Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Слобожанський відділ Державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2020 року було стягнуто з нього аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Окрім [PERSON] 2016 р.н. у нього є ще одна дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2012 р.н. в розмірі ј частини усіх доходів, але не менше 30 % (наразі 50 %) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Виконавчі листи знаходяться на виконанні у Слобожанському відділі виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області. Тому при виплаті аліментів на молодшу доньку в розмірі 2500 грн фактично порушує право старшої доньки на отримання навіть мінімально встановленого розміру аліментів. Також позивач вказує, що на його утриманні перебуває батько [PERSON] який є пенсіонером та інвалідом 1-ї групи через загальне захворювання зору, крім того батько тяжко хворий зі встановленим діагнозом - рак решітчастого лабіринту зліва, у зв`язку з чим йому необхідне систематичне лікування та стаціонарне лікування 2-4 рази на рік, через що позивач знаходиться постійно поруч з батьком та не має змоги працевлаштуватися та заробляти кошти. Також позивач просить суд через викладені вище обставини частково звільнити від сплати заборгованості по аліментам за період з 20.02.2020 року по 30.11.2021 року у сумі 30 450 грн. Тому звертається до суду про зменшення розміру стягнення аліментів та часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментамвраховуючи наведені ним причини та аргументи. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. До суду відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву в якому вказала, що вважає вимоги безпідставними та такими, що не можуть бути задоволеними, оскільки рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2020 року було стягнуто з Позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. Позивач вказане рішення не оскаржував, визначений судом розмір аліментів вважає мінімальним для належного утримання та розвитку дитини. Дитина постійно потребує крім життєво необхідних речей, як їжа, одяг та інше, також витрати на свій розвиток: іграшки, дитячі книжки, набори для творчості, розвитку, відвідування дитячого садка, різних гуртків та ін.. На сьогоднішній час, Відповідач як мати фактично несе самостійно усі витрати на дитину та утримує її самостійно. Також звертає увагу суду, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів у травні 2020 року, Позивач фактично сплатив аліменти лише близько 6 тисяч грн.. Відповідач фактично самостійно утримує спільну з відповідачем дитину. Крім того позивач не надав жодного доказу, що навіть зменшений розмір аліментів він зможе сплачувати, та підстави які вказує Позивач для зменшення розміру аліментів, тобто наявність ще однієї дитини та утримання батька інваліда, були наявними на момент винесення рішення Магдалинівським районним судом 06.05.2020 року. Також Позивачем не доведено факт того, що інших родичів які утримують батька немає, як мати Позивача, дружина батька та ін.. Відповідачу відомо, що доглядом батька Позивача займається його дружина, мати позивача. Позивач не проживає разом із батьком, фактично мешкає там де і зареєстрований, у м. Дніпро. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому вказав, що аналізуючи рішення суду від 06.05.2020 року очевидним є те, що [PERSON] не надала суду відомості про те, що у [PERSON] окрім їхньої спільної дитини, є ще одна дочка - [PERSON] на утримання якої з [PERSON] вже чотири роки стягувались аліменти, і про що [PERSON] знала, але в позовній заяві не вказала, що є прямим введенням Суд в оману. Рішення суду не оскаржував оскільки здоров`я його батька значно погіршилось, тож приділяв увесь свій час батьку та його здоров`ю, з огляду на що не мав а ні фізичної а ні фінансової можливості оскаржити рішення в апеляційному порядку. Позивач ніколи не заперечував свого обов`язку утримувати обох своїх дітей. Дочка Відповідача не єдина дитина, яка має потреби у харчуванні, одязі та розвитку. Старша дочка Позивача також має всі ці потреби та право на належне утримання. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 14.06.2016 року виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровській області, [INFO] народилася [PERSON] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 62518875 від 08.07.2020 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2016 р.н., щомісячно у твердій грошовій сумі по 2500 грн з 20.02.2020 року (а.с. 15). Згідно Довідки-розрахунку заборгованість по аліментам за ВП № 62518875 станом на 01.12.2021 року складає 47334,73 грн (а.с. 17). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 21.03.2012 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільго стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] народилася [PERSON] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 47435185 від 08.05.2015 року з [PERSON] стягуються аліменти у розмірі ј на користь [PERSON] за рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська (а.с. 21). Що стосується позовної вимоги про зменшення розміру аліменті суд зазначає таке. Сімейне законодавство України, а саме норми частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України визначаються, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Водночас статті 183 та 184 Сімейного кодексу визначають порядок стягнення аліментів на утримання дитини та визначають два способи такого стягнення - у частці від доход чи заробітку одного з батьків або стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дослідивши позовну заяву позивача, суд встановив, що з позивача на підставі виконавчого листа виданого Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області 19.06.2020 року стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] - [INFO] , щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. до досягнення нею повноліття, що відповідає вимогам ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Однак у позивача склалися обставини через які він звертається до суду з позовом про зміну розміру аліментів з 2500 грн на 1050 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідно до виконавчого листа виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 17.02.2015р з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів). Крім того позивач вказує, ще одну обставину через яку просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів та часткового звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а саме, що на його утриманні знаходиться його батько гр.. [PERSON] який має першу групу інвалідності через загальне захворювання зору та хворіє на тяжку хворобу Рак решітчастого лабіринту зліва, на підтвердження чого надав суду копію довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 064279 та копію виписку з історії хвороби № 7721 (а.с. 28-29). Національне сімейне законодавство передбачає існування двох способів стягнення аліментів: у твердій грошовій сумі та у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. У першому випадку йдеться про стягнення аліментів у чітко визначеній сумі у гривнях (наприклад, 2 тис. грн). У другому - у вираженій дробом частині (наприклад, 1/3 чи 1/4) від різноманітних доходів платника аліментів. Передусім частка стягується з офіційної заробітної плати. Крім того, така частка може стягуватися також від відсотків, які платник аліментів отримує від розміщення депозиту в банку, від дивідендів, отримуваних платником аліментів, та ін. Із запровадженням у національне законодавство можливості стягнення аліментів у наказному провадженні з`явився ще один спосіб - стягнення аліментів у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але варто пам`ятати, що цей спосіб стягнення аліментів можливий лише у наказному провадженні. Отже, якщо суд визначив розмір аліментів у часткі від доходу платника то суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, або навпаки, що передбачено ст..ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України,статті 180 Сімейного кодексу України- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом враховано, що на день постановлення рішення про стягнення аліментів Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області від 06.05.2020 року у позивача на утриманні перебувала ще одна дитина, про факт існування якої суду не було надано, в свою чергу це є зміною сімейного стану позивача, що в розумінні ст.192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни розміру присуджених аліментів. Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів слід задовольнити частково. Що стосується позовної вимоги про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 30 450 грн суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК Українипри вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За правилами частини 4статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 8 п. 1ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження " спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15 травня 2006 рокусуд, у випадках передбаченихст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Обґрунтовуючи підстави позову про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач посилається на те, що з нього стягуються аліменти на утримання ще однієї доньки [PERSON] , [INFO] та те, що на його утриманні знаходиться його батько гр.. [PERSON] який має першу групу інвалідності через загальне захворювання зору та хворіє на тяжку хворобу Рак решітчастого лабіринту зліва та постійно доглядає за ним, через, що не має змоги працевлаштуватися та заробляти кошти, однак доказів, що дійсно батько знаходиться на його повному утриманні та, що саме позивач здійснює постійний догляд за ним з боку позивача таких доказів надано не було. Відсутність можливості працевлаштуватись, мати постійне місце роботи та заробляти кошти через постійний догляд за хворим батьком, на що посилається позивач як на підставу часткового звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків по сплаті аліментів, а спір про розмір аліментів згідно ст.195 ч.3 Сімейного кодексу України вирішується судом. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, проте таких вимог позивачем не було заявлено. Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про часткове звільнення заборгованості по виплаті аліментів в розмірі 30 450 грн, слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з недоведеністю та безпідставністю. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного та

Outcome: partial