Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

12 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15 червня 2021 року посадовою особою Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР Муратовим В.Ф, було здійснено огляд та тимчасове затримання її транспортного засобу Porshe Cayenne р.н. [NUMBER] про що було складено акт, а затриманий транспортний засіб доставлено на спеціальний майданчик за адресою [ADDRESS] , де вона отримала автомобіль після оплати штрафу, однак автомобіль було пошкоджено під час тимчасового затримання та евакуації. Вартість матеріального збитку складає 15007 грн. 59 коп. Нею була направлена претензія на адресу відповідача, проте суму збитків сплачено не було. У зв`язку з недобросовісним виконанням своїх посадових обов`язків їй довелося звертатися до адвоката, встановлювати розмір збитків, нести додаткові витрати, все це призвело до емоційних та моральних страждань, чим спричинено їй моральну шкоду, яку оцінює у 5000 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню,оскільки у разі заподіяння транспортному засобу шкоди при його транспортуванні або зберіганні завдані збитки відшкодовуються за рахунок суб`єкта господарювання, що надає такі послуги, а отже належним відповідачем у справі є КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР. В свою чергу моральна шкода задоволенню не підлягає, оскільки її завдання не доведено належними та допустимими доказами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 01 липня 2021 року головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Муратовим В.Ф. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №300568400 якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу 680 грн. У зв`язку з розміщенням транспортного засобу таким чином, що суттєво перешкоджало дорожньому руху, інспектором з паркування здійснено тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки його для зберігання на спеціальний майданчик за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу №4507/21 від 23 липня 2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Porshe Cayenne р.н. [NUMBER] пошкодженого внаслідок евакуації, яка мала місце 15.06.2021 року складає 15007,59 грн. Норми права, застосовані судом. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової ( матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної (немайнової ) шкоди (п. 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Процедура тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів, зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення визначена Порядком тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 р. № 990. Відповідно п. 2 Порядку тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з п. 3 Порядку доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори. Пунктом 5 Порядку визначено, що після прибуття евакуатора інспектор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком. Один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення. Другий примірник акта зберігається в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Порядком також визначено, що у разі заподіяння транспортному засобу шкоди під час його транспортування та/або зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці завдані збитки відшкодовуються за рахунок суб`єкта господарювання, що надає послуги з транспортування та/або зберігання транспортних засобів у разі їх тимчасового затримання, та/або відповідного страхового відшкодування, що здійснюється за правовідносинами обов`язкового страхування цивільної відповідальності зазначеного суб`єкта господарювання. Спори, пов`язані із шкодою, що заподіяна тимчасово затриманому транспортному засобу під час його транспортування або зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці, розв`язуються в установленому законодавством порядку (п. п. 13, 14 Порядку). Згідно із вимогами ст..ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірним, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Мотиви та висновки суду. Як встановлено в ході судового розгляду, позивач виявив пошкоджений транспортний засіб Porshe Cayenne р.н. [NUMBER] на території стоянки за адресою: м. Дніпро вул.. Курсантська, 7. Разом з тим, позивачем до матеріалів справи не надано доказів отримання позивачем транспортного засобу із зазначенням про наявні пошкодження автомобіля. Єдиними документами, що містять інформацію про пошкодження транспортного засобу є листи повідомлення представника [PERSON] , якими запрошують представника КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР для проведення огляду транспортного засобу позивача, а також і сам висновок експерта, який було складено на підставі вихідних даних позивача. Крім того, у разі заподіяння транспортному засобу шкоди при його транспортуванні або зберіганні завдані збитки відшкодовуються за рахунок суб`єкта господарювання, що надає такі послуги. Тобто суб`єктом, що надає послуги із транспортування та/або зберігання транспортних засобів у разі їх тимчасового затримання є КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР, що підтверджується договором про надання послуг з доставки тимчасово затриманих інспекторами з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради транспортних засобів на спеціальний майданчик за допомогою спеціальних автомобілів евакуаторів, а отже зазначений суб`єкт є належним відповідачем по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 6, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, оскільки вони не доведені, не обґрунтовані належним чином та заявлені до неналежного відповідача. Враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення матеріальної, наявність якої в ході судового розгляду позивачем не доведено належним чином, а тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати понесені в зв`язка уз розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed