Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-27 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 лютого 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-2). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 17 лютого 2022 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 21 лютого 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 23,24). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 23 березня 2022 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Представник позивача, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, надав заяву у якій вказує на відсутність потреби в наданні часу для подання відповіді на відзив, а також просить суд при ухвалені рішення врахувати сталу позицію Верховного Суду за наслідками перегляду рішень у справах, що виникають з подібних правовідносин. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаді гірника очисного забою (підземний), загальний стаж роботи 6 місяців, стаж роботи на підприємстві 2 місяці, стаж роботи за професією 1 місяць, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «обширні рвані рани обох підколінних ділянок з пошкодженням праворуч підколінної артерії, вени, м`язів. Гостра ішемія правої нижньої кінцівки Ш-А-ІІІ-Бет. Травматичний неврит малого гомілкового нерву. Травматичний і гіповолемічний шок III ст.. Травма відноситься до тяжкої категорії». Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатнеє відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААВ №137698 вид Міжрайонної Зарічною МСЕК [PERSON] , зазначено, що 2 група інвалідні встановлена з 05.01.2022 року , причина інвалідності трудове каліцтво з ур. ОРА, строком 01.02.2023 року, дата чергового огляду 01.01.2023 рік. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №8 вікова категорія від 18 роки старше від 05.01.2022 року виданої [PERSON] зазначено, що ступень трудового каліц становить 70%, клініко-функціональний діагноз ураження опорно-рухового апарату, значні обмеження трудової діяльності, обмежено самообслуговування та пересування. Отже, з наведених вище обставин, які підтверджуються належними доказами, копії долучаються до матеріалів позову, [PERSON] отримав трудове каліцтво виконанні трудових обов`язків на підприємстві ПАТ «АрселорМітгал Кривий Ріг», що призв до тяжких травм та присвоєння II групи інвалідності. В обґрунтування позовних вимог вбачається, що у зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом Позивач на даний період часу, він як молода, працездатна особа, не з власної вини позбавлений на звичайний спосіб життя, так як обмежений у пересуванні, що навіть не можливості йому повноцінно себе обслуговувати, вести звичайне життя, працювати, заводити стосунки, позивач постійно відчуває болі та скованість, обмеження пересування, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належної стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, порушує його нормальні життєві зв`язки. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що будь-яких порушень законодавства про працю та охорону праці відносно Позивача з боку підприємства, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку, Відповідач не вчиняв. В спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку Відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення нещасного випадку з Позивачем, відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, Позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаді гірника очисного забою (підземний), загальний стаж роботи 6 місяців, стаж роботи на підприємстві 2 місяці, стаж роботи за професією 1 місяць, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «обширні рвані рани обох підколінних ділянок з пошкодженням праворуч підколінної артерії, вени, м`язів. Гостра ішемія правої нижньої кінцівки Ш-А-ІІІ-Бет. Травматичний неврит малого гомілкового нерву. Травматичний і гіповолемічний шок III ст.. Травма відноситься до тяжкої категорії». Згідно Акту №45 спеціального розслідування нещасного випадку, зазначено відомості про потерпілого, [PERSON] , [INFO] , професія гірник очисного забою (підземний), загальний стаж роботи 6 місяців, стаж роботи на підприємстві 2 місяці, стаж роботи за професією 1 місяць (а.с.15-21). Також згідно Акту №45 зазначено діагноз [PERSON] встановленого закладом охорони здоров`я, обширні рвані рани обох підколінних ділянок з пошкодженням праворуч підколінної артерії, вени, м`язів. Гостра ішемія правої нижньої кінцівки Ш-А-ІІІ-Бет. Травматичний неврит малого гомілкового нерву. Травматичний і гіповолемічний шок III ст.. Травма відноситься до тяжкої категорії, що підтверджується листом КП «Криворізька клінічна лікарня №2» КМР від 07.09.2021 року за вих. №136-к.(а.с.16). Згідно зазначеного Акту в розділі 7. Висновок комісії зазначено, що після розгляду матеріалів, що були надані комісії із спеціалізованого розслідування, ознайомлення з письмовим поясненнями і протоколами опитування свідків та інших осіб, причетних до нещасного випадку ескізом місця, де стався нещасний випадцок, безпосереднього його огляду членами комісії, також після детального вивчення нещасного випадку, комісія дійшла висновку, що випадок гірником очисного забою (підземного) шахтоуправління з підземного видобутку руди гірничої департаменту ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» [PERSON] , підпадає під вимоги пункту 1, пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійний захворювань та аварій на виробництві» затвердженого постановою КМ України від 17.04.201І року №337, та є таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с.20). В розділі 8 Акту зазначені особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони ті гігієни праці, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме [PERSON] отримав о 18 год. 00 хв. 04.09.2021 року при виконанні трудових обов`язків, а саме: зайшов до забою 3-го орту спиною уперед затягуючи вантажний трос лебідки 3-го орту, як тільки він зайшов до забою через 6-7 секунд відчув, що трос виривається з рук і його різким поштовхом притискає до стіни і трос починає терти і наносити пошкодження під колінними суглобами, [PERSON] , кричав, мах; ліхтарем декілька секунд, але [PERSON] не реагував і потім зупинився (а.с.20-21). Згідно виписки з протоколу №8 від 03.02.2022 року засідання комісії з питань охорони праці пожежної безпеки Глобального комітету здоровя та безпеки ПАТ «АрселорМітгал Кривий Рі постановлено: відповідно до абзацу 3 пункту 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язко: державне соціальне страхування від 23.09.1999 року №1105-ІУ» та підпункту 3.3.3 пункту З Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат від 19.07.2018 року №1 встановлено зменшення одноразової допомоги в розмірі 0%, що підтверджує відсутність ступеню вини [PERSON] (а.с.22). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №059284 вид Міжрайонної Зарічною МСЕК, проведено огляд [PERSON] , 05.01.2022 року встановлено II групу інвалідності (а.с.7). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААВ №137698 вид Міжрайонної Зарічною МСЕК [PERSON] , зазначено, що 2 група інвалідні встановлена з 05.01.2022 року , причина інвалідності трудове каліцтво з ур. ОРА, строком 01.02.2023 року, дата чергового огляду 01.01.2023 рік (а.с.7 зворот). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №8 вікова категорія від 18 роки старше від 05.01.2022 року виданої [PERSON] зазначено, що ступень трудового каліцтва становить 70%, клініко-функціональний діагноз ураження опорно-рухового апарату, зазнач обмеження трудової діяльності, обмежено самообслуговування та пересування (а.с.9). Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом №45 форми Н-1/П розслідування нещасного випадку від 16 листопада 2021 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні [PERSON] трудових обов`язків на підприємстві відповідача. З акту спеціального розслідування нещасного випадку, що тсався 04 вересня 2021 року о 18год.50хв. за формою Н-1/П вбачається, що нещасний випадок стався під час дії рухомих і таких, що обертаються деталей обладнання, машин і механізмів, основна причина - порушення технологічного процесу, небезпечний фактор - рухомі частини виробничого обладнання. При цьому, медичний огляд та обстеження, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються зібраними матеріалами справи. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З трудової книжки Позивача та Акту про нещасний випадок який стався із ним, встановлено, що Позивач працював у відповідача, нещасний випадок стався при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства під час роботи з джерелом підвищеної небезпеки. З акту № 45 за формою Н-1/П дійсно вбачається, що Позивач зайшов до забою 3-го орту спиною уперед затягуючи вантажний трос лебідки 3-го орту, як тільки він зайшов до забою через 6-7 секунд відчув, що трос виривається з рук і його різким поштовхом притискає до стіни і трос починає терти і наносити пошкодження під колінними суглобами (а.с. 19). Видом події та причиною настання нещасного випадку зазначено «Дія рухомих і таких, що обертаються, деталей, обладання, машин і механізмів», основна причина «порушення технологічного процесу» (а.с.19 зворот). Під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб (статті 1187 ЦК України). Судом встановлено, що нещасний випадок із Позивачем стався під час виконання трудових обов`язків в результаті взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки, яке належить Відповідачу, тому відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди завданої позивачу, незалежно від того, чи є вина потерпілої особи. Згідно частин 1-2 стаття 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач виконуючи свої обов"язки, намисно порушив правила охорони праці та вимоги інструкції з безпеки, а так само що ним допущено грубу необережність. Констатуючи цю обставину, суд враховує, що Відповідачем не забезпечено безпечне функціонування машин та устаткування, під час роботи яких стався нещасний випадок, що підтверджено Актом № 45 за результатами розслідування нещасного випадку. Акт, складений за фактом настання нещасного випадку підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідачем не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Разом з тим, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд не має встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди. Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач постійно переживає моральні та фізичні страждання, не з власної вини позбавлений на звичайний спосіб життя, так як обмежений у пересуванні, що навіть не можливості йому повноцінно себе обслуговувати, вести звичайне життя, працювати, заводити стосунки, позивач постійно відчуває болі та скованість, обмеження пересування, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належної стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, порушує його нормальні життєві зв`язки. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності в молодому віці, на початку трудової діяльності, зокрема 70 % втрати працездатності, II групу інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від нещасного випадку, у зв"язку із чим вважає за доцільне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 300000,00 (триста тисяч) гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 3000,00 грн. (300000,00 х 1%=3000). Відповідно до пункту 1 частини 7 статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині судового рішення також вказується про порядок і строк його виконання. Частино 1 статті 267 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання. Враховуючи, що відповідач заявивив клопотання про встанволення порядку виконання рішення у випадку задоволення позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial