Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

В лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Спадщину після її смерті він як спадкоємець по заповіту прийняв своєчасно. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримала правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Ванчиковецької сільської ради Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до виписки з погосподарської книги Черленівського старостинського округу № 1 від 21 січня 2022 року за № 130 станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до колгоспних дворів, в якому були зареєстровані та проживали подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Житлові будинки вказаного домоволодіння побудовані до 1970 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та були зареєстровані в Щербинецькій сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Даючи оцінку вказаним обставинам суд виходить з того, що відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За змістом статті 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що домоволодіння було побудоване відповідно до діючого на час його будівництва законодавства, належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування і належало зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності, у зв`язку із чим кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняла як спадкоємець по закону 1 черги його дружина [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Черленівського старостинського округу № 1 від 21 січня 2022 року за № 125. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . З наявного в матеріалах спадкової справи заповіту від 26 листопада 2007 року, посвідченого секретарем Щербинецької сільської ради Новоселицького району слідує, що спадкодавець [PERSON] все своє майно заповіла синові [PERSON] .. Позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , спадщину прийняв своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на спадщину слід визнати за ним в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved