Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського р-ну Львівської обл., про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на [ADDRESS] , як на майно колгоспного двору. Вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка до смерті проживала та була зареєстрована у вищеозначеному будинку, вона звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті матері, але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищеозначений будинок, оскільки такий має статус колгоспного двору і з огляду на положення ст. 563 ЦК УРСР (в ред. 1963) спадщина на вказане майно не може бути відкрита. Що на 15.04.1991 членами колгоспного двору були [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] і [PERSON] , що вона не втратила частку в майні цього двору, зараз має потребу у визнанні права власності на вищеозначений житловий будинок, тому змушена звернутись до суду із вказаним позовом та просить такий задовольнити. В судове засідання позивачка не з`явилась, 15.03.2022 представник позивачки - адвокат Мартин В.І. подала заяву, в якій позов підтримала, просить про розгляд справи за її відсутності (а.с.48). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у заяві від 15.03.2022 просив про розгляд справи без їх участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. (а.с.49). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 15.03.2022 подала до суду заяву від 12.01.2022, не заперечує щодо задоволення позову. Суд відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно таїх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. З копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.04.1990, із довідки Великолюбінської селищної ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 200 від 04.05.2020, із довідки Самбірського МБТІ №1075 від 09.06.2020 (а.с.12, 27, 36) видно, що житловий будинок на [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Із витягів із погосподарських книг с. Завидовичі за 1986-1995р.р., із копії будинкової книжки (а.с. 25-26, 29-35) видно, що на 1991 членами колгоспного двору на [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Як видно із копій свідоцтва про смерть (а.с.10, 11) [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - [INFO] . Із повідомлення державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. від 01.04.2021 убачається, що [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок на [ADDRESS] неможливо, оскільки такий належить до майна колгоспного двору, є живими інші члени колгоспного двору і з огляду на положення ст. 563 ЦК УРСР (в ред. 1963) спадщина на вказане майно не може бути відкрита (а.с.17). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок на [ADDRESS] належав колгоспному двору, що позивачка є членом колгоспного двору і не втратила частку в майні цього двору, отже слід визнати за нею право власності на вищеозначений житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, як на майно колгоспного двору.

Outcome: approved