Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Міськводоканал», Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал» про визнання порушеним права споживача на безперервне водопочання та зобов`язання вчинити дії по відновленню водопостачання. Позовні вимоги мотивує тим, що в березні 2021 року між ним та мешканцями будинків [ADDRESS] виник спір щодо водопостачання по трубі, яка пролягає по території дворогосподарства [PERSON] із-за неналежного стану труби та постійних витоків води на територію дворогосподарства [PERSON] . Тому, 27 березня 2021 року був укладений трьохсторонній договір про врегулювання спору між ним, мешканцями будинків [ADDRESS] та ММКП «Мукачівводоканал», відповідно до якого відновлювальні роботи повинні були бути проведені за рахунок ММКП «Мукачівводоканалу». Однак, 19 травня 2021 року з незрозумілих причин та без відповідного попередження, відповідачами було припинено централізоване водопостачання за його адресою - [ADDRESS] . 19 травня 2021 року представниками Мукачівського комунального підприємства «Мукачівводоканал» в присутності позивача було проведено обстеження водопостачання будинку [ADDRESS] , та складено відповідний акт, який підтверджує заглушення центральної труби підведення централізованого водопостачання від мережі МКП «Мукачівводоканал» та запропоновано [PERSON] звернутися в КП «Міськводоканал» для написання заяви на відновлення водопостачання. В подальшому на його звернення про відновлення водопостачання будинку [ADDRESS] , від КП «Міськводоканал» надійшла відповідь, що відключення водопровідного вводу в будинок [ADDRESS] через його аварійний стан та відмови у фінансуванні робіт по заміні вводу в його будинок, тому вказане являється основною причиною припинення водопостачання будинку [ADDRESS] . Відключення будинку від центрального водопостачання вважає незаконним, оскільки він взагалі не був повідомлений про перерву в наданні послуги з центрального водопостачання, водопостачання було відключено без належних підстав. Посилається на ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, вказує, що незаконними дійми відповідачів йому завдано моральної шкоди, розмір якою оцінює в розмірі 10000,00 гривень. Тому враховуючи вказані обставини просить визнати порушеними права споживача [PERSON] на безперервне центральне водопостачання, протизаконними дії відповідачів по припиненню центрального водопостачанню холодної води в будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] ; зобов`язати відповідачів відновити центральне водопостачання холодної води будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] та стягнути з відповідачів суму моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12.11.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник відповідача Комунального підприємства «Міськводоканал» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в його задоволенні, оскільки такі є безпідставними та необгрунтованими. Однак відзив поданий з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Судом матеріалами справи встановлено, що в березня 2021 року між [PERSON] та мешканцями будинків [ADDRESS] виник спір щодо водопостачання по трубі, яка пролягає по території дворогосподарства [PERSON] 27 березня 2021 року був укладений договір про врегулювання спору, а саме між [PERSON] , мешканцями будинків [ADDRESS] та ММКП «Мукачівводоканал», відповідно до пункту 5 вказаного договору сторонами були досягнуто, що сторона 1 ( [PERSON] ) протягом 2 (двох) днів допускає сторону 3 (ММКП Мукачівводоканал») до відновлення водопостачання Сторони 2 (власники будинків 3/1, 5 ) через земельну ділянку, дворове господарство сторони 1 ( [PERSON] ). Ремонтні роботи по зазначеному відновленню здійснюється за рахунок сторони 3 (ММКП Мукачівводоканал») (а.с. 5). В подальшому, 19 травня 2021 року представниками Мукачівського комунального підприємства «Мукачівводоканал» в присутності [PERSON] було проведено обстеження водопостачання будинку [ADDRESS] , та складено відповідний акт, який підтверджує заглушення центральної труби підведення централізованого водопостачання від мережі ММКП «Мукачівводоканал» та запропоновано [PERSON] звернутися в КП «Міськводоканал» для написання заяви на відновлення водопостачання (а.с.6) З листа КП «Міськводоканал» від 12.07.2021 року № 265 вбачається, що роботи по заміні водопровідного вводу в будинок [PERSON] повинні проводитись за кошти власника будинку, оскільки водопровідний ввід в будинок № 34 не обліковується на балансі підприємства, тому відновлення повинно здійснюватись за кошти власника будинку. Відмова [PERSON] у фінансуванні роботі по заміні вводу в його будинок являється основною причиною припинення водопостачання будинку [ADDRESS] (а.с. 8). З листа КП «Міськводоканал» від 05.10.2021 року № 457 вбачається, що роботи по заміні водопровідного вводу в будинок [PERSON] повинні проводитись за кошти власника будинку, відключення водопровідного вводу в будинок [ADDRESS] здійснено працівниками КП «Міськводоканал» через аварійний стан (а.с. 7). Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, суд виходить з наступного. За змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Частинами 1, 2 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії. У разі застосування планової перерви в наданні комунальних послуг виконавець зобов`язаний повідомити споживача через засоби масової інформації або в інший спосіб, що гарантує доведення такої інформації до кожного споживача, про таку планову перерву не пізніш як за 10 робочих днів (крім перерви на ліквідацію наслідків аварії). У повідомленні необхідно зазначити причину та строк перерви в наданні відповідних послуг. У разі застосування перерви в наданні комунальних послуг на ліквідацію наслідків аварії виконавець зобов`язаний повідомити споживача через засоби масової інформації або в інший спосіб, що гарантує доведення такої інформації до споживача, про таку перерву не пізніш як через три години з початку такої перерви. У повідомленні зазначаються причини та строк перерви в наданні відповідних комунальних послуг. Статтею 23 вказаного Закону, зазначено, що виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору. Аналогічне зазначено в п.п. 7, 11 Постанови КМУ від 05.07.2019 року № 690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення». Також частиною 12 зазначених Правил, встановлено що, якщо надання послуг споживачу припинено для проведення робіт з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням послуг, що виникли з вини споживача, виконавець поновлює надання послуг після усунення причин виявлених неполадок у найкоротший строк, але не більше ніж протягом 24 годин з моменту отримання відомостей про усунення причин. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] позбавлений можливості користуватися послугами з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення, так як в березні 2021 року між ним та мешканцями будинків [ADDRESS] виник спір про щодо водопостачання по трубі, яка пролягає по території дворогосподарства [PERSON] із-за неналежного стану труби та постійних витоків води на територію дворогосподарства [PERSON] . В подальшому доступ водопостачання до будинку позивача був перекритий, оскільки [PERSON] відмовляється оплачувати ремонтні послуги по його відведенню. Однак, матеріали справи не містять доказів, що вказані неполадки виникли з вини споживача [PERSON] . Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. У зв`язку з цим, враховуючи вищенаведені норми законодавства та факт наявності між сторонами договірних відносин про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивача, шляхом зобов`язання відповідачів відновити центральне водопостачання холодної води в будинку [ADDRESS] . Щодо пред`явленої вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд при її вирішенні виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичної або юридичної особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови, Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до загальних засад змагальності кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу позивачем не наведено в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується, а тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення

Outcome: approved