Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

08 грудня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка обґрунтована тим, що на підставі ордеру на житлове приміщення виданого [PERSON] на одну особу на право зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , останній зареєстрований та мешкає у вказаній квартирі. В 2005 році [PERSON] почав проживати у спільно із дружиною [PERSON] та її сином від першого шлюбу [PERSON] , які також були зареєстровані у вказаній квартирі. 05 червня 2018 року після сварки [PERSON] та [PERSON] фактично перестали проживати разом, [PERSON] пішла з дому з малолітньою спільною дитиною [PERSON] та сином [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а 23 лютого 2021 року [PERSON] знялась з реєстрації за власним бажанням. Оскільки [PERSON] більше не є членом сім`ї позивача, без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад шість місяців, добровільно не знімається з реєстрації, що перешкоджає [PERSON] розпоряджатись своїм майном, останній просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. [PERSON] в судове засідання не з`явився, 28 лютого 2022 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, 28 лютого 2022 року надав заяву про визнання позовних вимог, оскільки з 2018 року він фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте 26 січня та 09 лютого 2022 року до суду надійшли заяви директора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Пономарьова А. про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ордера на житлове приміщення № 370 від 12 жовтня 2000 року виданого виконавчим комітетом Самарської районної ради народних депутатів, [PERSON] з родиною з однієї особи, надано право на зайняття квартири [ADDRESS] (а. с. 8). В рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2018 року, крім іншого, встановлено, що [PERSON] 05 червня 2018 року зібрала власні речі і пішла з дому разом з донькою та сином від першого шлюбу (а. с. 9). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно з ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. На підставі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові ВС КЦС від 16 червня 2021 року в справі № 289/2299/18 (провадження № 61-17608св20) зазначено, що системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. У постановах ВС КЦС від 24 жовтня 2018 року в справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-3764св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 569/12832/16-ц (провадження № 61-8622св19) звернуто увагу на те, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , більше шести місяців, що підтвердив у власній заяві про визнання позовних вимог, відсутності доказів, які б свідчили про поважність причин такої відсутності за спірною адресою та відсутності будь-яких домовленостей відповідачів з позивачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати понесені позивачем зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved