Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара в якому просила суд : визнати незаконним та скасувати наказ № 844к від 03.11.2021 року про відсторонення її від роботи; поновити [PERSON] на посаді асистента кафедри математичного забезпечення електронних обчислювальних машин Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара з 08.11.2021 року; стягнути з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2021 року по дату поновлення на роботі з оплатою відповідних нарахувань, податків та зборів. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що з 06.09.2021 року по 30.06.2022 року працює на посаді асистента кафедри математичного забезпечення електронних обчислювальних машин Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара за строковим договором. З 07.09.2021 року по 30.06.2022 року за строковим договором на умовах сумісництва. З 23.09.2021 року наказом № 66-г в університеті запроваджено дистанційну форму навчання. Наказом № 81-г від 27.10.2021 року «Про заходи щодо проведення щеплення від COVID-19» її було повідомлено про необхідність надання документів, що містять персональну та медичну інформацію, зокрема сертифікату про щеплення від COVID-19 або медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19. Надати інформацію щодо можливих медичних втручань, використовуваних препаратів тощо вона відмовилася, про що було подано доповідну записку. 05.11.2021 року позивачем отримано витяг з наказу № 844 к від 03.11.2021 року, яким її відсторонено від роботи з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати на строк до усунення причин такого відсторонення, а саме відсутності щеплення. Позивач вважає наказ незаконним, оскільки у роботодавця відсутні будь-які правові підстави вимагати Covid - сертифікат, тим самим будь-яким чином чинити тиск або прямо чи непрямо примушувати працівників робити щеплення від короновірусної хвороби COVID-19, надавати довідки про наявність протипоказань до щеплення та будь-якої інформації. Крім того, вважає що ні статтею 46 КЗпП України ні іншим законом України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи без збереження заробітної плати із підстав відсутності у нього щеплення від COVID-19 або відмови надання документів, що містять персональну та/або медичну інформацію. Отже наказ відповідача є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідачем Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара надано до суду відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого зазначено, що відповідно до ст. 117 Конституції України постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України є обов`язковим до виконання. Наказом МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організації, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» визначено обов`язковим щеплення для певних категорій осіб на період дії карантину. Наказом № 844-к Позивача було відсторонено від роботи з 08.11.2021 року до усунення причин, що зумовили відсторонення, разом і іншими працівниками, які не зробили щеплення від COVID-19. Постановою КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що з 19.12.2020 року до 31.03.2022 року на території України запроваджено карантин. Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено в тому числі: забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19; відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Згідно постанови КМУ № 1096 від 20.10.2021 п. 41-6 набирає чинності з 08.11.2021 року. Відповідно до наказу МОЗ від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» посада позивача входить до переліку, що підлягає обов`язковому щепленню. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленнях також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 12 цього Закону рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний І лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння: відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Тому при винесені спірного наказу відповідач також керувався ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ №2153 від 04.10.2021 р., п. 41-6 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року. Таким чином вимога про скасування спірного наказу не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога про виплату позивачу заробітної плати за час відсторонення, оскільки є похідною від першої вимоги. Ухвалою суду від 15.12.2021 року позовна заява залишена без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 24.12.2021 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. Вислухав учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що наказом від 31.08.2021 року № 597-к по Дніпровському національному університету імені Олеся Гончара [PERSON] прийнята на посаду асистента кафедри математичного забезпечення ЕОМ з 06.09.2021 року по 30.06.2022 року за строковим трудовим договором. (а.с. 14) Наказом від 06.09.2021 року № 613-к по Дніпровському національному університету імені Олеся Гончара [PERSON] - асистент кафедри математичного забезпечення ЕОМ - прийнята на посаду асистента кафедри математичного забезпечення ЕОМ з 07.09.2021 року по 30.06.2022 року за строковим трудовим договором на умовах сумісництва, на 0,5 ставки. (а.с. 15) Наказом № 844-к від 03.11.2021 року по Дніпровському національному університету імені Олеся Гончара відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 року на строк усунення причин, що зумовили відсторонення, [PERSON] - асистента кафедри математичного забезпечення ЕОМ, асистента-сумісника кафедри математичного забезпечення ЕОМ. (а.с. 16) Позивач в судовому засіданні пояснила, що про необхідність вакцинації була своєчасно проінформована, відповідного щеплення від COVID-19 не робила, документів про абсолютні протипоказання відповідачу не надавала. У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні ведичні огляди і робити щеплення. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або| ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачений законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу е обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти C0VID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не праця, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя і здоров`я людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень працівник не може бути допущений до роботи у закладі вищої освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх студентів та викладачів навчального закладу освіти. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення позивача від роботи не призвело до порушення конституційного права на працю. Щодо вимоги позивачки поновити її на посаді асистента кафедри математичного забезпечення електронних обчислювальних машин Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара з 08.11.2021 року, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивач не була звільнена із займаної посади, а була відсторонена без збереження заробітної плати до усунення причин такого відсторонення. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачку було законно відсторонено від роботи, а тому підстав для визнання незаконним та скасування відповідного наказу роботодавця, поновлення її на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати, немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed