Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 31 832, 71 грн, з яких 21 422,66 грн, які були надані позивачем відповідачу згідно з розпискою від 01.10.2019, трьох процентів річних 982,00 грн, пені 4556,13 грн, втрат від інфляції 2593,84 грн, процентів визначених на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2278,08 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 лютого 2019 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 700 Євро, що станом на 15.02.2019, враховуючи офіційний обмінний курс гривні до Євро (30,6038), становить 21 422,66 грн. Дане зобов`язання оформлене розпискою від 01 жовтня 2019 року. Взяте на себе зобов`язання щодо сплати грошових коштів, відповідач не виконав, а звернення позивача адресоване відповідачу у формі вимоги було проігнороване останнім, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з метою примусового стягнення даної заборгованості. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак згідно з письмовою заявою просили розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги позивач підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, відзив у визначений судом строк не подав, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача згідно з вимогами ч.3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Першого жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 700 Євро, а відповідач зобов`язувався їх повернути до «04.20р.». На підтвердження укладення договору позики та його умов було складено розписку, яка підписана відповідачем. Двадцять другого жовтня 2021 року [PERSON] надіслав [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 29 554,63 грн у семиденний строк від дня її пред`явлення. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 8801600663234, [PERSON] отримав зазначену вимогу 23.10.2021. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно норм ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільний кодекс України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з дослідженою у судовому засіданні розпискою від 01.10.2019 року, [PERSON] зобов`язався віддати позичені ним кошти 15.02.2019 у розмірі 700 Євро до «04.20 р.» [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов яких позивач надав грошові кошти відповідачу, а відповідач зобов`язувався повернути їх у погоджений між сторонами строк. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, в обумовлений сторонами строк отриману позику у розмірі 700,00 Євро не повернув, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 21 422,66 грн (за офіційним обмінним курсом Євро 30,6038 гривень, станом на 15.02.2019). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (Провадження № 14-495цс19), позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорі позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. Також даним рішенням визначено, що позичальник який скористався правом на стягнення боргу у гривні, має право на стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком, доданим до позовної заяви [PERSON] , за період з 01.04.2020 по 11.10.2021 на суму боргу 21 422,00 грн нараховано 982,00 грн річних, а також 2593, 84 грн інфляційних втрат. Даний розрахунок є належним чином обґрунтований, не спростований відповідачем, а тому вимоги щодо стягнення зазначених сум, також підлягають до задоволення. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Пеня, виходячи з ч. 1 ст. 546 ЦК України, є видом забезпечення зобов`язання, а тому в силу ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання повинен бути укладений у письмовій формі. Як встановлено із матеріалів справи, за виконання зобов`язання в розписці від 01.10.2019 року розмір пені не визначений. За наведених обставин, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені у розмірі 4556,13 грн. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача розміру процентів, визначених на рівні облікової ставки НБУ у сумі 2278,08 грн, суд дійшов до висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У розписці від 01.10.2019 розмір процентів від суми позики не встановлений. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Оскільки у розписці від 01.10.2019 розмір процентів не визначений, а предметом догоовру позики є грошові кошти у іноземній валюті, позовні вимоги про стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 2278,08 гривень задоволенню не підлягають. Крім того, приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір, сплачений останнім при подачі позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 713,06 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial