Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

16.11.2021 року представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики «Простой» № 3438908959-1679216 від 20.08.2021 на загальну суму 32 634, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики «Простой» № 3438908959-1679216, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 10 000, 00 грн, строком на 30 календарних днів, позика має бути повернута у термін до 18.09.2021, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору. 18.09.2021 між позивачем та відповідачем на підставі волевиявлення позичальника було укладено додаткову угоду до Договору № 3438908959-1679216 від 20.08.2021, якою строк позики (період кредитування) продовжено до 18.10.2021, та викладено у новій редакції п. 1.5.1 Договору, згідно якої, починаючи з 19.09.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 2.20 % процентів в день від суми кредиту. 16.11.2021 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач долучив до позовної заяви клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 5, 48-49). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин. Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 15.03.2022 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.08.2021 між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком», в особі директора Корецької Ірини Сергіївни, та [PERSON] укладено договір позики «Простой» № 3438908959-1679216 (далі - Договір) (а.с. 7-18). Згідно з п. 1.1. Договору, позивач надав відповідачу грошові кошти в позику у сумі 10000 грн, а [PERSON] зобов`язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою та комісії. Позика надавалася відповідачу шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER] . Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця https://e-groshi.com/, за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п. 1.2. Договору). Пунктом 1.3. договору встановлено, що строк кредитування (строк позики) за цим Договором складає 30 (тридцять) календарних днів, позика має бути повернута у термін до 18.09.2021 року включно. Пунктом 8.2. договору встановлено, що укладанням договору відповідач підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розміщена на Сайті позикодавця. Розділом 4 вказаних Правил визначено порядок подачі заявки та укладення електронного договору. Договір укладено після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позивача всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних) та отримання ним одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення. Так, договір укладено у вигляді електронного правочину за допомогою офіційного веб-сайту позивача https://e-groshi.com/, шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), текст якого зазначено у розділі 9 Договору. Договір позики «Простой» № 3438908959-1679216 від 20.08.2021 містить прізвище, ім`я та по батькові позивача, серію та номер паспорта, дату його видачі, номер телефону, адресу, ідентифікаційний податковий номер, електронний підпис позичальника (одноразовий ідентифікатор). 18.09.2021 між позивачем та відповідачем на підставі волевиявлення позичальника було укладено додаткову угоду до Договору № 3438908959-1679216 від 20.08.2021, якою строк позики (період кредитування) продовжено до 18.10.2021, та викладено у новій редакції п. 1.5.1 Договору, згідно якої, починаючи з 19.09.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 2.20 % процентів в день від суми кредиту. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщений на веб-сайті ТОВ «ФК Є Гроші Ком», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За умовами договору сторони визначили, що позика в сумі 10 000,00 грн надається строком до 18.09.2021 включно, станом на цю дату повинні бути повернуті також комісії та проценти за користування кредитом в сумі 1278,00 грн, що загалом становить 11278,00 грн, що підтверджується графіком платежів (а.с. 19-20). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3438908959-1679216 від 20.08.2021 станом на 05.11.2021, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 32634,00 грн (а.с. 28). Оскільки зобов`язання відповідач не виконав, суд приходить до висновків про задоволення вимог, щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000, 00 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення процентів за користування кредитом, комісії та пені, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Із наданого розрахунку заборгованості відповідача, встановлено, що після закінчення строку дії договору позики з 19.10.2021 позивачем нараховувалися відсотки, комісія, пеня, тобто після закінчення строку дії договору (18.10.2021). Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Аналогічні висновки, містяться у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 635/1921/16-ц, а такох висновках КЦС та КГС Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 203/1916/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 755/22611/14-ц, від 29 листопада 2019 року у справі № 914/1359/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 761/6898/17, від 04 жовтня 2021 року у справі № 278/2268/20. Окрім того у постанові КЦС ВС від 13 листопада 2019 року у справі № 203/1916/14-ц також зазначено про припинення права нарахування комісії після закінчення строку дії договору. Судом достовірно встановлено, що строк кредитного договору, укладеного між сторонами, тривав по 18 жовтня 2021 року. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що з моменту укладення договору (20.08.2021) та до кінцевого строку повернення (18.10.2021) у графі «процентів за користування кредитом» нараховано у підсумку у розмірі 4100,00 грн, а у графі «комісія» нараховано у підсумку в сумі 688,00 грн. Позивачем у межах строку дії договору позики «Простой» № 3438908959-1679216 від 20.08.2021 пеня взагалі не нараховувалася. Із наданого розрахунку вбачається здійснення нарахування пені починаючи саме з 19.10.2021 у розмірі за підсумком 7200,00 грн. Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії та пені, які нараховані поза строком кредитування, не ґрунтується на законі, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто даною нормою закону передбачено можливість стягнення процентів, за порушення зобов`язання, розмір яких встановлено законом 3% річних або договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України). Оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає у розмірі встановленому законом, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних. Позивач же в свою чергу не заявляв такої вимоги про стягнення заборгованості, виходячи з розміру визначеного законом, відповідного розрахунку вказаної заборгованості суду не надавав, тому, з огляду на принцип диспозитивності, суд не може вийти за межі позовних вимог. Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за договором надання позики № 3438908959-1679216 від 20.08.2021 заборгованості у загальному розмірі 14 788 грн, яка складається з: - заборгованості за тідом наданої позики у сумі 10000 грн; - заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 41000 грн; - заборгованості за комісією у сумі 688 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням платіжного доручення № 3294 від 05.11.2021 (а.с.36), який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 32634,00 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 14788,00 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 45,31 % (14788,00 х 100 : 32634,00 = 45,31%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 45,31%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1028,54 грн (2270,00 х 45,31%=1028,54). На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. 6, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 626-629, 633, 634, 638, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial