Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний виконавець Виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 16.12.2021 р. ознайомившись з постановою про відкриття виконавчого провадження № 67700873, [PERSON] дізналась, що на підставі виконавчого напису нотаріуса № 12005 від 20.10.2021 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, приватним виконавцем Виконавчого округу Київської області Сидорчуком Андрієм Анатолійовичем було відкрито виконавче провадження № 67700873 за яким з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІДЕЯ БАНК» (РНОКПП: [NUMBER] ) здійснюється стягнення заборгованості в розмірі в розмірі 56 496,89 грн. (п`ятдесят шість тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 89 коп. Сума заборгованості є спірною, оскільки позивач не погоджувалась та не погоджується із сумою заборгованості у розмірі 56 496,89 грн. (п`ятдесят шість тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 89 коп., жодних вимог від відповідача про сплату відповідної суми позивач не отримувала. Крім того, позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він не підлягає виконанню, вважаю за необхідне з вернутися до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 06 січня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Водночас, витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни матеріали виконавчої справи на підставі яких 20.10.2021 р. було вчинено виконавчого напису №12005, щодо стягнення з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, код ЄДРПОУ: 19390819), заборгованість в розмірі 56496,89 грн. /а.с.31-32/. 19 січня 2022 року від представника відповідача Лепех А. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову. /а.с.36-53/. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року судове засідання відкладено на 28.02.2022 р. на 10 год. 00 хв. /а.с.61-62/. 15 лютого 2022 року від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. /а.с.69-84/. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, оскільки подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Представник відповідача Лепех А. у судове засідання не з`явився, оскільки відповідно до відзиву просить суд проводити розгляд справи у його відсутності. Станом на лютого 28 лютого 2022 року витребуванні у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни матеріали на адресу суду не надійшли. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний виконавець Виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про проведення судового засідання у їх відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд встановив, що 20.04.2018 між Банком та позивачем було укладено Кредитний договір №R01.00608.003873939 (надалі - Кредитний договір), згідно якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 51 859,39грн. (п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень тридцять дев`ять копійок), а Позичальник зобов`язувався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. Станом на 06.09.2021 у позивача утворилась заборгованість за таким договором у розмірі 54 596,89 грн. з яких: Основний борг - \~ \~ \~ \~36310,78 грн.; Прострочений борг - \~ \~ \~ \~2203,06 грн.; Прострочені проценти - 15423,31 грн.; Строкові проценти - \~ \~ \~ \~659,74 грн. У зв`язку із чим, відповідачем було надано\~Нотаріусу всі\~необхідні документи\~для вчинення\~нотаріусом 20.10.2021\~виконавчого напису\~№ 12005\~та надані\~документи,\~на думку\~відповідача,\~в повній\~мірі встановлюють\~суму заборгованості\~позивача,\~як боржника,\~перед банком,\~з врахуванням усіх сплат, визначених умовами Кредитного договору та здійснених боржником. На виконання вимог Переліку було надано: 1.Заяву Банку про вчинення виконавчого напису від 11.10.2021 №12.4.2/65522; 2.Оригінал Кредитного договору; 3.Довідку Банку про ненадходження платежів від 11.10.2021 року № 12.4.2/65672; 4.Вимогу Банку про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06.09.2021 вих.№12.4.2/R01.00608.003873939; 5.Довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 06.09.2021; 6.Список згрупованих поштових відправлень Банку; 7.Список згрупованих поштових відправлень цінних листів Банку; 8.Список вкладення до цінного листа, що підтверджує надіслання на адресу Позивача документів, визначених пунктами 4-5 даного переліку, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку; 9. \~ \~ \~ \~Виписку по рахунку [NUMBER] ; 10.Детальний розрахунок заборгованості. 11.Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. На підставі виконавчого напису №12005 від 20.10.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67700873 від 29.11.2021 /а.с.20-22/ 29 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову про арешт коштів боржника. /а.с.24-25/ 02 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову про арешт майна боржника. /а.с.22-23/ 06 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. /а.с.26-27/. Відповідно до ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3. пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, який передбачає, що вчинення виконавчого напису здійснюється в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка кредитора на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22Л2.2012 № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між: підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року та Постановою Великої Палати Верховного суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.06.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості правдиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів», в частині, у тому числі «Кредитні договори за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: 1) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». У відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент ухвалення постанови) зазначена постанова апеляційного суду набула законної сили в момент проголошення, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості яка виникає із кредитних правовідносин. Таким чином, в момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису № 12005 від 20.10.