Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-28 00:00:00

Процедура (рух) справи: У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики і розпискою від 01 січня 2020 року у розмірі 14 824 доларів США. Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відповідно до вимог ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч.1-3 ст.274 ЦПК України, відкрито спрощене позовне провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року за клопотанням представника відповідача постановлено справу розглядати у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, [PERSON] : Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 січня 2020 року в місті Світловодську Кіровоградської області позивач надала відповідачеві, [PERSON] , по договору позики грошові кошти в сумі 14 824 ( чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири ) доларів США на строк до 01 квітня 2020 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики на вказаних умовах відповідачем були власноручно складені договір позики та розписка від 01 січня 2020 року, у яких вона зазначила, зокрема, суму отриманих грошей та дату їх повернення. Крім цього, в наданій розписці Відповідача зазначені двоє свідків, які були присутні при отриманні нею вказаної суми грошей. До того ж, Відповідач, під гарантію своєчасного повернення даної суми коштів, надала мені копії свого паспорта, картки про її ідентифікаційний номер, свідоцтва про право власності на нерухоме майно (будинок) і Витяг про реєстрацію права власності на це нерухоме майно та Державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак після спливу строку позики відповідач не виконала свої зобов'язання за вказаним договором, грошові кошти отримані в борг не повернула, а тому позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач надала суду такі докази: - копія свого паспорта громадянина України та РНОКПП; - копія договору позики від 01 січня 2020 року; - копія розписки [PERSON] від 01 січня 2020 року; - копія паспорта громадянина України [PERSON] та РНОКПП; - копія Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] ; - копія Витягу про реєстрацію права власності на її нерухоме майно; - копія Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] . У відповіді на відзив позивач також зазначила, що відзив відповідача не визнає, а обставини в ньому викладені є спробою уникнення цивільно-правової відповідальності відповідача щодо отримання у неї в борг грошей. Щодо отримання відповідачем у інших громадян в борг грошей зазначила, що ці факти є очевидними, так як мали місце і підтверджені такими ж договорами позики і розписками. Аргументи відповідача, [PERSON] : У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник зазначає, що [PERSON] не отримувала грошові кошти від позивача за договором позики і розписки від 01.01.2020. Зауважує, що у провадженні Світловодського міськрайонного суду перебуває декілька цивільних справ про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договорами позики, а саме за позовами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надійшли до суду майже одночасно та мають ідентичні за змістом і формою позовні заяви. Також, вказані позовні заяви обґрунтовуються тим, що [PERSON] нібито взяла в борг у вказаних осіб грошові кошти. При цьому, чотири зобов'язання підтверджуються ідентичними договорами позики від 01.01.2020 та розписками від 01.01.2020, які складені за однаковою формою та змістом, свідками у розписках виступають [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини, на думку представника, свідчать, що всі особи пов`язані між собою та мають на меті отримати від [PERSON] грошові кошти, які фактично їй не передавались. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та відповідача, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує. Дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Встановлені судом обставини справи: Судом встановлено, що 01 січня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір позики (безвідсоткової), згідно якого [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 14 824 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 01 квітня 2020 року. Вказана обставина підтверджується письмовим договором. На підтвердження отримання позичених коштів в сумі 14 824 доларів США 01 січня 2020 року [PERSON] власноручно написала розписку в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , яку надала позивачу. Відповідно до п.5.1 укладеного між сторонами договору, забезпеченням зобов`язання являється належне позичальнику майно. Згідно копії свідоцтва про право на нерухоме майно, відповідачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Копією Державного акту на право власності на земельну ділянку підтверджено право власності відповідача на земельну ділянку площею 0, 1506 гектарів, розташовану в [ADDRESS] . Копіями ухвал Світловодського міськрайонного суду про відкриття провадження у справі підтверджується факт звернення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду з позовними заявами про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договорами позики від 01.01.2020. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнані та не спростовані. Джерела права та оцінка суду: Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 202 ЦК України визначено - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Відповідно до укладеного 01 січня 2020 року договору позики (безвідсоткової) [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 14 824 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 01 квітня 2020 року. На підтвердження отримання позичених коштів в сумі 14 824 доларів США 01 січня 2020 року [PERSON] власноручно написала розписку в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , яку надала позивачу. Договір позики та розписка містять всю необхідну інформацію про позикодавця та позичальника, суму та строк договору. Доводи відповідача про неотримання грошових коштів від [PERSON] та написання договору і розписки під психологічним примусом належними, достовірними та допустимими доказами не були доведені, отже, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Наявність у позивача оригіналу боргових документів є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів та її волевиявлення у строк, визначений в них, та у відповідності до вимог ст.1049 ЦК України повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання. Таким чином, встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, та враховуючи відсутність доказів про те, що станом на день розгляду справи у суді відповідач виконала умови укладеного з позивачем договору позики, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в судовому засіданні відповідачем не спростовані, а тому позов належить задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 01 січня 2020 року, яка складає 14 824 доларів США. Крім того, при ухваленні даного рішення суд враховує правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду справи № 464/3790/16-ц, згідно якого, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 4099 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved