Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Золотоніської міської ради про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] за життя на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за життя на праві власності належала інша 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . 03.01.1986 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] з 1990 року був добре знайомий з подружжям [PERSON] та [PERSON] , адже жили поряд, були сусідами та підтримували гарні товариські відносини. 04.06.1996 [PERSON] в зв`язку з постійним проживанням з 19.11.1979 в Красногірському жіночому монастирі (с.Бакаївка Золотоніського р-ну) передала належну їй 1/2 частину житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , [PERSON] , яка на той час була співвласником іншої половини цього ж будинку. Частини співвласників у будинку по [ADDRESS] , фактично не розподілені, відокремлені (автономні) квартири з самостійними входами-виходами, комунікаціями не створені. Співвласники спільно користувались всім будинком, оскільки міжкімнатні перегородки між їхніми частинами були відсутні, в будинку були спільні стіни, дах, горище та комунікації. [PERSON] до одруження власними силами, а після укладення шлюбу разом зі своїм чоловіком [PERSON] користувались і утримували весь будинок по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] , яка з 1970 була юридичним власником 1/2 частини будинку, а фактично користувалась разом зі своїм чоловіком будинком в цілому, своє право на належну [PERSON] 1/2 частину будинку після її смерті не оформила через хворобу. В зв`язку з хворобою дружини [PERSON] , позивач почав допомагати йому, оскільки той мав доглядати хвору дружину та йому було важко вправлятися по господарству. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті [PERSON] не міг самостійно справитись зі своєю утратою і забезпечити умови свого життя, не міг проживати один, потребував сторонньої допомоги для організації повсякденного життя, стороннього догляду, піклування, фізичної і матеріальної допомоги, що було пов`язано з його станом здоров`я, перебуванням у безпорадному стані та зумовленими цим обставинами, [PERSON] забрав його у свою сім`ю і почав постійно проживати разом з ним як одна сім`я, доглядати та утримувати його господарство по сусідству. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого ввійшла 1/2 частина житлового будинку садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 12.11.2003 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] дружини [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Оскільки ні дітей ні близьких родичів у [PERSON] та [PERSON] не було, спадщину після смерті [PERSON] , крім позивача, не було кому прийняти. Тому [PERSON] з 17.11.2007 вступив в управління та володіння належною [PERSON] 1/2 частиною садиби по [ADDRESS] , та продовжив її утримувати так само, як робив це фактично з 2003 року. 10.01.2022 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Позивач з 2003 року повністю утримував та проводив ремонти всього будинку, 1/2 частина якого лише формально не належала [PERSON] , а рахувалась за померлою в 1998 році [PERSON] . За майже 20 річний строк користування цією садибою позивач відновив нормальний стан даху, стін, вікон, дверей. Після цього модернізував внутрішньо будинкове опалення та водогін. Під час опалювальних сезонів всі ці роки отоплює за власний рахунок все будинковолодіння [ADDRESS] , в тому числі і частину [PERSON] . В зв`язку з приведенням в належний стан частини будинку [PERSON] , одночасно почав користуватися нею, оскільки лише в такому разі можливо було здійснювати її систематичне та постійне утримання. Тобто з 2003 року [PERSON] як повноправний власник безперервно та відкрито користується 1/2 частиною будинковолодіння за адресою [ADDRESS] та якими добросовісно заволодів та вважає, що він набув права власності на нього за набувальною давністю. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду від секретаря ради Наталії Сьомак надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Золотоніська міська рада позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.01.2021 померлій [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки-розписки виданої Красногірським жіночим монастирем, [PERSON] , 1924 року народження, передала належну їй 1/2 частину житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.11.1998 [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2003. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.01.1986, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.03.2003 [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2007 [PERSON] помер [INFO] . Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2022 спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з Ѕ частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно листа Золотоніського відділу ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 18.03.2022 № 329/22.3.01-10, актових записів про шлюб та народження дітей, складених відносно [PERSON] , не виявлено. З листа Золотоніської міської державної нотаріальної контори ЦМУМЮ (м. Київ) від 21.03.2022 № 43/01-16 вбачається, що згідно з Алфавітних книг обліку спадкових справ, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилась. Відповідно до письмових пояснень від 14.02.2022 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2003 року безперервно користувався не лише частиною будинку подружжя [PERSON] , а й частиною будинку [PERSON] , так як ці частини не були розподілені, а являють собою один єдиний будинок. Відповідно до норм ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9); враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п.11); враховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п.12); можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14). Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першої статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, оскільки позивач добросовісно заволодів частиною будинку та відкрито і безперервно володіє і користується зазначеним майном більше десяти років, суд вважає, що останній набув права власності на нього за набувальною давністю.

Outcome: approved