Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця на користь [PERSON] , просить стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у частці від його доходу у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачкою вони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду від 18.01.2021 року з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на користь [PERSON] . До грудня 2021 року він офіційно працював у АСП Київська дирекція «філії «БМЕС», мав стабільний дохід. Аліменти сплачував щомісяця. Однак у січні 2022 року він втратив роботу. Крім того, останнім часом він отримує невелику заробітну, тому не взмозі сплачувати комунальні послуги, внаслідок чого у нього з`явилась заборгованість, сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини всіх доходів не має можливості. Тому прохає зменшити розмір стягнених з нього аліментів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала пояснила, що діти мають хворобливий стан. Також, позивач не надав доказів зміни його матеріального стану. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилались позивач та відповідач по справі, інших суду доказів не представлено, про їх витребування перед судом питання не порушувалося. Судом встановлено, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.2-3). Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду від 18.01.2021 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на користь [PERSON] (а.с.4-5). Інших доказів суду не надано, про їх витребування питання не порушувалось. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 23 - відповідно до ст. 192СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143 цс 13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилається на те, що на даний час не працює, має заборгованість по сплаті комунальних послуг та аліментам, тому сплата аліментів на користь відповідача в розмірі 1/2 частини є для нього великою та такою, що погіршує його матеріальний стан. В свою чергу позивач не надав доказів того, що він не працює або не має заробітку та його матеріальне становище погіршилося. Разом з тим позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей позивач не надав. Підстави заявлені для зменшення розміру аліментів не можуть заслуговувати на увагу, оскільки позивач являється здоровим, особою працездатного віку, а те, що позивач на даний час не працює та його небажання працювати, на переконання суду, є способом ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, встановлених рішенням суду. При цьому, наявність у позивача заборгованості за комунальні послуги суд не приймає до уваги, як погіршення матеріального стану, крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту та не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру. Водночас судом встановлено, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 18.01.2021 року з відповідача стягуються аліменти розмір яких не перевищує 50% його доходу. Приймаючи рішення про стягнення аліментів суд виходив з того, що син [PERSON] , [INFO] потребує після операційного лікування в результаті видалення селезінки, а донька [PERSON] , [INFO] спостерігається у лікаря невролога з 2019 року з діагнозом хронічний тонзиліт (а.с. 14,15). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. При таких обставинах, суд вважає необхідним захистити права дітей шляхом відмови у задоволенні вимог про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed