Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON] , який помер [INFO] . Вона є спадкоємцем за заповітом батька [PERSON] , а саме 1/3 частини вищевказаного житлового будинку, спадщину прийняла та звернулась до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Крім того, вона теж була членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року і вважається власником 1/3 частини даного житлового будинку, але її частка не виділена. Однак з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого приватним нотаріусом Ковтунович О.П., їй стало відомо, що на житловий будинок [ADDRESS] накладено обтяження, а саме арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4756113, підстава обтяження - постанова, ВП 3228249 від 15.03.2007, відділу примусового виконання рішень ДВС Тернопільської області. Крім того, власником вищевказаного житлового будинку зазначений [PERSON] , який жодного відношення до даного нерухомого майна не має. На даний момент на виконанні у Кременецькому відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції відсутні виконавчі провадження відносно власників майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Посилаючись на те, що наявність цієї заборони перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також перешкоджає успадкувати майно, що залишилося після смерті батька, просить скасувати арешт даного майна. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 24.02.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального провадження. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 23.03.2022 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак від її представника адвоката Сідорова В.М. надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак від представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10.10.1988, виданого на підставі рішення виконкому Кременецької районної ради народних депутатів № 273 від 13.09.1988 встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . З довідки вих. № 63 від 09.02.2022 вбачається, що станом на 15.04.1991 в житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.05.2019, виданого Ридомильською сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . З заповіту від 27.01.2009, зареєстрованого в реєстрі за № 05 вбачається, що [PERSON] заповів своїй дочці [PERSON] належний йому житловий будинок [ADDRESS] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.1977, виданого Ридомильською сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 296069169 від 24.01.2022 на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] накладено обтяження за заявою відділу примусового виконання рішень ДВС в Тернопільській області на підставі постанови, ВП 3228249, 15.03.2007. З відповіді адвокату Сідорову В.М. від 04.02.2022 та акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 05.04.2017 вбачається, що надати копію ВП № 3228249 неможливо у зв`язку із знищенням даного виконавчого провадження 05.04.2017 відповідно до порядку роботи з документами в органах ДВС. Таким чином, судом встановлено, що власником 1/3 житлового будинку по [ADDRESS] є позивачка [PERSON] , власником 1/3 даного житлового будинку є [PERSON] , який помер і позивачка прийняла спадщину на частину вищевказаного житлового будинку за заповітом. Вказаний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власник будинку [PERSON] жодного відношення до цього будинку не має, і арешт на вказане майно накладено безпідставно. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. На підставі вимог ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження майном. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 № 5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено належність позивачці майна, арешт на яке позбавляє її права вільно розпоряджатися своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності обтяжень, накладених на майно, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оформити свої спадкові права, законних підстав для продовження заборони відчуження майна судом не встановлено, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття обтяження з нерухомого майна.

Outcome: approved