Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-10 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача майнову шкоду спричинену працівником під час виконання трудових обов`язків. В обґрунтування заявленого, позивачем суду повідомлено наступне. Сторони перебували у трудових відносинах, а саме відповідач очолював відділення поштового зв`язку (далі за текстом скорочено ВПЗ). Внаслідок халатного відношення до виконання трудових обов`язків спричинила позивачеві збитків обсяг яких становить 33 705, 56 гривень. Ревізія з метою встановлення наявних на ВПЗ залишків товарно матеріальних цінностей станом на початок керівництва відповідача відділенням не проводилась у зв`язку із відсутністю самого окремого відділення. Нестача всіх товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів, що інкримінуються відповідачеві, була виявлена після створення відділення під керівництвом відповідача та за надання в її розпорядження зазначеного. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та відповідно без фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач заперечує задоволення позову з тих підстав, що перед початком виконання трудових обов`язків не було проведено ревізію наявних на ВПЗ залишків товарно-матеріальних цінностей. Крім цього, сама перевірка проведено з чисельними порушеннями у зв`язку із чим її результати не можуть бути прийняті до уваги. Проаналізував надані сторонами матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір. Відповідачка є громадянкою України, отримувала код платника податків та має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області. 1 вересня 2020 року відповідача було призначено начальником ВПЗ в с. Дениші Житомирського району Житомирської області шляхом переведення з посади оператора зв`язку. 2 вересня 2020 року між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність відповідача. Також, відповідач написала заяву попередження та підписку про збереження ввіреного майна. 28 грудня 2020 року позивач написала заяву про звільнення за власним бажанням. 6 січня 2021 року видано наказ про створення комісії для здійснення приймання передачі ВПЗ Дениші. 12 січня 2021 року відповідача звільнено з роботи та із займаної посади за власним бажанням. 10 лютого 2021 року створено акт службового розслідування за фактом несанкціонованого втручання в діяльність ВПЗ Дениші та розгляду заяв начальника відділення [PERSON] . Даним документом констатовано спричинення відповідачем позивачу шкоди на суму 22 470,37 гривень + 50% (11 235,19 гривень) і загальний розмір становить 33 705, 56 гривень. Також актом встановлено, що вся нестача виявлена за період часу з 2 вересня 2020 року по 6 січня 2021 року. Саме в даний проміжок часу надходили: товари комісії, товари роздрібу, поштові товари, періодичні товари, періодичні друковані видання, передплати періодичних друкованих видань та грошові кошти. Того ж дня складено акт про відмову від ознайомлення відповідача з актом. Позивач звернувся із заявою до поліції, якою повідомив вчинення відповідачем злочину за раніше зазначеними обставинами. Запити представника відповідача щодо сприяння витребування документів у відповідача відхилені, як через відсутність підстав для здійснення таких дій судом, оскільки не надано доказів, які б свідчили про витребування їх самостійно так і через те, що дані матеріали, на переконання суду, не мають значення для вирішення спору. До відзиву відповідач додала копії заяв, що передували складенню акту службового розслідування. Дані звернення були враховані позивачем при встановленні спричинених збитків. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ст. 130 КЗпП України). Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, серед іншого, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (ст. 134 КЗпП України). Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 135-1 КЗпП України). Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір (ст. 135 3 КЗпП України). Покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу (ст. 136 КЗпП України). Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою (ст. 137 КЗпП України). Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст. 138 КЗпП України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, які підтверджені належними і допустимими доказами. Так, встановлено та не спростовувалось відповідачем, що остання перебувала у трудових відносинах з позивачем на посаді начальника ВПЗ. Між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність. За час роботи відповідач отримувала матеріальні цінності. Перед звільненням виявлено нестачу. Відповідач відмовився добровільно її відшкодовувати у зв`язку із чим нараховано збільшення в розмірі 50% від нестачі. Такий обсяг встановлених судом фактичних обставин справи, що підтверджений доказами дає достатні підстави для задоволення заявлених вимог. Суд відкидає доводи відповідача щодо того, що нестача не може бути покладена на неї через відсутність ревізії станом на день прийняття на роботу з очолювання відділення, а звідси і відсутність обсягу товарно матеріальних цінностей ввірених працівникові. Так, судом встановлено та підкреслювалось позивачем, що всі матеріальні цінності на очолюване відділення відповідач вперше отримувала вже після працевлаштування на відповідну посаду. Інші доводи представника відповідача про чисельні порушення проведення ревізії відділення очолюваного останньою, суд не приймає до уваги, як такі, які не мають будь-якого підґрунтя. Так, усі звернення відповідача перед затвердженням акту службового розслідування були враховані. Мало того, всі доводи відповідача, щодо того, що їй не надавались результати обстеження ВПЗ, протиправне відібрання ключів ВПЗ, не допуск до приміщення ВПЗ під час перевірки не підтверджуються будь-якими доказами та вважається судом голослівними. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved