Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

Заявник звернулася до суду із даною заявою вказуючи, що [INFO] в неї народився син - [PERSON] . На момент народження дитини в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала. Відомості про батька дитини в актовому записі про народження сина записані з її слів відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Вона є матір`ю одиначкою. 16.09.2021 року вона уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Її чоловік є громадянином держави Ізраїль, тому вона з сином планує виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю, до свого чоловіка. Для отримання дозволу на виїзд за кордон їй потрібно встановити юридичний факт, що вона є єдиним законним представником і опікуном [PERSON] , що вона опікується ним одноособово щодо усіх питань його життєдіяльності, виховання, визначення місця та країни проживання без згоди біологічного батька. На даний час син проживає та зареєстрований з нею та перебуває на повному її утриманні. Заявник просить суд встановити юридичний факт, що вона є єдиним представником і опікуном сина - [PERSON] , [INFO] та опікується своєю дитиною одноособово щодо усіх питань його життєдіяльності, виховання, визначення місця та країни проживання без згоди біологічного батька дитини. Заявник в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд заяву задовільнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи подав заяву до суду про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] , його батьком зазначено [PERSON] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00035055327 від 15.02.2022 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 16.09.2021 року уклала шлюб з громадянином Держави Ізраль [PERSON] , зареєструвавши його у Печерському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ. Відповідно до довідки про склад сім`ї №134 від 14.02.2022 року до складу сім`ї [PERSON] входить син - [PERSON] [INFO] , які проживають за однією адресою в [ADDRESS] . Із нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 17.02.2022 року слідує, що вона до 16.09.2021 року в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, в актовому записі про народження №1 від 11.01.2010 року, складеного виконкомом Дашинської сільської ради Володарсько - Волинського району Житомирської області, дані про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , внесені зі слів за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно ст. 242 Цивільного кодексу України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України заявник у своїй заяві зобов`язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Як зазначено в заяві, чоловік заявниці [PERSON] має постійне місце проживання в державі Ізраїль та для виїзду на територію цієї держави заявниці та її сину необхідні документи про те, що вона є єдиним опікуном своєї дитини. Жодний інший документ для країни не замінює рішення суду, яке вимагається для прийняття заявниці з дитиною до чоловіка, який є громадянином країни Ізраїль та там проживає. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаагскою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20 жовтня 1980 року (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11 січня 2006 року), а тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, для держави Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що заявниця [PERSON] є матір`ю та єдиним законним представником своєї неповнолітньої дитини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що встановлення факту про те, що [PERSON] є єдиним опікуном свого неповнолітнього сина [PERSON] , необхідно для їх виїзду на постійне проживання до країни Ізраїль, а отримати згоду батька, який записаний в актовому запису про народження дитини, є неможливим, оскільки людина з зазначеним іменем не існує. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність зазначених у положеннях ст. 234, 258 ЦПК України підстав для встановлення юридичного факту. На підставі викладеного та

Outcome: approved