Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

30.12.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 30.09.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб за час якого у них народилося двоє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною з інвалідністю з дитинства. Вказує, що наразі існує необхідність у присудженні до стягнення із [PERSON] аліментів на утримання їх двох дітей та на неї, у зв`язку з перебуванням на її утриманні дитини з інвалідністю. Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким: стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом та до досягнення дітьми повноліття; стягувати з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, в сумі 5000 грн., починаючи з дати звернення до суду з даним позовом та на весь час проживання та опікування [PERSON] , [INFO] . Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від нього на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2011 року. За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позову слідує, що наразі сторони проживають окремо; малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] , в свою чергу відповідач [PERSON] проживає окремо. Судом також встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітніх дітей та позивачки, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, його місце працевлаштування та розмір середньомісячного заробітку суду не відомі. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Малолітній [PERSON] , [INFO] , є здоровим, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Малолітня [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю з дитинства та у зв`язку з цим потребує постійного лікування та особливого догляду. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що [PERSON] довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Відповідно до ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Враховуючи наведену норму чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, в сумі 2000 грн., починаючи з дати звернення до суду з даним позовом та на весь час проживання та опікування [PERSON] , [INFO] . На переконання суду, [PERSON] не довела того, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на її утримання у заявленому нею розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн. На підставі ст. ст. 88, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial