Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-04 00:00:00

19 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №821323520 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 5000 грн. 12 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою продовжили на 4 дні строк кредитування та визначили, що позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 відсотків в день від суми кредиту. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12124,16 грн, з яких 4 999,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7124,66 грн. заборгованості за відсотками. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. 30 вересня 2020 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 14 624,16 грн, яка складається з: 4999,50 грн - заборгованість по кредиту, 7124,66 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 2500грн - штраф та пеня. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2270 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року визначено розглядати позов у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення копій ухвали суду. Представник позивача - адвокат Юхименко Ю.Ю., надіслав на електрону адресу суду клопотання (вх.№ЕП-201 від 04 січня 2022 року) про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки у засідання суд не повідомив, не подав відзив або будь-яких інших документів у справі. Враховуючи зазначені обставини суд відповідно до ст. 128, ч.1 ст. 223, ст.ст. 279, 280 ЦПК України ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності представника позивача. Судом встановлено, що 30 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено договір №821323520 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №2НЕQ732С, який було направлено позичальнику 30 грудня 2019 року о 14:58:51 год., на номер мобільного телефону вказаного ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор №2НЕQ732С було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 30 грудня о 15:01:38 год., після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинення дій, 30 грудня 2019 року Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 5000 грн. на банківську картку відповідача, строком на 14 днів, зі сплатою 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Згідно графіку розрахунків - додаток № 1 до договору №821323520 від 30 грудня 2019 року визначено термін платежу 13 січня 2020 рік, сума кредиту 5000 грн, нарахований процент 7 грн, разом до сплати 5007грн. Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] , станом на 05 серпня 2020 року сума заборгованості становить 14624, 16 грн, що включає 4999,50 грн. - прострочена заборгованість,7124,66 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 2500 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями . Додатковою угодою від 12 січня 2020 року до договору № 821323520 від 30 грудня 2019 року, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 821323520 від 30 грудня 2019 на 14 днів. Починаючи з 13 січня 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 % в день від суми кредиту згідно даної Додаткової угоди. Виконання позивачем обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачеві у розмірі 5000 грн. підтверджується платіжними дорученнями №50dе0е1bе-494bаffaееfе8 від 30 грудня 2019 року. Суд приймає як доказ отримання відповідачем коштів за вказаними квитанціям на суму 5000 грн., оскільки позивач надав докази перерахування 30 грудня 2019 року вказаної суми від ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" на картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» Тобто, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому кредитним договором і додатковими угодами до нього. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Отже між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір (далі Договір). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК). Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" і ТОВ ФК "Онлайн Фінанс" є фінансовими установами. Перше має право надавати кредити, а друге - здійснювати господарську діяльність із факторингу. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №821323520 від 30 грудня 2019, що підтверджується довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» № 17/07 від 02 липня 2021 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанас» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанас» перейшло право грошової вимоги до відповіда [PERSON] у сумі 12 124, 16 грн, з яких 4999,50 грн. сума заборгованості за сумою боргу, 7124,66 сума заборгованості за відсотками. 30 вересня 2020 року відповідачеві [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушення щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до [PERSON] за кредитним договором №821323520 від 30 грудня 2019 року, що укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] і наступними додатковим угодами до вказаного кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 14 624,16 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не з`явившись до суду, приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав. Виходячи з цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2270 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved