Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-21 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом, в обгрунтування якого зазначила, що у 2017 року нею отримувалася короткотермінова позика у АТ «Райффайзен Банк Аваль» у незначному розмірі, яка була вчасно погашена. Копія кредитного договору № 014/0931/82/0304275 від 12.10.2017 року на даний момент відсутня, проте, цей договір нотаріально не посвічувався. Інформації щодо заборгованості по виплатах по кредитному договору з ТОВ «Фінансова компанія ЕЛ.ЕН.ГРУП» не отримувалося, про ці дії фінансової установи позивачці взагалі не було до початку середини грудня 2021 року, коли вона ознайомилася з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, яку приватний виконавець надіслав за місцем працевлаштування. Зазначає, що за адресою проживання, вона отримувала документів щодо відкриття цього виконавчого провадження, усі борги по кредитному договору з ТОВ «Фінансова компанія ЕЛ.ЕН.ГРУП» погашені, ніяких повідомлень від вказаної фінансової установи як кредитора не отримувала, відповідно борг у 106337,38 грн. вважає спірним. Нотаріусом не було здійснено відповідну перевірку наданих заявником (стягувачем) документів, зокрема повідомлень про наявність заборгованості перед будь якими банками та фінансовими установами. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 209 від 16.09.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованості в сумі 106337,38 грн. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.02.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 28). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 82). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» про час місце та дату слухання справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов до суду не надав, в судове засідання двічі не з`явився. Третя особа- нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. надіслав письмове пояснення, у яких просив розглядати справу у його відсутність та ухвалити рішення на підставі чинного законодавства (а.с. 44-45). Третя особа- приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В. причини неявки не повідомила. Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам-підприємцям- за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місцезнаходження, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому повідомленні. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 16.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Золотих О.О., винесений виконавчий напис № 209 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» 106337,38 грн., якому АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020 року (а.с. 36). Виконавчий напис був вчинений на підставі зави ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за вих. № 217417 від 10.09.2021 року (а.с 46). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. від 01.11.2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження № 67146482 (а.с. 12). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як передбачено в п. п. 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями- не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. Відповідно до п. 2-2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом 2. «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/20084/14, провадження № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 16.09.2021 року (а.с. 36), тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до договору № 190511-6584-1, укладеного між позивачем та відповідачем. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як зазначає [PERSON] , нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у існування кредитних зобов`язань між нею та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», також у безспірності заборгованості, а кредитний договір не посвідчувався нотаріально. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як зазначила Велика палата Верховного суду у Постанові від 15.01.2020 року, ухваленій в цивільній справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557 цс 19, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З виконавчого напису № 209 від 16.09.2021 року вбачається, що стягнення заборгованості проводиться у період з 27.11.2020р. по 15.08.20210р., не дає однозначного розуміння на який час та за який період утворилась заборгованість. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а як встановлено судом заборгованість не є безспірною. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved