Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 2000 року він проживав з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них з відповідачем народилася дочка [PERSON] . В подальшому їх сімейні стосунки були припинені, тому вони почали проживати окремо, а в жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дочки. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2018 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04.10.2018, і до досягнення дитиною повноліття. З моменту ухвалення рішення він весь час сплачував аліменти, однак на даний час його матеріальне становище значно погіршилось. З 2001 року він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] , який на даний час перебуває на його утриманні. Крім того, на його утриманні перебуває його мати [PERSON] , яка є пенсіонером та дуже хворіє. Його мати отримує пенсію 2700 грн, якої не вистачає на лікування, оскільки у неї катаракта на обох очах, гіпертонічна хвороба ІІ ст. та інші, тому він вимушений її утримувати і фінансово допомагати. На даний час його звільнили з роботи і він вимушений працювати неофіційно, шукати різні підробітки для того, щоб утримувати родину, тому у зв`язку з тим, що його матеріальний та сімейний стан з моменту ухвалення рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2018 змінився, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/8 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 09.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2022 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 23.02.2022 сторони по справі не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Позивач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги не визнає, оскільки дитина закінчує 11-й клас школи та їй потрібна допомога для вступу до університету, оскільки сама вона не може здійснювати оплату за навчання. [PERSON] другий рік не сплачує аліменти та не надає ніякої допомоги на утримання дитини, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважав можливим провести судове засідання 23.02.2022 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що з 2000 року сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] . Дані обставини сторонами не заперечуються. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2018 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04.10.2018, і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 11-12). Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] про народження [INFO] [PERSON] , батьками останнього являються [PERSON] та [PERSON] . З довідки № 1027, виданої Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниця квартального комітету мікрорайону «Корея» 20.10.2021, убачається, що до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1979 року народження, [PERSON] , 2012 року народження (а.с. 13). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний правовий висновок у міститься Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 459/2189/18. Суд звертає увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто, позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі. Так, в даному випадку позивачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дочки. Визначаючись з наявністю підстав для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, що стягуються з позивача, суд враховує, що позивач є працездатною особою. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають йому офіційно працевлаштуватись. Також відсутні докази, що за станом здоров`я позивач не може працювати. Суд враховує, що з часу винесення рішення про стягнення з позивача аліментів в останнього дійсно змінився сімейний стан, оскільки в новому шлюбі у нього народилася ще одна дитина, однак суд зазначає, що самі по собі факти перебування батьком дитини у новому шлюбі та народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від першого шлюбу, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на неспроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі. Ці обставини підлягають належному доказуванню. Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 та у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що на його утриманні знаходиться мати [PERSON] , оскільки це не підтверджено належними доказами, а саме: що [PERSON] являється матір`ю позивача [PERSON] ; що позивач являється опікуном своєї матері та що його матір потребує стороннього догляду. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Слід зазначити, що хоч і сімейне становище платника аліментів змінилося, проте відсутні докази, що і матеріальне становище платника аліментів змінилося настільки, що може мати наслідком вимогу зменшення стягуваних аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Позивач в позовній заяві не навів по суті підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, і не довів наявності таких підстав, зокрема, істотного погіршення свого матеріального становища. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, виходячи з інтересів дитини, які полягають в гарантуванні необхідного та достатнього рівня матеріального забезпечення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові [PERSON] слід відмовити. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed