Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

11.02.2022 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №20359, виданий 26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М. щодо стягнення з нього заборгованості в розмірі 6778 гривні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що жодних коштів від відповідача не отримував, не укладав Договору №2924475 надання коштів у позику в т.ч. і на умовах фінансового кредиту від 13.02.2020 із ТзОВ "Арагон", правонаступником якого нібито є відповідач у справі та на підставі якого вчинено виконавчий напис. В зв`язку з наведеним просить позов задоволити. Ухвалою від 14.02.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 14.03.2022. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Зазначена ухвала надсилалась сторонам у справі, відповідачем отримана 18.02.2022, приватним виконавцем - 17.02.2022. Надіслана приватному нотаріусу поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою "адресат відсутній". Ухвалою від 03.03.2022 задоволено заяву позивача про витребування доказів від приватного нотаріуса. Частиною 10 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення, зокрема, третьої особи - приватного нотаріуса, про розгляд даної справи та вважає його належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, треті особи жодних пояснень з приводу заявленого позову суду не надсилали. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. видано виконавчий напис про стягнення на користь відповідача з позивача [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору №2924475 надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту від 13.01.2020, укладеного між [PERSON] і ТзОВ "ФК "Арагон", ідн.номер [NUMBER] , правонаступником всіх прав і обов`язків за Договором про надання фінансових послуг факторингу №21/07.2020 від 21.07.2020 є ТзОВ "ВВС-Факторинг", строк платежу за яким настав 12.02.2020. Сума боргу складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 1200 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 4128 грн., прострочена заборгованість за пенею - 600 грн. 25.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком В.І. у межах виконавчого провадження ВП 68341742 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного вище виконавчого напису, винесено постанову про арешт коштів боржника. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доводи позивача про те, що ним не укладався жодний кредитний договір з ТзОВ "Арагон", правонаступником якого нібито є відповідачем - ТзОВ «ВВС-Факторинг», останнім не спростовано. Більше того, відповідачем не подано, ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких пояснень з приводу позову, копії кредитного договору, доказів щодо правонаступництва ТзОВ "Арагон". Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Будь-яких документів, на підставі яких був виданий 26.11.2021 виконавчий напис №20359 про стягнення зі [PERSON] на користь ТзОВ "ВВС-Факторинг" заборгованості в розмірі 6778 грн. відповідачем подано не було. Отже, суд надає віри доводам позивача про те, що при вчиненні напису нотаріус не отримував від відповідача первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути 992,40 грн. понесених судових витрат. Враховуючи наведене та

Outcome: approved