Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Представник позивача звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що на виконанні в Полтавському РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 64487900 з примусового виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів його заробітку ( доходів ) на місяць, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 09.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказала, що відповідач аліменти сплачує не вчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2021 року складає 23780,75 грн. Прохає суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментам в сумі 23780,75 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 23780,75 грн. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 26.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.12.2021 року підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем відзив на позов не подавався. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином як шляхом направлення на адресу його реєстрації судових повісток, так і шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України ( а.с. 33,40,41,45,50,51 ). Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичній особі, яка не має статусу підприємця надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування , знаходження ) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Враховуючи вищевикладене, той факт, що заяви про зміну місця проживання від відповідача не надходило, те, що він повинен добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у справі за його участю, суд вважає його належним чином повідомленим про місце та час слухання справи, та відповідно до ст. 280 ЦПК України , вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 7). Судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 року, який набрав законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів його заробітку ( доходів ) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 09.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття . Судове рішення перебуває на примусовому виконанні у Полтавському РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), виконавче провадження № 64487900 ( а.с. 9 ) . Відповідно до статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною третьою статті 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Сімейний кодексУкраїни встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини першої статті 196СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач аліменти сплачує невчасно та не в повному, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця від 24.06.2021 року за період з лютого 2020 року по травень 2021 року включно складає 23780,75 грн. ( а.с. 23 ). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем». Розрахунок розміру заборгованості по пені здійснений позивачем, перевірений судом та становить 84744,70 грн. ( а.с. 4 ). Оскільки розмір пені не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості, суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів з примусового виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області в справі № 545/1691/19 в розмірі 23780,75 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з такого. Встановлено, що за судовим рішенням з відповідача на користь позивача вже стягнуто аліменти на утримання доньки, судом видано виконавчий документ ( судовий наказ ), який пред`явлено на примусове виконання, Полтавським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Згідно зі ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що обов`язок відповідача [PERSON] щодо сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] встановлений рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 року, примусове виконання такого рішення покладено на органи Державної виконавчої служби України, в обов`язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Таким чином, заборгованість з аліментів стягується саме виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.09.2021 року по справі № 712/6079/18. Тому суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача в суду відсутні, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави, згідно ст. 141 ЦПК України .

Outcome: partial