Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з названим позовом та просять постановити рішення, яким: - визнати право власності і здійснити реєстрацію під окремим реєстровим номером їм, позивачам, по Ѕ частці кожному, житлового будинку згідно нового технічного паспорту під літ. «А-1Ж», загальною площею 38.2 кв.м за адресою: [ADDRESS] , з приміщеннями погрібу літ. «Б»; - припинити право спільної часткової власності на 2/20 частки [PERSON] і 2/20 частки [PERSON] на видалене в натурі майно у вигляді загалом 4/20 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з господарськими будівлями і дворовим спорудами. Свої вимоги позивач мотивують тим, що вони, позивачі [PERSON] і [PERSON] , були власниками 4/20 частин, кв.1, з житлового будинку під літ. «Б», загальною площею 118.7 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, підвалу площею 49.5 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з домоволодіння: двох жилих будинків під літ. «А,Б», з господарчими спорудами, за №1-8 - надвірні споруди, що розташований на землях Болградської міської ради розміром 1036 кв.м. (згідно договору дарування від 31.01.2003 року). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.06.2021 року їм виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомості 4/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно наявного порядку користування з відповідачами, що складається з приміщень згідно технічного паспорту. Наказом Відділу містобудування та архітектури, будівництва, житлово-комунального господарства та державного архітектурно-будівельного контролю Болградської міської ради Одеської області позивачам було виготовлено новий технічний паспорт та виділеному в окрему частину будинку була присвоєна адреса: [ADDRESS] . Після отримання нової адреси вони звернулисяся до державного реєстратора нерухомого майна з заявою про реєстрацію права власності на їх будинок за новою адресою, але отримали Рішення про відмову у державній реєстрації у зв`язку з неподанням документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на вищезазначений будинок за новою адресою. Зазначене стало приводом для звернення до суду. 09.02.2022 року ухвалою суду заяву було залишено без руху, позивачам надано строк для усунення недоліків, 16.02.2022 року позивачі усунули усі недоліки, надіславши суду заяву з певними відомостями. Ухвалою від 09.02.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 15.03.2022 року (а.с.42), про що повідомлено сторін по справі (а.с.44). У підготовче засідання 15.03.2022 року: - позивачі не прибули, надали заяви про проведення підготовчого засідання без їх участі (а.с.47,48). Позивач [PERSON] також надав заяву про долучення до матеріалів справи копії технічного паспорту за попередньою адресою будинку (а.с.49-54); - представник відповідача не прибув, подав заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, не заперечуює проти задоволення позовних вимог (а.с.45-46). Ухвалою від 15.03.2022 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.03.2022 року (а.с.55), про що було повідомлено сторін у справі (а.с.56). У судове засідання 29.03.2022 року: - позивачі до суду не прибули, однак до суду надали заяви, якою підтримали свої позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні та просили провести судове засідання у їх відсутність; - представник відповідача до суду не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та не заперечував проти задоволення вимог позивачів. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивачі є власниками 4/20 частин, кв. [ADDRESS] , з житлового будинку під літ. «Б», загальною площею 118.7 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, підвалу площею 49.5 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з домоволодіння: двох жилих будинків під літ. «А,Б», з господарчими спорудами, за №1-8 - надвірні споруди, що розташований на землях Болградської міської ради розміром 1036 кв.м. на підставі договору дарування від 31.01.2003 року серії ВАС №714679, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Цоєвою М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 703, та зареєстрованого в КП «Болградське МБТІ» 12.02.2003 року (а.с.21). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.01.2021 року № 239782034 об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить позивача [PERSON] і [PERSON] кожному по 2/20 частин (а.с.14-15). 12 січня 2021 року позивачами [PERSON] і [PERSON] замовлено та КП «Болградське БТІ» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.50-54). Комунальне підприємство «Болградське бюро технічної інвентаризації» 15 березня 2021 року надало висновок № 04 «Щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна» згідно якого, враховуючи технічний стан, забезпечення необхідними системами інженерного обладнання, функціональне (цільове) використання та фактичну відокремленість - поділ виконати можливо (а.с.11). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.06.2021 року [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомості 4/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно наявного порядку користування з відповідачами, що складається з приміщень згідно технічного паспорту, а саме: з житлового будинку літ. «Б»: прим. №1-1.6 кв.м., прим.№2 -22.3 кв.м., прим. №3 - 7.3 кв.м., прим. №4 - 7.0 кв.м. Загальна площа - 38.2 кв.м., житлова - 29.6 кв.м., приміщення підвалу №1 - 24.5 кв.м. (а.с.25-28). Наказом Болградської міської ради Одеської області № 24 від 11 жовтня 2021 року об`єкту нерухомого майна - будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: [ADDRESS] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.13). 06 вересня 2021 року позивачами [PERSON] та [PERSON] замовлено та КП «Болградське БТІ» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Нікіта І.В., Болградською міською радою Одеської області від 22.12.2021 року № 62509520 та № 62510196 позивачам було відмовлено у державній реєстрації права власності на приватний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.29,30). Згідно з положеннями ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їхні правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Таким чином, рішенням Болградського районного суду Одеської області (справа №497/596/2021) від 24.06.2021 року виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомості 4/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно наявного порядку користування з відповідачами, що складається з приміщень згідно технічного паспорту (а.с.25-28), а відтак позовні вимоги позивачів є обґрунтованими. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту - визнання права. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. За умовами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач, маючи права власності на будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту від 06.09.2021 року під літ. «А-1Ж», загальною площею 38.2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , з приміщеннями погрібу літ. «Б» - не може здійснити належним чином реєстрацію свого права. Також суд приходить до висновку, що будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту від 06.09.2021 року під літ. «А-1Ж», загальною площею 38.2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , з приміщеннями погрібу літ. «Б» цілком та повністю відповідає 4/20 часткам житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з господарськими будівлями і дворовим спорудами, на який за відповідачами зареєстровано право власності. Але, враховуючи зміни адреси зазначеного нерухомого майна, слід провести державну реєстрацію права власності позивачів на нерухоме майно за новою адресою, припинивши право власності за старою, якої фактично наразі не існує. При цьому, враховуючи положення ст.ст.4, 5, 9, 10, 11, 18, 20-22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державну реєстрацію проводить державний реєстратор за заявою власника на підставі поданих ним документів. Здійснення реєстрації під окремим реєстровим номером не входить до повноважень суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідач в даному спорі не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, про що подав письмову заяву (а.с.45-46). Відповідно до ст.206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно ч.ч. 3, 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Таким чином, суд прийшов до висновку, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить позивачам [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачі є законними власниками цього майна, відповідно, право спільної часткової власності позивачів на 4/20 частки часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями і дворовим спорудами підлягає припиненню, а відтак вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню, в іншій частині - слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial