Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, задоволено. Визнано недійсним Кредитний договір № 784863/ФЛ від 07 березня 2008 року, укладений між ВАТ комерційний банк «Надра» та [PERSON] . Визнано недійсним Договір іпотеки № 784863/ФЛ-З від 07 березня 2008 року, укладений між ВАТ комерційний банк «Надра» та [PERSON] . Виключено з реєстру іпотек і заборон відчуження записи про іпотеку і заборону відчуження майна, а саме: квартири [ADDRESS] , яка є предметом договору іпотеки № 784863/ФЛ-З від 07 березня 2008 року. Не погодившись із цим рішенням, 03 лютого 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу. Після витребування Дніпровським апеляційним судом цивільної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, матеріали були направлені до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2022 року цивільну справу було повернуто до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Матеріали цивільної справи № 200/13452/18 (номер провадження 2/200/3552/18) надійшли до Бабушкінського районного суду 23 березня 2022 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2022 року дану справу передано в моє провадження. За змістом ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що при вирішенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, судом першої інстанції не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд не вирішив питання про судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. При цьому в силу ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд може ухвалити додаткове рішення без необхідності виклику сторін, або інших зацікавлених осіб. Отже, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового судового рішення, оскільки з резолютивної частини рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року вбачається, що судом не вирішено питання про судові витрати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку що судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому розмірі та порядку. Так, позивач при зверненні до суду з даним позовом не сплатила судовий збір за три вимоги немайнового характеру, а саме 704,80 х 3 = 2 114, 40 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач була звільнена від сплати судового збору, а суд увхалив рішення про задоволення позовних вимог повністю, є необіхдним стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 2 114 грн 40 коп.

Outcome: approved