Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

20.10.2021 року представник позивачки [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до АТ "Банк Форвард", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що 30.04.2013 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством "Банк Руский Стандарт" укладено кредитний договір № 106068314 на загальну суму 3645,44 грн. до 28.10.2014 року, процентна ставка за користування кредитом - 0,01% річних. 25.08.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. вчинила виконавчий напис № 5241 про стягнення з позивачки на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості на загальну суму 15658,13 грн. 27.09.2021 року на підставі вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 66961248. В жовтні 2021 року позивачка дізналася, що з неї на користь відповідача стягується борг в сумі 15658,13 грн., основної винагороди приватного виконавця - 1565,81 грн. Вважає, що виконавчий напис № 5241 від 25.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено з порушенням вимог законодавства, що регулюють правовідносини щодо вчинення виконавчих написів, зокрема, зазначила про відсутність кредитних правовідносин між позивачкою та АТ "Банк Форвард", виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, водночас, виконавчий напис вчинений без належної перевірки безспірності боргу та вчинення виконавчого напису за межами строку позовної давності. Посилаючись на вказані обставини, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25 серпня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5241, про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард " заборгованості на загальну суму 15658,13 грн. та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою від 21.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 21.10.2021 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. вчинити дії у виконавчому провадженні № 66961248 по зняттю арешту з коштів [PERSON] , які є заробітною платою та знаходяться на рахунку із спеціальним статусом зарплатний рахунок, у ТВБВ № 10014/0186 філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", ідентифікаційний код: 09326464, № [NUMBER] , по якому проводяться транзакції у вигляді зарахування заробітної плати [PERSON] ; зупинено виконання виконавчого провадження №66961248, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., за виконавчим написом № 5241 виданим 25.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості у розмірі 15658,13 грн. за кредитним договором №106068314 від 30.04.2013 року, укладеним із ПАТ "Банк Руский Стандарт" до набрання рішенням суду законної сили. 21.10.2021 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином завірену копію виконавчого напису від 25 серпня 2021 року, зареєстрованого за № 5241 та документи на підставі яких його вчинено. 08.12.2021 року постановою Миколаївського апеляційного суду скасовано ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №5241, виданого 25 серпня 2021року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] 15658,13 грн. заборгованості за кредитним договором №106068314, укладеним останньою 30 квітня 2013року з ПАТ «Банк Руский Стандарт». В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, до суду надали заяву про слухання справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та в письмових поясненнях. Представник відповідача у визначений строк відзив до суду не направив, у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за клопотанням позивачки та її представника суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. у судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи в її відсутність. Третя особа без самостійних вимог - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи 30.04.2013 року між позивачкою [PERSON] та публічним акціонерним товариством "Банк Руский Стандарт" укладено кредитний договір № 106068314 на загальну суму 3645,44 грн. до 28.10.2014 року, процентна ставка за користування кредитом - 0,01% річних (а.с. 11-12, 56-60). 25.08.2021 року представник АТ «Банк Форвард» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. з заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 61-62). 25.08.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. вчинила виконавчий напис № 5241 про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості у сумі 15658,13 грн. за кредитним договором від 30.04.2013 року, укладеним між позивачкою та ПАТ "Банк Руский Стандарт". Також стягнуто з позивачки плату за вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 1100 грн. (а.с. 9, 55). 27.09.2021 року на підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. відкрито виконавче провадження № 66961248 (а.с. 13). 27.09.2021 року постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. стягнуто з [PERSON] основну винагороду в сумі 1565,81 грн. (а.с. 14) та мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 500 грн. (а.с. 15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. від 27.09.2021 року накладено арешт на грошові кошти позивачки [PERSON] , що містяться на відкритих рахунках (а.с. 16). Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів врегульована Главою 14 Закону України "Про нотаріат" та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат", виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно із ст.87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат", виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. При цьому, у виконавчому написі № 5241 вчиненому 25.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості у сумі 15658,13 грн. за кредитним договором від 30.04.2013 року, укладеним між позивачкою та ПАТ "Банк Руский Стандарт"не вказано на підставі яких документів останній було вчинено. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка та її представник зазначали, що позивачка не згодна з розміром заборгованості за кредитним договором, оскільки вважає його спірним. Зазначає також, що відповідачем були зроблені помилкові розрахунки по кредитному договору і сума заборгованості, вказана у виконавчому написі, не відповідає розміру кредиту вказаному у договорі, який позивачка сплатила ще в 2014 року. Крім того, представник позивачки зазначала, що як вбачається з кредитного договору № 106068314 від 30.04.2013 року, строк повернення грошових коштів визначено до 28.10.2014 року. До нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише 25.08.2021 року. Позовна давність за кредитним договором спливла 28.10.2017 року як до основної вимоги, так і до додаткових вимог про стягнення відсотків. А тому вважає, що строк звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості за даним кредитним договором закінчився 28.10.2017 року. Проте, відповідач звернувся до нотаріуса за межами цього строку - 25.08.2021 року. При цьому в заяві та у виконавчому написі вказано, що вимоги відповідача розраховуються за період 18.04.2019 року до 17.07.2019 року. Відповідно до ст. 257-258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання, що позбавило останню як права заперечити проти вчинення виконавчого напису, так і подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Також представник позивачки зазначала, що [PERSON] не отримувала письмової вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором. Вказані доводи не спростовано відповідачем та не надано суду належних доказів, що підтверджують отримання позивачкою письмової вимоги АТ "Банк Форвард" про погашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. А тому, з урахуванням ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, чи направлено та отримано позивачкою вимогу відповідача про сплату заборгованості за кредитним договором, чи отримав відповідач право вимоги за кредитним договором, який укладено між ПАТ "Банк Руский Стандарт" і позивачкою. Відповідачем не надано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивачки та її представника. За таких обставин, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та вчинив виконавчий напис за межами визначеного законодавством трирічного строку, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. До того ж, 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визначення нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови КМУ №662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконним та нечинним розділ Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин, а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Тобто, виконавчий напис було вчинено 25серпня 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. У виконавчому написі відсутня інформація щодо строку прострочення платежу за кредитним договором, а також відсутня інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути, виникла виключно в межах строку позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 305/2082/14-ц від 15.01.2020. Отже, з викладеного вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.08.2021 року, тобто після набрання законної сили Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком і позивачкою кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Будь-які докази на спростування даного факту матеріали справи не містять. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що відповідачем не надано жодних відповідних доказів, які б спростовували твердження позивачки та її представника, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки пред`явлені до АТ "Банк Форвард" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є правомірними, а тому позов підлягає задоволенню. Також представником позивачки заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки сплаченого судового збору в сумі 1362 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6500 грн. Так, відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, по в`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи(частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі задоволення позову судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу, покладаються на відповідача (пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (частина 3 статті 141 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №28/1 від 28.09.2021 року (а.с. 25), додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 28.09.2021 року (а.с. 26), акт від 18.10.2021 року про прийняття-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №28/1 від 28.09.2021 року (а.с. 27), квитанцію до прибуткового касового ордеру №35 від 18.10.2021 року (а.с. 28), акт № 2 від 22.11.2021 року про прийняття-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №28/1 (а.с. 92), квитанцію до прибуткового касового ордеру №43 від 22.11.2021 року (а.с. 91), із яких слідує, що позивачкою сплачено 4000 грн. та 2500 грн. в рахунок витрат на правничу допомогу (а. с. 28, 91). Суд вважає розрахунок витрат на правничу допомогу обґрунтованим, співмірним складності справи, витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 6500 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою у даній справі, які складаються з суми сплаченого ним судового збору (за подання позову 908 грн. та за подання клопотання про забезпечення позову 454 грн.) в сумі 1362 грн. (а.с. 1), підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі, оскільки вказані витрати фактично понесені позивачкою та підтверджені відповідними письмовими доказами, що повністю відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved