.2021 р. позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього на користь держави в особі Червоноградської міської ради Львівської області, грошові кошти в сумі 7745,40 грн., які були затрачені КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на лікування [PERSON] потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування позову послався на те, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 10.02.2021 р., який набрав законної сили 13.03.2021 р. (справа №459/684/18) [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Зазначає, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» 18 ліжко-днів з 08.12.2017 р. по 26.12.2017 р., вартість якого становить 7745,40 грн.. Кошти, витрачені на стаціонарне лікування на даний час Червоноградській міській раді не відшкодовано, а тому згідно ст. 1206 ЦК України підлягають відшкодуванню в примусовому порядку. Ухвалою від 26.01.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 21.02.2022 року з повідомленням сторін, який востаннє, відкладено на 04.04.2022 р.. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Прокурор та представник Червоноградської міської ради подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач у судові засідання 21.02.2022, 04.04.2022 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 10.02.2021 р. (справа №459/684/18), [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки. На підставі ст. 76 КК України на нього було покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи праці; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Судом було встановлено, що відповідач 08 грудня 2017 року приблизно о 19.20 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 2108» з номерним знаком [NUMBER] , рухаючись ним автодорогою Р-15 сполученням «Жовква-Ковель» у напрямку до м. Ковель, при проїзді ділянки в районі 125 км., у м. Червонограді Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.10 ( в частині значення терміну «безпечна швидкість», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», п.п. 12.4 та 12.9 «б» ПДР, через неуважність до дорожньої обстановки та її змін, вів керований ним транспортний засіб зі швидкістю 66...69 км/год., що є перевищенням максимально допустимої швидкості руху у 60 км/год. в межах населеного пункту і таким чином позбавив себе можливості уникнути наїзду на пішоходів - потерпілих [PERSON] та [PERSON] , котрі перетинали проїзну частину зліва на право по ходу руху до м. Ковель, застосувавши своєчасне екстрене гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, чим створив аварійну обстановку, що призвело до наїзду на даних пішоходів. Внаслідок зазначених дій обвинуваченого потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки, забійної рани на чолі, перелом кіток гомілки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; рана - до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, [PERSON] грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої наступила смерть пішохода [PERSON] , а [PERSON] заподіяло середньої важкості тілесні ушкодження. Дане судове рішення набрало законної сили 13.03.2021 р. Крім того, наведені у вказаному вище судовому рішенні обставини щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим підтверджуються висновками експертів 1/805 від 10.01.2018 р. та №06/2018. Згідно з довідкою КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі з 08.12.2017 р. по 26.12.2017 р., загальна сума затрачених лікарнею коштів на його лікування склала 7745,40 грн.. У добровільному порядку відповідач не відшкодував таких витрат. За правилами ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. В силу вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Фактичні обставини справи свідчать про те, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, Червоноградська міська рада понесла витрати на лікування потерпілого [PERSON] , що становлять 7745,40 грн. Відсутні обставини, що виключають обов`язок відповідача відшкодувати таку шкоду. З огляду на викладені факти й міркування, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, згідно з правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у користь держави у сумі 2 481,00 грн..

Outcome: approved