Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, в якій просять стягнути з [PERSON] на їх користь солідарно майнову шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 6 493,00 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та понесені судові витрати, що складаються із судового збору - 908 грн.; витрат на проведення експертного дослідження - 1450 грн.; витрат пов`язаних із правничою допомогою адвоката 6 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачі посилаються на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] , яка розташована на 4-му поверсі десятиповерхового житлового будинку. 08 жовтня 2021 року відбулось залиття ванної кімнати квартири [ADDRESS] , яка належить позивачам, внаслідок потрапляння води з квартири [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом вище у цьому самому будинку та знаходиться над квартирою позивачів. Отже вода у ванну кімнату позивачів потрапила з квартири відповідача. Крім того, позивачі посилаються на те, що їм було завдано також моральну шкоду. Всі звернення до відповідача щодо добровільного відшкодування завданих збитків виявилися марними. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 року, справа передана судді Науменко А.В. Ухвалою суду від 08.12.2021 року прийнято позовну заяву, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачів та зазначила, що позов підтримує і не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надавав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивачів, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , яка розташована на четвертому поверсі десятиповерхового житлового будинку. Зазначена обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності ЯЯЯ 069958, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 04.05.2005 року. На п`ятому поверсі будинку у квартирі [ADDRESS] мешкає відповідач [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2018 року. 08 жовтня 2021 року відбулось залиття ванної кімнати квартири [ADDRESS] , яка належить позивачам, внаслідок потрапляння води з квартири [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом вище у цьому самому будинку та знаходиться над квартирою позивачів. Отже вода у квартиру позивачів потрапила з квартири відповідача. Про факт залиття ванної кімнати квартири позивачів за участі Голови правління ОСББ «Морський» [PERSON] , власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , власника квартири [ADDRESS] [PERSON] та за участі власників квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] було проведено обстеження квартири [ADDRESS] , в якій відбулось залиття, та обстеження/огляд квартири [ADDRESS] . За результатами обстеження 12.10.2021 року було складено акт про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення. В цьому акті зафіксовано, що на день обстеження, протікання стелі у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] не припинено. Крім того, з вказаного акту вбачається, що в результаті обстеження вище розташованої квартири [ADDRESS] візуально не виявлено причину течі, вся ванна кімната викладена кафелем. Течія можлива під кафелем в місцях з`єднання сантехнічних ліній. У ванній кімнаті встановлена душова кабіна, піддон якої є забандажованим та викладений кафелем. Всі елементи кріплень недоступні для огляду. Для визначення точної причини необхідний частковий демонтаж кафелю під душовою кабіною та у місцях з`єднання сантехнічних ліній у квартирі [ADDRESS] надано рекомендації власнику квартири [ADDRESS] здійснити демонтаж, усунути протікання, відшкодувати шкоду, спричинену залиттям, власникам квартири [ADDRESS] . Згідно з висновком експерта №28/2021 будівельно-технічного експертного дослідження від 12.11.2021 року у результаті огляду експертом встановлено наявність пошкоджень стелі від залиття в приміщенні ванної кімнати №4 кватири № [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Особливо чітко ознаки залиття внутрішньої поверхні гіпсокартону стелі в ванній кімнаті квартири [ADDRESS] зосереджені в районі стиків залізобетонних плит перекриття, що свідчить про протікання рідини (залиття) з вище розташованої квартири [ADDRESS] , а саме в місці стиків плит. Згідно копії Акту від 12.10.2021 р. вказано наступне: «...Для визначення точної причини необхідний частковий демонтаж кафеля під душовою кабіною та у місцях з`єднання сантехнічних ліній у квартирі [ADDRESS] . Рекомендації власнику квартири [ADDRESS] : здійснити демонтаж, усунути протікання, відшкодувати шкоду кв. [ADDRESS] ». Виконати обстеження вище розташованої квартири [ADDRESS] експерту не надалось можливим. Отже, встановити, що саме стало причиною витоку рідини і, як наслідок, залиття квартири [ADDRESS] експерту не надалось можливим. Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення ванної кімнати №4 в квартирі [ADDRESS] , складає: 6493,00 грн. Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Відповідно до вимог ст. ст. 177, 179 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитись до сантехнічного обладнання, користуватися будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій. Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. У даному випадку відповідачем не були спростовані докази надані позивачами, про те, що залиття ванної кімнати їх квартири сталося з вини відповідача. На підставі викладеного суд вважає, що по справі доведене завдання шкоди майну позивачів з вини відповідача, а саме за наслідком залиття водою з квартири, яка розташована вище над квартирою позивачів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі викладеного суд вважає, що по справі доведене завдання шкоди майну позивачів з вини відповідача, а саме за наслідком залиття належної позивачам квартири водою з квартири відповідача, яка розташована вище над квартирою позивачів. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов`язок доказування того, що шкода завдана не з вини відповідача, лежить на відповідачеві. Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Враховуючи викладені положення діючого законодавства саме на власника покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку із використанням належного йому майна, як самим власником так і членами його родини. З огляду на наведене, оскільки об`єктивними доказами, зібраними при розгляді судом даної справи встановлено, що залиття квартири позивачів відбулося внаслідок вини відповідача, в належній їй на праві приватної власності квартирі, то шкода, заподіяна залиттям квартири позивачів, підлягає стягненню з відповідача, як власника квартири. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, суд вважає такими, що підлягають задоволенню. Позивачі також вважають, що неправомірною бездіяльністю відповідача їм також заподіяно і моральну шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях, які вони пережили у зв`язку з псуванням їх майна, оскільки залиття їх квартири відбувається не вперше, порушення має тривалий характер та системність, змушує їх змінювати звичний ритм життя, призводить до душевних страждань та незручностей. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності з п. 3) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28 травня 1985 року, справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним, суд погоджується, що завдання шкоди майну позивача, порушення звичного ритму життя позивачки - є суттєвими моральними стражданнями. Зокрема, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивачів з вини відповідача, яке має тривалий характер та системність, внаслідок якого було пошкоджено їх майно, також це залиття спричинило у позивачів негативні зміни у звичайних умовах їх життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді, а тому виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обсягу і тривалості страждань: порушення звичного способу життя, переживань, пов`язаних з пошкодженням їх майна, необхідності додаткових зусиль для його відновлення, вважає, що у частині стягнення моральної шкоди позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати, пов`язані із розглядом справи у суді у розмірі 1450, 00 гривень (які були сплачені за проведення експертного дослідження). Щодо стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою суд вважає за необхідне зазначити наступне. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Так, позивачами було подані докази відповідних витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: - Витяг з угоди «На правову допомогу» від 11.10.2021 року, який містить найменування виду правової допомоги, час, витрачений адвокатом при наданні правової допомоги, погоджену сторонами вартість однієї години надання правової допомоги та повну вартість наданої допомоги по цивільній справі.; - Квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 16.11.2021 року про оплату послуг [PERSON] та [PERSON] за надання правової допомоги на підставі договору про правову допомогу у зв`язку з залиттям квартири на суму 6 000,00 грн. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Згідно з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц, від 13 березня 2019 року справа № 283/2065/14-ц, від 20 березня 2019 року справа № 753/23491/16-ц, від 23 січня 2019 року справа № 552/2145/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17, від 31 січня 2019 року справа № 204/6539/16-ц, , якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В додатковій постанові Верховного суду №910/16803/19 від 19 липня 2021 року, а саме в п. 1.36, п. 1.40 -зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень.

Outcome: approved