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, отже такий виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року №1172 визначено, що підставами для стягнення заборгованості у безспірному порядку проводиться за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) \~ \~ \~ \~оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) \~ \~ \~ \~документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Це також визначено у п.283 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, а саме: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. В супереч вищезазначеного, на адресу позивача від відповідача не надходило жодного повідомлення про наявність заборгованості та строк її погашення. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачеві взагалі не було відомо з чого складається сума боргу в розмірі - 56 496,89 грн. (п`ятдесят шість тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 89 коп. (тобто основна заборгованість, відсотки за користування кредитними коштами, штраф, пеня). Більше того, з моменту укладення кредитного договору № R01.00608.003 873939 від 20.04.2018 р. позивач систематично здійснював щомісячне погашення заборгованості, що стверджується копіями квитанцій. В свою чергу зазначені факти свідчать про те, що сума боргу, що виникла за кредитним договором № R01.00608.003873939 від 20.04.2018 р. є спірною. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між: нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Хибним є висновок апеляційного суду про те, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таким чином, виходячи із вказаних вимог закону, та з урахуванням судової практики нотаріус не мав права вчиняти виконавчого напису, оскільки кредитний договір № R01.00608.003873939 від 20.04.2018 p., за яким виникають зобов`язання по погашенню заборгованості, не був нотаріально посвідчений, а при його вчиненні не було встановлено безспірності суми заборгованості. В Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З зазначеного випливає, що твердження відповідача про безспірність суми заборгованості позивача з тих підстав, що ним були надані нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують суму боргу є безпідставними, оскільки виписка з особового рахунку за кредитним договором не може вважатися первинним документом оформленим відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», за таких обставин, суд приймає до уваги позицію позивача щодо відсутності підстави вважати заборгованість безспірною на момент вчинення оскаржуваного вчиненого 20.10.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна виконавчого напису. Щодо чинності окремих положень постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.011.2014 р., суд звертає увагу на наступне. У відзиві на позовну заяву представник відповідача свої заперечення зводить до того, що в регулятивній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. по праві № 826/20084/14 не міститься відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.011.2014 р, № 662, внаслідок чого на думку Відповідача вона втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішень про державну реєстрацію нормативно-парових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 р. № 32/5. При цьому представник відповідач зазначає, що у відповідності до підпункту 4.2. вище вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили рішення судовими рішенням про визнання нормативно-правого акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акта вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині. Нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визначених нормативно-правових актів нечинними судом (п. 16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно правових актів, занесених до державного реєстру). Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу: оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Посилання відповідача щодо відсутності в резолютивній частині Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 строку з якого Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною не відповідають нормам чинного законодавства України. Зазначена позиція обґрунтовується тим, що у відповідності до п. 15 Порядку скасування рішень про державну реєстрацію нормативно-парових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 р. № 32/5., нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання судом нормативно-правових актів протиправними (незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та нечинними повністю або в окремій його частині. Отже, з аналізу змісту зазначеної норми права випливає, що ця норма не регулює момент з якого нормативний акт визнається на підставі рішення суду протиправними (незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та нечинними повністю або в окремій його частині. При цьому слід враховувати, що відповідно до судової практики висвітленої в Постанові Верховного Суду України у постанові № 5-3114км09 від 08 грудня 2009 року дійшов висновку згідно якого, «у разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням». Крім того, у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 суд звернув увагу на те, що «визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким, актом, з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта». З огляду на викладене, Постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» втратила чинність виключно з моменту набрання чинності Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Таким чином, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, не передбачала можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, в чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Тобто під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису № 12005 від 20.10.2021 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна керувалась законодавством визнаним нечинним, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, нотаріус діяла в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, з врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. У відповідності до ст.ст.133,\~141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачена сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved