Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельну ділянку 0,60га, яка знаходиться біля будинку по [ADDRESS] - 0,30 га і дорізка із земель запасу 0,30га в межах с. Новоселиця, що належали [PERSON] за рішенням Вербівської сільської ради Літинського району Вінницької області 5 сесії 22 скликання від 26.04.1996 року. Судовий збір просить залишити за нею. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона та відповідачка є рідними сестрами. [INFO] помер їх батько [PERSON] . Спадкоємцем майна [PERSON] за законом та заповітом була їх мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, що залишилася після батька та оформила право власності на частину цього майна. [INFO] померла мати сторін [PERSON] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивачка та відповідачка. За життя [PERSON] набув право власності на 2 будинки в с. Новоселиця Літинського району Вінницької області за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , земельні ділянки для їх обслуговування та для ведення особистого селянського господарства, які фактично успадкувала [PERSON] . За домовленістю з сестрою майно по [ADDRESS] після смерті батьків повинно перейти позивачці. При оформленні спадкових справ встановлено, що вказане майно одержано батьком на підставі рішення Вербівської сільської ради Літинського району Вінницької області 5 сесії 22 скликання від 26.04.1996, яким йому безкоштовно в приватну власність передано земельну ділянку площею 0,85га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку 0,25га по [ADDRESS] та для ведення особистого підсобного господарства 0,60га, що знаходиться біля будинку по [ADDRESS] - 0,30 га і дорізка із земель запасу 0,30га в межах с. Новоселиця. Вказана земельна ділянка загальною площею 0,60га по [ADDRESS] перебувала у фактичному користуванні батьків понад 25 років. Однак, при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини матері [PERSON] у вигляді земельних ділянок по [ADDRESS] їй було відмовлено через те, що остання за життя не оформила на них правовстановлюючі документи. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області 04.02.2022 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2022, яке відкладено на 04.04.2022. Позивачка [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить його розглянути за наявними матеріалами. До початку судового засідання від відповідачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, в якій остання просить справу розглядати без її участі за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. З`ясувавши письмову думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з таких підстав. Батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.24,27). [INFO] помер [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 02.12.2002 (а.с.4). [PERSON] прийняла спадщину та є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.02.2015 (а.с.6), копії спадкової справи №40/2005 (а.с. 28-33). [INFO] померла [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 16.03.2021 (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно довідки Літинської ДНК №977/02-14 від 19.10.2021 (а.с.7-8), копії спадкової справи №278/2021 (а.с.17-27). Рішенням Вербівської сільської ради народних депутатів Літинського району Вінницької області 5 сесії 22 скликання від 26.04.1996, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,85га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку 0,25га по [ADDRESS] та для ведення особистого підсобного господарства 0,60га, що знаходиться біля будинку по [ADDRESS] - 0,30 га і дорізка із земель запасу 0,30га в межах с. Новоселиця, згідно архівного витягу №01-23/561 від 01.07.2021 (а.с.9). Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України). Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З правового аналізу зазначених вище положень ЗК України та статей 1218, 1225 ЦК України слідує, що в разі, якщо земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності, то спадкоємець в порядку спадкування набуває право власності на це майно. Державні акти на земельні ділянки спадкодавцями за життя не були виготовлені, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтв про право на спадщину на спірні земельні ділянки. Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що на день смерті спадкодавця [PERSON] їй належало право на оформлення земельної ділянки загальною площею 0,60 га в межах с. Новоселиця, яке увійшло до складу спадщини [PERSON] . Враховуючи, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом спадкодавця [PERSON] , то вона має право на оформлення цієї частини спадкового майна. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що позивачкою беззаперечно доведено, що [PERSON] , який помер [INFO] , належало право власності на спірні земельні ділянки, яке увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В зв`язку з відсутністю державних актів на земельні ділянки у спадкодавців, позивачка не може отримати свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки в нотаріальному порядку, а тому, зважаючи на визнання відповідачкою позову, з метою захисту майнових прав позивачки, позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Одночасно, у своїй позовній заяві [PERSON] просила судові витрати по сплаті судового збору не стягувати з відповідачки, тому суд вважає, що судові витрати, сплачені позивачкою при подачі позову до суду, слід залишити за останньою.

Outcome: approved