Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 04.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №1676. Батьком дитини зазначено [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 31.12.2013 року відділом реєстрації актів цивільного Стану Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] народився [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №2825. Батьком дитини зазначено [PERSON] , мати - [PERSON] . У шлюбі відповідачка не перебувала, батьками її дітей у свідоцтві про їх народження записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Зазначає, що відповідачка не проявляє батьківської турботи до дітей, не піклується і про їх фізичний і духовний розвиток, навчанням у вищому закладі та школі, підготовкою до самостійного життя не цікавиться, не підтримує їх матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і щодо доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Вона піклується про своїх онуків, займається їх вихованням та матеріально забезпечує, відвідує шкільний заклад, де навчається [PERSON] , [INFO] , та вищий навчальний заклад, де навчається [PERSON] , [INFO] . Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та її онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , з моменту їх народження і по сьогоднішній день здійснює позивач. Враховуючи наведене просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] та неопвнолітнього сина [PERSON] . Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, У встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подала. Судові повістки-повідомлення повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Тому суд вважає відповідача належно сповіщеним про розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок Органу Опіки та піклування. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1994 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , чоловіку, [PERSON] дочці, [PERSON] сину, [PERSON] сину, [PERSON] дочці в рівних долях. Загальна площа квартири становить 100,4 кв.м. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 04.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано- Франківського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №1676. Батьками записано [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133, 135 СК України від 03.12.2021 року. Згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 31.12.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] народився [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №2825. Батьками записано [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133, 135 СК України від 03.12.2021 року. Відповідно до довідки №20195 від 09.06.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідач [PERSON] є матір"ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] протягом останніх 2 років з дітьми не проживає. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно довідки виданої директором ліцею №7 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області Поповичем М. від 09.06.2021 року [PERSON] є здобувачем освіти 2-Б класу ліцею №7 Івано-Франківської міської ради. Як вбачається з довідки виданої директором Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу Бабінець В.М. від 09.06.2021 року [PERSON] в 2020 році вступила до Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу, навчається на І курсі денної форми навчання на державній формі навчання до 31.01.2021 року. Із інформаційної довідки директора Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу Бабінець В.М. від 09.06.2021 року вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе активною та комунікабельною. Належно виконувала вимоги навчального процесу, пропусків навчальних занять не допускала. Потреби звертатися до батьків не було. Успішністю навчання та відвідування занять цікавилася бабуся [PERSON] . Із висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] вбачається, що згідно з актом оцінки потреб сім`ї, складеним фахівцем МЦСССДМ, від 30.11.2021 року відомо, що у сім`ї наявні складні життєві обставини, які зумовлені тим, що бабуся виховує двох онуків, оскільки їх мати, Л.0. [PERSON] не бере участі у вихованні дітей протягом тривалого часу. Основними доходами сім`ї є пенсія бабусі, також фінансову допомогу надає дядько дітей з боку матері. За змістом ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , суду повідомила, що її матір [PERSON] протягом двох років з ними не проживає, не піклується про неї. Вона проживає з бабусею, яка здійснює за нею та її братом належний догляд, піклується про їх розвиток, навчання, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. Матір не цікавиться її життям, а тому вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , суду повідомив, що його матір [PERSON] протягом двох років з ним не проживає, не піклується про нього. Він проживає з бабусею, яка здійснює за ним належний догляд, піклується про його розвиток, навчання, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. Матір не цікавиться його життям, а тому він не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сусідкою. Позивач проживає з мамою та онуками. Відповідача [PERSON] не бачила протягом останніх 3,5 років. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] дружить з її донькою. Дітьми опікується позивач [PERSON] . [PERSON] знає, проте протягом останніх двох років бачила двічі, востаннє минулого року у дворі будинку. З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17.02.2022 року №154 Про розгляд питань органу опіки та піклування встановлено, що з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Доказів на спростування фактів, наведених у позовній заяві, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач свідомого нехтує своїми обов`язками щодо дітей, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не цікавиться їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не прикладає зусиль щодо налагодження стосунків з дітьми. Позивач зазначила, що вона та члени її родини сприяли її зближенню з дітьми та вживали заходів щодо зміни відношення відповідача до дітей, однак відповідач з дітьми не спілкується та не цікавиться їхнім життям. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дітей та підлягає задоволенню. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачень з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Нормою ч. 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дітей у розвитку, суд дійшов висновку про стягнення із [PERSON] аліментів на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України, та про стягнення із [PERSON] аліментів на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved