Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до до [PERSON] про визнання права власності на спільне майно подружжя, та поділ спільного майна подружжя. Просила визнати визнати кв. [ADDRESS] , загальною площею 44,8 кв.м., вартістю 231917,00 грн. спільною сумісною власністю подружжя та та визнати за нею право власності на 1/2 частку цієї квартири. Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами. 21.09.1985р. уклала шлюб з відповідачем, у шлюбі перебуває по даний час. Протягом останніх років сімейне життя між ними погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначила, що 04.12.1998 року відповідач за спільні спільні кошти купив квартиру, підписання та виконання договору купівлі-продажу якої було здійснене без оформлення її письмової згоди, як дружини, хоча на момент укладення цього договору більш як 13 років знаходилися в шлюбі. В даний час між ними існує майновий спір щодо належного їм майна - двокімнатної квартири загальною площею 44,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно виписки з матеріалів інвентаризаційної справи №1435 від 10.06.2021 року, інвентаризаційна вартість зазначеної вище квартири становить 231917, 00 грн. Посилаючись на ст. ст.69,70 СК України зазначила, що дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у межах його доводів, просив позов задовольнити. Заперечив, що його довірителька пропустила строк позовної давності, та не визнав доводи відповідача щодо безпідставності позову, оскільки на даний час між сторонами має місце спір щодо спільної власності, тому позивачка хоче реалізувати свої права на квартиру. Просив позов задовольнити, скасувати ухвалу про забезпечення позову та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати. Відповідач подав до суду відзив з якого вбачається, що позовну заяву від не визнає. Вважає позов безпідставним та таким, що пред`явлений з пропуском строків позовної давності. Зазначив, що всі документи, які стосуються придбаної у 1998 році квартири весь час знаходилися у них вдома і позивачка була з ними ознайомлена та мала вільний доступ до них, жодних питань з цього приводу між ними ніколи не виникало. Зазначений договір купівлі-продажу квартири недійсним не визнаний і є чинним на сьогоднішній день. Посилання позивачки на норми статті 65 СК України також є безпідставними. оскільки станом на грудень 1998 року діяли норми КпШС України. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що на даний час позивачка перешкоджає йому у володінні квартирою. Представник відповідача адвокат Хоменко А.П. підтримав відзив, позов не визнав, вважає, що він не підлягає до задоволення. Не заперечив, що дана квартира є спільною власністю сторін, права позивачка на квартиру ніхто не порушує. Ухвалою суду від 28.07.2021р. відкрите спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд справи з участю сторін. Ухвалою суду від 15.07.2021р. задоволено клопотаня позивачки про забезпечення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.09.1985р., Рівненським відділом РАЦС Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 1590. З оглянутого судом договору, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Червук В.М., 04.12.1998р., зареєстрованого в реєстрі за № 2937, вбачається, що МПП «АПМ» продало, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,8 кв.м., зареєстрована як приватна власність [PERSON] . Відповідно до виписки з матеріалів інвентаризаційної справи № 1435 від 10.06.2021р. інвентаризаційна вартість зазначеної квартири становить 231917, 00 грн. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, на підставі достовірних та належних доказів судом встановлено, що кв. [ADDRESS] набута сторонами у період шлюбу, який не розірваний по даний час, відтак, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя . Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи зі змісту позовної заяви, правової позиції представника позивача в судовому засідаінн. Встановлених обставин справи та положення СК України, суд приходить до висновку, що позивачка звернулася з позовом до суду про визнання майна спільною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, яке перебуває у шлюбі. Відтак, суд вважає, що слід поділити квартиру [ADDRESS] , виділивши у власність - [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки квартири [ADDRESS] загальною площею 44,8 кв.м, припинивши спільну сумісну власність, що на думку суду є правовим урегулюванням права власності кожного із співвласника нерухомого майна для належного володіння, користування та розпорядження цим майном, виходячи з положень ЦК та СК України. Згідно з положенням ч.1 ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Оскільки судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, то суд не бере до уваги посилання відповідача щодо пропуску позивачкою строку позовної давності. Окрім того, суд вважає, що зазначені правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, оскільки спір який виник між сторонами не пов`язаний з оспоренням договору купівлі-продажу, а поділом майна подружжя, які на даний час регулюється нормами СК України. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Представник позивача у судовому засіданні просив, у разі задоволення позову скасувати заходи забезпечення позову. Оскільки суд прийшов до висновку, що позовн підлягає до задоволення, то рішенням суду слід скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 15.07.2021р. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, підлягають до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати в сумі 1 159 грн. 58 коп., що становить 1% від вартості виділеного у власність позивачки майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved