Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

17 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Радехівська державна нотаріальна контора Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. 17 вересня 2020 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.36). В позовній заяві зазначає, що в липні 2020 року [PERSON] стало відомо, що продається квартира в [ADDRESS] . Дану інформацію вона побачила на сервісі оголошень України ОLХ.uа, що підтверджується роздруківкою оголошення. В цій квартирі все своє життя проживав її батько, [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , повторно видане 16.07.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №21). [PERSON] є єдиною дитиною [PERSON] . Факт, що [PERSON] є дочкою [PERSON] підтверджують наступні документи: свідоцтво про народження [PERSON] [NUMBER] , видане 17.12.1985 р. райвідділом ЗАГС Львівської області, відповідний запис за №185; свідоцтво про одруження [NUMBER] , видане 09.01.2003 р. Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану РУЮ Львівської області, відповідний запис за №01 (позивач змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] »); свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 09.02.2007 р. Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану РУЮ Львівської області, відповідний актовий запис за №12; свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 15.11.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, відповідний актовий запис за №76 (позивач змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] »). Оскільки батьки позивача були розлучені (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане 21.06.1989 р. райвідділом ЗАГС м.Радехів Львівської області, відповідний запис за №36), то [PERSON] проживав в [ADDRESS] , разом зі своїм батьком, [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька [PERSON] і надалі до дня своєї смерті ( [INFO] ) проживав в цій квартирі. Коли [PERSON] навідувала свого батька, він завжди казав їй, що оскільки вона є його єдиною дитиною і він не має змоги допомагати їй фінансово, ніколи не сплачував аліменти на її утримання, то хотів би, щоб ця квартира належала їй. Однак ніяких документів на квартиру [PERSON] ніколи не показував, казав, що не має їх. Коли [PERSON] запитала батька, хто зареєстрований в цій квартирі та попросила показати будинкову книгу, батько сказав, що всі документи забрав його рідний брат [PERSON] , який зі своєю сім`єю проживав в м.Київ. 28.02.2008 року у віці 53 роки [PERSON] раптово помирає. Після похорону батька [PERSON] поцікавилась, кому належить квартира, де жив її батько, однак брат батька - [PERSON] сказав, що квартира належить йому після смерті його батьків, що її батько на себе квартиру не оформляв, тому їй нічого не буде належати і їй нікуди не треба звертатись, що він буде в цій квартирі проживати і продавати не планує. На прохання показати документи на квартиру, [PERSON] відмовився, сказав, що документів з собою немає, що вони в Києві, обіцяв фінансово допомагати своїй рідній племінниці [PERSON] . Остання повірила [PERSON] . В цей час вона знаходилася в стресовому стані, оскільки після розлучення з [PERSON] у 2007 р. (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 09.02.2007 р. Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану РУЮ Львівської області, відповідний актовий запис за №12) вона залишилась сама з двома малолітніми дітьми 2002 та 2004 року народження (свідоцтво про народження [PERSON] [NUMBER] , повторно видане 11.05.2004 р. Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області, відповідний запис за №51, та свідоцтво про народження [PERSON] [NUMBER] , видане 11.05.2004 р. Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області, відповідний запис за №45 ), не мала роботи, а відповідно і заробітку. Колишній чоловік аліментів на утримання дітей не сплачував, відносно нього було заведено розшукову справу як на неплатника аліментів, рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 22.12.2008 р. він був визнаний безвісно відсутнім. Крім того, на початку 2008 року її молодший син важко захворів, з 10.06.2008 р. по 26.06.2008 р. з діагнозом «набряк головного мозку» він знаходився на лікуванні в міській дитячій клінічній лікарні (копія витягу з медичної карти хворого №6305/828 [PERSON] , 2004 р.н., додається), тому вся увага і всі заощадження позивача були спрямовані на лікування дитини. В липні 2020 року, побачивши оголошення про продаж квартири, [PERSON] попросила свого дядька, [PERSON] , все ж таки показати документи на квартиру, однак він почав розмовляти з нею в грубій формі, ображав та фактично прогнав її. Така поведінка відповідача та його небажання показати документи на квартиру навело позивача на думку про те, що щось не так з документами. Вбачаючи шахрайські дії з боку відповідача в набутті права власності на квартиру по [ADDRESS] , [PERSON] 24.07.2020 р. звернулась із заявою в Радехівське відділення поліцій про проведення перевірки щодо правомірності набуття права власності на вищезгадану квартиру [PERSON] . В подальшому, для з`ясування обставин справи в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» та до Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області були надані адвокатські запити. З отриманої довідки КП ЛОР «Червоноградське МЕТІ» №4174 від 07.08.2020 р. стало відомо, що квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за [PERSON] , [PERSON] - по 1/2 частині кожному згідно свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Радехівського ДКП «Будинкоуправління» 31.08.1993 р. на підставі рішення міськвиконкому від 31.08.1993 р. за №165 та записано 31.08.1993 р. в реєстрову книгу за №945. Станом на 31.12.2012 року вищезгадана квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Радехівського державною нотаріальною конторою 10.10.2008 р., зареєстровано в реєстрі за №5024 і записано 20.10.2008 р. в реєстрову книгу №8 за реєстровим №945. Отже, зі змісту вищенаведених документів стало зрозуміло, що повноправним власником квартири по [ADDRESS] був батько позивача - [PERSON] і що відповідач до даної квартири не мав жодного відношення. Оскільки всі документи на квартиру знаходились у відповідача, він добре знав кому належала дана квартира, і скориставшись важким психологічним станом та скрутним матеріальним становищем позивача, шляхом приховування документів заволодів майном свого покійного брата. Довідавшись, що її батькові ще з 1993 року належала 1/2 частка квартири, що її дідом був складений заповіт на користь її батька, і в подальшому вся квартира належала її батькові, [PERSON] в серпні 2020 року знов звернулась до [PERSON] для вияснення ситуації та мирного врегулювання даного спору. В ході розмови з [PERSON] , [PERSON] погодився відшкодувати їй половину вартості квартири, виходячи з оцінки спадкового майна в сумі 12183,00 гри., яка зазначена у свідоцтві про право на спадщину за законом, тобто близько 6000,00 грн. Дана сума, як вважає позивач, є мізерною, не відповідає ринковій вартості квартири, тим більше зважаючи на те, що на сервісі оголошень України ОLХ.uа відповідач виставив на продаж дану квартиру за ціною 689215,00 грн. Оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька - [PERSON] , заяви про відмову від прийняття спадщини вона не подавала, про заповіт її діда, [PERSON] , на користь її батька, [PERSON] , їй не було відомо як і те, що квартира по [ADDRESS] в цілому належала її батькові, через, як вважає позивач, введення її в оману рідним дядьком - відповідачем в даній справі, позивач не має іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, окрім як звернутися до суду з метою захисту свого майнового права. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ), додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька, [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори 10.10.2008 року [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №5024 (а.с.4-10). У встановлений строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. В відзиві відповідач зазначає, що ознайомившись зі змістом позовної заяви, відповідач заперечує щодо позовних вимог в повному обсязі і просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вимоги є необґрунтованими, а обставини на які посилається позивач не відповідають дійсності. [INFO] помер брат відповідача [PERSON] . Після смерті спадкодавця, серед майна, яке належало йому на праві власності за життя була 1/2 частина квартири [ADDRESS] загально площею 39,8 кв.м. Вказана частина квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого Органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» 31.08.1993 року, зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 31.08.1993 року у реєстрову книгу за №945. Інша частина спірної квартири за вищевказаним свідоцтвом, а саме 1/2 її частина, належала батьку відповідача та спадкодавцю - [PERSON] , який помер [INFO] . Ще за життя батько відповідача та спадкодавця - [PERSON] , [INFO] залишив заповіт, який посвідчено Радехівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1230/93, за яким все належне йому на праві власності майно заповідав після своєї смерті своїм синам відповідачу [PERSON] та спадкодавцю [PERSON] . Проте брати - відповідач та спадкодавець, після смерті свого батька не займалися оформленням своїх спадкових прав за цим заповітом. Спадкодавець також оформленням спадкових прав після смерті їх з братом батька не займався, проте будучи особою, який постійно проживав з померлим, був зареєстрований з ним за однією адресою, фактично прийняв спадщину, тим самим успадкував 1/2 частину квартири батька відповідача та спадкодавця, проте свідоцтво про право на спадщину він не оформив. Вже після смерті спадкодавця, відповідач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Радехівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата [PERSON] , який помер [INFO] , як спадкоємець другої черги за законом. Після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини іншими спадкоємцями, у відсутність інших заяв про прийняття спадщини, перевірки наданих відповідачем документів на підтвердження родинних зв`язків та правовстановлюючих документів, державний нотаріус Радехівської державної нотаріальної 10.10.2008 року видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, відповідач [PERSON] законно успадкував та набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Як вже вказувалось відповідач [PERSON] є рідним братом спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Також у них була спільна рідна сестра - [PERSON] , [INFO] , яка була жива ще на момент смерті спадкодавця. Між ними були дружні взаємовідносини. У спадкодавця сім`ї не було, з дружиною він розлучився дуже давно, спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , проживала після розлучення з матір`ю, які з ним фактично не спілкувались. Навіть коли позивачка виросла та стала дорослою, вона не цікавитись життям свого батька та не намагалась налагодити з ним відносини, тим більше, що він був не проти, проте вона відштовхувала його з дитинства. Останні роки свого життя до смерті спадкодавець проживав достатньо скрутно, відповідач постійно фінансово допомагав спадкодавцю, а спільна сестра готувала та приносила йому їжу. Перед самою смертю спадкодавець хворів та потребував допомоги, ці обов`язки взяли на себе відповідач та їх сестра. Вони провідували його, дбали, придбавали ліки, продукти харчування, тощо та допомагали в цілому. Витрати на поховання спадкодавця та встановлення йому пам`ятника взяли на себе також відповідач із сестрою. Після смерті спадкодавця, їх сестра сказала, щоб його квартиру оформлював на себе відповідач, оскільки за життя їх батько зробив заповіт на нього та померлого брата, що відповідач і зробив. З позивачем відповідач через вказані причини також майже ніколи не спілкувався, тому наведені позивачкою обставини щодо приховування ним документів на квартиру є неправдою, оскільки таких розмов вони ніколи не мали. Вказані претензії позивача до відповідача виникли у неї лише у 2020 році, після чого вона неодноразово погрожувала відповідачу та його сім`ї. Відповідач вважає, що позивач не має поважних причин пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини, оскільки з моменту смерті спадкодавця та на протязі наступних 13 років по сьогоднішній день, позивач не подавала заяву про прийняття спадщини. До державного нотаріуса позивач з заявою про прийняття спадщини по сьогоднішній день не зверталась, відмову нотаріуса у прийнятті її заяви про прийняття спадщини позивач суду не надала. Крім того, позивач не мала та не могла мати безперервно та на протязі 13 років з моменту смерті спадкодавця постійно триваючих істотних труднощів, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними обставинами, через які вона не змогла подати заяву про прийняття спадщини. Наведені позивачем в позовній заяві її причини, які на її думку, унеможливили прийняття нею спадщини у відповідний строк, не могли бути безперервними у часовому проміжку та не пояснюють, чому позивач не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін після смерті спадкодавця, та і після спливу цього терміну, на протязі 13 років, після припинення обставин, які унеможливлювали цю дію. Інші наведені позивачем в позовній заяві причини фактично зводяться до її юридичної необізнаності щодо строку та порядку прийняття спадщини, її необізнаності про наявність спадкового майна та відсутність коштів, що не може рахуватись поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини з урахуванням практики судів вищих інстанцій, оскільки необізнаність особи є суб`єктивною людською рисою, яку неможливо довести чи перевірити її правдивість, а відсутність коштів не може рахуватись поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки дана нотаріальна дія не потребує значних коштів і є доступною для кожного. Таким чином, відповідач просить відмовити [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), в задоволенні позовних вимог щодо визначення їй додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом після смерті - [PERSON] , померлого [INFO] та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори 10.10.2008 року, [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №5024, в повному обсязі (а.с.60-66). Позивач в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Звертала увагу суду на те, що батько не повідомляв їй, що у нього була спадщина, а відповідач її запевнив, що вона немає жодного відношення до квартири. Їй було відомо про смерть батька, проте про частку у квартирі не знала. Вікна вона не вибивала, їй невідомо про що веде мову в судовому засіданні відповідач. Просила постановити рішення про задоволення позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, звертав увагу суду, що всі обставини позовних вимог викладені у заяві. Просив врахувати, що відповідач забрав документи на квартиру, а позивач перебувала в стресовому стані - її чорна полоса була до 2015 року, у 2016 році лише почала приходити до себе. Якби були наявні документи, позивач знала в існування майна після смерті батька. Заповіту батько на неї склав, оскільки був здоровою людиною і не думав про смерть, яка наступила раптово. Вчасно не звернулась до нотаріуса через те, що її чоловік пропав, на руках були двох малолітніх дітей, один із яких хворів (набряк мозку), тому просив ухвалити рішення про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач скрив від нотаріуса про наявність інших спадкоємців, тому свідоцтво про право на спадщину за законом необхідно визнати недійсним. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив у повному обсязі та суду пояснив, що він документів від брата не забирав, такі знаходилися у сестри, оскільки в квартирі був прохідний двір. Позовна заява безпідставна, яка не підтверджується жодними доказами. Квартира була в занедбаному стані і позивач нею жодного разу не цікавилась. Після смерті брата позивач в стані алкогольного сп`яніння приходила до нього і заявляла про частку у квартирі, проте він їй заборонив в такому стані до нього приходити. З нею вони не родичалися, оскільки при захворюванні батька вона допомагала йому, не приносила ліки. У позивача по справі відсутні будь-які моральні якості, оскільки вона не доглядала за своїм батьком, не піклувалася ним та не цікавилась його життям. Він здійснив поховання брата та поставив йому надмогильний пам`ятник. Брат помер через неналежний догляд. В квартирі були розбиті вікна з пневматичної зброї у 2013-2014 роках, проте встановити причетних до цього не виявилось можливим. Він вважав, що це робота позивача, так як вона неодноразово погрожувала, що поб`є вікна та двері та вселиться в квартиру. Для того, щоб подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька, позивачу не потрібні були документи на квартиру, а лише потрібно було подати заяву до нотаріуса, чого вона не зробила. На момент смерті брата Степана 28 лютого 2008 року крім нього, ще була рідна сестра, яка від спадщини відмовилась. Якби брат мав намір заповісти свою частку позивачу, то він би це зробив при житті. У нотаріуса в заяві зазначив, що інших спадкоємців немає, оскільки вважав, що вони не подали заяв, а відтак їх непотрібно зазначати. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, посилаючись на ці ж обставини, що у відзиві просив у задоволенні позову відмовити. Звертав увагу суду, що стосунки між сторонами склалися вкрай неприємними. Позивач ні в позові ні в судовому засіданні не довела поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не подала в законний спосіб протягом шести місяців таку заяву. Позов про визнання свідоцтва недійсним є похідним від позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, тому в його задоволенні також просить відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, проте скерувала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі державного нотаріуса, проти позову не заперечує (а.с.75). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 16 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області (а.с.14). Факт, що позивач є дочкою спадкодавця підтверджують наступні документи: - копія свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 17 грудня 1985 року, з якого видно, що [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.15); - копія свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 21 червня 1989 року, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21 червня 1989 року (а.с.19); - копія свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 09 січня 2003 року, з якого констатовано, що 9 січня 2003 року [PERSON] та [PERSON] одружилися; прізвище дружини після реєстрації одруження « [PERSON] » (а.с.16); - копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 9 лютого 2007 року (а.с.17); - копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 15 листопада 2011 року, з якого видно, що 15 листопада 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб; прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.18). Відповідно до довідки №4174 від 07.08.2020, виданої КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за: [PERSON] , [PERSON] - по 1/2 частині кожному згідно свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Радехівського ДКП "Будинкоуправління" 31.08.1993 року на підставі рішення міськвиконкому від 31.08.1993 року за №165 та записано 31.08.1993 року в реєстрову книгу за №945. Станом на 31.12.2012 року вищезгадана квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Радехівською державною нотаріальною конторою 10.10.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №5024 і записано 20.10.2008 року в реєстрову книгу №8 за реєстровим №945 (а.с.23). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 жовтня 2008 року [PERSON] , нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, видно, що на підставі статті 1262 Цивільного кодексу України, спадкоємцем в цілому майна громадянина [PERSON] , який помер [INFO] , є його брат громадянин [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб №1801005636. Спадкове майно, на яке в зазначеній частці видано це свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS] . В цілому ця квартира складається з двох житлових кімнат площею 29,6 кв.метри, коридору, кухні, кладови. Загальна площа квартири 39,8 кв.метри. 1/2 (одна друга) частина згаданої квартири належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого Органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» 31 серпня 1993 року, зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 31 серпня 1993 року в реєстрову книгу за №945: 1/2 (одна друга) частина згаданої квартири належала на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого Органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» 31 серпня 1993 року, зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 31 серпня 1993 року в реєстрову книгу за №945 гр-ну [PERSON] - батькові, який помер [INFO] , спадкоємцем якого за заповітом, посвідченим Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області, 10 серпня 1993 року за реєстром №1230/93 та за законом був гр-нин [PERSON] - син, котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.29). Вказане також підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №16728142 від 10.10.2008 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20627889 від 20.10.2008 (а.с.30-30 зворот, 31-31 зворот). Згідно з копією матеріалів перевірки по зверненню гр. [PERSON] , жительки [ADDRESS] , констатовано, що позивач зверталася у Радехівське ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про проведення перевірки щодо правомірності набуття права власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , її дядьком [PERSON] . В результаті проведення перевірки встановлено, що відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а можуть мати місце цивільно-правові відносини (а.с.24-28 зворот, 32,33). За час перебування позивачки у шлюбі з [PERSON] у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 11 травня 2004 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2004 року (а.с.20). З копії витягу з медичної картки хворого №6305/828 констатовано, що [PERSON] знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні Міської дитячої клінічної лікарні Львівської міської ради в період з 10.06.2008 до 26.06.2008, діагноз: набряк головного мозку (а.с.22-22 зворот). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2008 року [PERSON] , [INFO] визнано безвісно відсутнім. У вказаному рішення судом встановлено, що з довідки Радехівського РВ УМВСУ у Львівській області №3304 від 3 грудня 2008 року вбачається, що відносно [PERSON] заведено розшукову справу, як на неплатника аліментів. Прийнятими мірами розшуку [PERSON] , його мізцезнаходження не встановлено (а.с.21). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2008 року, не доказуються при розгляді цієї справи. Свідок [PERSON] суду показала, що вона знала батька позивача [PERSON] , який кожен день приносив їй траву для кролів, вона з ним часто спілкувалась. Говорив їй, що хоче прописати у квартиру доньку із дітьми, але не може цього зробити, оскільки брат заперечував. Також повідомляв їй, що брат [PERSON] (відповідач по справі) забрав усі документи на квартиру. [PERSON] раптово захворів, два дні перед смертю вона особисто давала йому кошти на ліки. Хто здійснював поховання [PERSON] їй невідомо (а.с.102). Свідок [PERSON] суду показав, що позивачку добре знає - це його похресниця. [PERSON] також знав, останній був прописаний у квартирі. Він неодноразово приходив до нього їсти. Йому відомо із слів [PERSON] , що він мав намір прописати доньку у квартиру разом із дітьми. Не зробив цього, оскільки були відсутні документи. Батько із позивачем були в нормальних відносинах. У квартиру, в якій проживав [PERSON] був відрізаний газ та світло, неодноразово він у нього ночував. Йому було відомо, що квартира належала дідові, інші обставини йому невідомі. Поховання батька позивача здійснював відповідач та мати позивача. Позивач перебувала у стресовому стані, її чоловік був безвісно відсутнім та на руках були маленькі діти, тому й на його думку не звернулась вчасно до нотаріуса (а.с.103). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі №720/1079/19 від 11.08.2021. Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, позовні вимоги в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягають до задоволення, оскільки судом не встановлено поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача як спадкоємця на вчинення цих дій. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Вказаний правовий висновок також викладений в постанові Верховного Суду у справі №414/811/17 від 11.12.2019. Враховуючи, що позивач вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті батька, тому немає підстав для задоволення вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, а тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають до задоволення. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed