Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

Адвокат Магдич О.О., діючи від імені [PERSON] , звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Вимоги, викладені у заяві, мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] з 16.11.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося і рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.2021 даний шлюб розірваний. Адвокат зазначає, що протягом останніх років [PERSON] вчиняє відносно заявника психологічне, фізичне та економічне насильство. Таке насильство виражається у тому, що [PERSON] намагається повністю контролювати життя [PERSON] та її дітей, влаштовує конфлікти, якщо заявник не відповідає на його телефонні дзвінки. Також [PERSON] систематично приїжджав за місцем роботи колишньої дружини, де погрожував останній та її колегам, внаслідок чого керівництво прийняло рішення про звільнення [PERSON] . Крім цього, у заяві зазначено, що [PERSON] неодноразово вночі приїжджав додому до заявника, вимагав, щоб вона виходила до нього на розмову, погрожуючи у протилежному випадку влаштувати скандал її батькам. При цьому [PERSON] проти волі заявника із застосуванням фізичного насильства змусив [PERSON] поїхати з ним до готелю, де утримував її протягом тривалого часу. Як вказує адвокат, такі дії [PERSON] завдають значної шкоди психічному здоров`ю його неповнолітнього сина та колишньої дружини, внаслідок чого остання перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. За таких підстав відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» адвокат просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження прав кривдника у виді заборони [PERSON] : 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) наближатися на відстань до 500 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; 3) особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила заяву задовольнити повністю. Пояснила, що у березні 2021 року вона довідалась, що її чоловік [PERSON] зраджує їй з іншою жінкою. З цього часу завник припинила спільне проживання з [PERSON] . Проте останній наполягав, що хоче примиритися, та переслідував її, приходив у робочий час до неї на роботу, приїжджав вдень та уночі до неї додому. При цьому [PERSON] постійно намагався контролювати заявника, дзвонив, щоб дізнатися, де вона перебуває, установив на її мобільний телефон відповідний додаток. Коли заявник не відповідала на дзвінок, [PERSON] починав її розшукувати та улаштовував сварку. Також колишній чоловік неодноразово приходив до заявника на роботу, влаштував бійку з її колегою, у кабінеті її керівника розбив об стіну її мобільний телефон та вимагав від керівника, щоб останній звільнив її. Такі дії [PERSON] були зумовлені бажанням останнього контролювати заявника та довести її до стану повної матеріальної залежності від нього. Після цього керівник заявника повідомив, що вкінці березня 2022 року її буде звільнено та щоб вона передала усі справи особі, яка займе її посаду. Відтак у майбутньому заявник буде позбавлена можливості матеріально забезпечувати себе та дітей. Крім цього, на початку січня 2022 року [PERSON] приїхав до заявника додому уночі, кидав чимось у вікна її квартири, кричав та вимагав, щоб заявник до нього вийшла. Також він тягнув її за волосся, вкусив за щоку та проти її волі затягнув в автомобіль та повіз до готелю, де утримував до наступного дня. Крім цього, поведінка [PERSON] по відношенню до їхніх дітей теж була негативною, діти не хочуть з батьком спілкуватися, бояться його. Усі ці обставини призвели до того, що 05.01.2022 у заявника був нервовий зрив, а у подальшому з 12 до 22 січня 2022 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі у м. Києві, щоб [PERSON] не довідався, де саме вона знаходиться. Зазначила, що зверталась з відповідними заявами у правоохоронні органи, проте не фіксувала факт нанесення їй тілесних ушкоджень у медичному закладі. У судовому засіданні представник заявника адвокат Магдич О.О. вважала, що є підстави для задоволення заяви. Зазначила, що економічне насильство з боку [PERSON] по відношенню до заявника виразилось у тому, що останній, надаючи колишній дружині матеріальну допомогу, завжди встановлював умови, щоб [PERSON] вчиняла, як він скаже, помирилась з ним та жила за його правилами. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] вважав, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з тих підстав, що обставини, викладені у заяві, не відповідають дійсності. Зазначив, що після розлучення колишня дружина сама висловлювала намір помиритись та продовжувати спільне проживання. З цих підстав вона запросила його у готель, де винайняла номер, щоб вони провели удвох час. Вказав, що заявник періодично хоче примиритись, а періодично знову з ним свариться. Заперечував, що наносив тілесні ушкодження їй та її колезі, а також, що влаштовував сварки за місцем роботи заявника. Вказав, що матеріально допомагає [PERSON] та їхнім спільним дітям. Зазначив, що любить сина та бажає продовжувати з ним спілкуватись. У судовому засіданні представник заінтересованої особи адвокат Строцень Т.О. вважав, що відсутні підстави для задоволення заяви. Зазначив, що обставини, викладені у заяві, не підтверджуються наданими доказами, а встановлення обмежувального припису стосовно [PERSON] необхідне заявнику, щоб у подальшому позбавити його батьківських прав відносно їхнього спільного сина та стягувати аліменти. У судове засідання уповноважений представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання не з`явився, без повідомлення про причини неявки. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною дочкою [PERSON] та [PERSON] . Показала, що батько має мінливий та агресивний характер, його наcтрій досить швидко змінюється і він раптово починає кричати та ображати людей. Протягом тривалого часу батько ображав свідка, її мати та брата, кидав їхні телефони об стіну, якщо вони не відповідали на його дзвінки, постійно їх контролював. Після розлучення батько свідка приходив уночі до них додому, кричав, кидав щось у вікна, вимагав, щоб колишня дружина вийшла до нього на розмову. Свідок через такі події неодноразово викликала працівників поліції. Мати свідка вживала заходів, щоб зберегти родину, але поведінка батька не змінювалася та він далі поводив себе агресивно. Свідок та її брат боялися батька. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є співробітницею [PERSON] . Показала, що улітку 2021 року [PERSON] прийшов на роботу до [PERSON] та наносив удари їхньому співробітнику [PERSON] , до якого приревнував свою колишню дружину. Свідок побачила ці події і сказала, що викличе поліцію. Тоді [PERSON] перестав бити [PERSON] , однак його поведінка по відношенню до свідка, на думку останньої, була погрозлива. Наступного дня [PERSON] повідомила свідку, що розлучилася з чоловіком, однак він продовжує її переслідувати. Також 05.01.2022 [PERSON] знову прийшов до них на роботу, викликав [PERSON] та забрав її. Після цього остання зникла на цілий день і вони усі її розшукували. Свідок не обізнана про те, що [PERSON] написала заяву про звільнення. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом [PERSON] . Показав, що зі слів сестри обізнаний про те, що її колишній чоловік переслідує її, погрожує їй, наносив їй тілесні ушкодження, приходив до неї на роботу та погрожував їй. Також [PERSON] чинить психологічний тиск і на спільних з [PERSON] дітей. Такі обставини призвели до того, що сестра свідка перебувала на лікуванні, оскільки у неї був нервовий зрив. Також [PERSON] постійно контролює свою колишню дружину та дітей, встановив на їхні мобільні телефони відповідні програми, контролює рух їхнього автомобіля, бажає, щоб колишня дружина залежала від нього матеріально, та казав, що вважає її своєю власністю. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є керівником [PERSON] . Показав, що колишній чоловік заявника неодноразово приходив до неї на роботу, де влаштовував сварки та скандали, постійно забирав [PERSON] з роботи. Одного разу [PERSON] уночі прийшов до свідка додому та вимагав від свідка, щоб останній звільнив [PERSON] . Також [PERSON] у робочий час приходив у кабінет до свідка, коли там перебувала [PERSON] і вони спілкувалися з робочих питань та [PERSON] не відповіла на телефонний дзвінок свого колишнього чоловіка. Це обурило останнього і він розбив телефон заявника, жбурнувши його об стіну. Іншого разу [PERSON] побив їхнього співробітника [PERSON] , оскільки приревнував до нього [PERSON] . Також 05.01.2022 [PERSON] вкотре прийшов до них на роботу, шукав заявника, влаштував їй сварку, що призвело до того, що у останньої був нервовий зрив та вона зникла на цілий день і вони усі її розшукували. Свідок показав, що [PERSON] наносив удари і йому, хоча до того вони перебували у нормальних відносинах. Усі ці обставини призвели до того, що свідок у лютому 2022 року повідомив [PERSON] , що вкінці місяця її буде звільнено. Проте почалася війна і заявник не встигла передати усі справи іншій людині, яка займе її місце, а тому звільнення [PERSON] планується вкінці березня 2022 року. Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши зміст заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] з 16.11.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.07.2021. Вказане підтверджується копією цього рішення, постановленого у справі № 607/6261/21. У даному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Також під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі була придбана квартира [ADDRESS] , власником якої зазначена [PERSON] та у якій на даний час остання проживає разом з дітьми. Такі обставини не заперечувались та визнавались учасниками справи у судовому засіданні, а також підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2009, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 3630, а також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23743352 від 02.09.2009, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль). Суд зазначає, що організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом - Закон). Так само і згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом п. 3, 4, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку та спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Так, в обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що її колишній чоловік [PERSON] протягом тривалого часу вчиняє щодо неї та її неповнолітнього сина [PERSON] діяння психологічного, фізичного та економічного насильства. На підтвердження цих діянь та спричинення їй та її сину шкоди заявник надала суду докази її звернення із заявами до правоохоронних органів та до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, матеріали за наслідками здійснення перевірки за цими заявами, а також виписку зі своєї медичної картки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявник [PERSON] , звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка [PERSON] , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне, фізичне та економічне насильство, яке виразилось зокрема, у тому, що [PERSON] намагається повністю контролювати життя [PERSON] та її дітей, влаштовує конфлікти, якщо заявник не відповідає на його телефонні дзвінки. Також [PERSON] систематично приїжджав за місцем роботи заявника, де погрожував останній та її колегам, внаслідок чого керівництво прийняло рішення про звільнення [PERSON] . Крім цього, заявник вказує, що [PERSON] неодноразово вночі приїжджав до неї додому, вимагав, щоб вона виходила до нього на розмову, погрожуючи у протилежному випадку влаштувати скандал її батькам. При цьому [PERSON] проти волі заявника із застосуванням фізичного насильства змусив [PERSON] поїхати з ним до готелю, де утримував її протягом тривалого часу. Як вказує заявник, такі систематичні дії [PERSON] завдають значної шкоди психічному здоров`ю її неповнолітнього сина та самої [PERSON] , внаслідок чого остання перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. З метою припинення фактів насильства заявник неодноразово зверталася до правоохоронних органів та до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявником доведено, що [PERSON] впродовж тривалого часу вчиняє щодо [PERSON] психологічне та економічне насильство, яке виражається у переслідуванні та намаганні постійно контролювати місцезнаходження заявника та коло осіб, з якими остання спілкується, забороні працювати, що викликає у [PERSON] емоційну невпевненість та завдало шкоди її психічному здоров`ю і призвело до реальної загрози звільнення з роботи. Факти вчинення такого насильства підтверджуються показаннями свідків, наданими у судовому засіданні, а також випискою з медичної картки стаціонарного хворого, відомості з якої дають суду підстави вважати, що перебування [PERSON] на лікуванні у період з 12 до 22 січня 2022 року цілком ймовірно пов`язане з подіями, які мали місце на початку січня 2022 року щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства за місцем роботи та проживання заявника. Суд також приймає до уваги письмові пояснення [PERSON] від 28.01.2022, надані під час здійснення перевірки за заявами [PERSON] , який пояснив, що є сусідом [PERSON] та позитивно охарактеризував [PERSON] і зазначив, що не чув сварок в ніч з 01 на 02 січня 2022 року та в ніч з 05 на 06 січня 2022 року. Проте суд вважає, що такі пояснення особи, яка не попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, самі по собі не спростовують обставин, установлених судом під час розгляду цієї справи. Так само суд вважає, що заявником доведена тривалість та систематичність вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, оскільки судом встановлено, що такі події мали місце щонайменше з березня 2021 року. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення [PERSON] відносно [PERSON] психологічного чи економічного домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Відтак з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. Разом з тим суд доходить висновку про необґрунтованість заяви [PERSON] в частині вчинення [PERSON] відносно неї фізичного насильства. Доводи заявника, що таке насильство виразилось у тому, що колишній чоловік тягнув її за волосся, штовхав та вкусив за щоку, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Так само суд вважає недоведеним вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до дитини [PERSON] , оскільки доказів того, що останній був свідком скандалів між його батьками, які, як установлено судом, мали місце чи на роботі заявника, чи коли вона перебувала вдвох із колишнім чоловіком, суду не надано. Більше того з відповіді Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 26.01.2022 убачається, що за заявою [PERSON] була здійснена оцінка потреб її сім`ї. Під час візиту працівників Управління факт домашнього насильства встановлений лише зі слів матері заявника - [PERSON] . Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] встановлено, що у дитини відсутні фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоке поводження чи насильство. Так само не підтверджений факт вчинення домашнього насильства по відношенню до дитини і правоохоронними органами, які здійснювали перевірку за заявами [PERSON] від 06.01.2022 та від 10.01.2022. Щодо обсягу обмеження прав [PERSON] суд зазначає таке. У своїй заяві [PERSON] просила встановити [PERSON] такі заборони: 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) наближатися на відстань до 500 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; 3) особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Разом з тим суд установив, що з березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] разом не проживають та за адресою [ADDRESS] заявник проживає лише зі своїми дітьми. Відтак суд не вбачає за необхідне встановлювати заборону щодо перебування кривдника у місці його спільного проживання з потерпілою особою, ураховуючи, що таке проживання вже протягом тривалого часу припинене. Так само суд зазначає, що судове рішення має містити конкретні формулювання, які дають можливість чітко зрозуміти його зміст та не залишають місця для припущень при його виконанні. Відтак вимога щодо заборони [PERSON] наближатися до інших місць частого відвідування [PERSON] не є конкретизованою та задоволення цієї вимоги може призвести у подальшому до неможливості виконання рішення у цій частині чи до зловживання своїми правами з боку потерпілої особи. Крім цього, суд ураховує, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини та згідно з нормами сімейного законодавства користуються рівними правами та несуть рівні обов`язки, пов`язані із вихованням їхнього сина. Отже, повна заборона щодо спілкування у будь-який спосіб [PERSON] з [PERSON] у майбутньому може ускладнити реалізацію таких прав та обов`язків та негативним чином вплинути на інтереси самої дитини. Відтак суд вважає за необхідне залишити батькам можливість спілкуватися щодо питань, які пов`язані виключно з виконанням батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо строку, на який необхідно видати обмежувальний припис, суд не вбачає підстав для застосування максимального визначеного законом строку 6 місяців та вважає, що строк 3 місяці буде достатнім та дієвим для зміни [PERSON] своєї поведінки по відношенню до колишньої дружини та надасть колишньому подружжю можливість у майбутньому налагодити свої відносини. При цьому у разі вчинення [PERSON] подальших насильницьких дій по відношенню до його колишньої дружини обмежувальний припис може бути продовжений судом. Відтак суд доходить висновку, що саме такі вид та строк дії обмежувального припису, про необхідність визначення яких суд зазначив вище, є необхідними, щоб гарантувати постраждалій особі безпеку та основоположні права і свободи людини і громадянина, зокрема права на свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного життя, та пропорційним втручанням у права і свободи кривдника. Також згідно з ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. При цьому п. 12-1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису. Разом з тим при поданні до суду цієї заяви [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 495 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.2471350708.1 від 22.02.2022. Відтак суд вважає за необхідне повернути заявнику помилково сплачений судовий збір.

Outcome: partial