Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

23.11.2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» б/н від 16.06.2018 року у розмірі 40165,47 грн (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту)). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 червня 2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 20000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . ПАТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. У зв`язку з порушенням умов договору про надання банківських послуг від 16 червня 2018 року зі сторони [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» у відповідача виникла заборгованість в розмірі 40 165,47 грн. в тому числі: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 40 165,47 грн.; заборгованість за пенею та комісією 0 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою від 06.12.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 18.01.2022 року з повідомленням сторін. 18.01.2022 року та 18.02.2022 року розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою відповідача. Наступне судове засідання було призначено на 17.03.2022 року. 17.03.2022 р. сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав разом із позовною заявою письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання 18.01.2022 року, 18.02.2022 року та 17.03.2022 року не з`явився, однак як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (судових повісток на 18.02.2022 року та на 17.03.2022 року), останні повернулися із відміткою про відсутність адресата. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності положень ст. 247, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 16 червня 2018 року підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг Універсал Банк (а. с.13). Відповідно до вищевказаної анкети-заяви [PERSON] просив ПАТ «Універсал Банк» (Монобанк) відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та його умов (а. с. 12) Із позовної заяви вбачається, що відповідач отримав кредит в розмірі 20 000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Однак, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту у такому розмірі. До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16 червня 2018 року, cкладений станом на 13.09.2021 року. Як вбачається із вищевказаного розрахунку заборгованості загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 40 165,47 грн (а. с.7-11). При цьому, загальний задишок заборгованості за відсотками - 0 грн, заборгованість за пенею та комісією - 0 грн. Наданий позивачем розрахунок не містить відомостей про встановлений кредитний ліміт 20 000,00 грн.Будь - яких доказів збільшення кредитного ліміту позивачем суду не надано. Обгрунтування того, чому при встановленому кредитному ліміті 20 000,00 грн (початкове тіло кредиту), заборгованість по тілу кредиту станом на 13.09.2021 року склала 40 165,47 грн, при цьому, що позивачем не вказано, що кредитний ліміт збільшувався, ні відсотки, ні штрафні санкції не нараховувалися, позивачем не наведено. Таким чином, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Окрім цього, при ухваленні рішення суд керується наступним. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Однак, як вбачається із матеріалів справи позивачем не було доведено, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача складає суму заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно не доведено наявності у відповідача обов`язку щодо повернення вказаної суми заборгованості. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості по тілу кредиту перед позивачем в розмірі 40165,47 грн., а відтак у задоволенні позову АТ«Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed