Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 107 137 грн. 30 коп., з яких 30 % річних за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 86 107 грн. 50 коп., та інфляційні витрати за період з січня 2018 року по лютий 2021 року у розмірі 21 019 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики, на підставі якого позивач передав відповідачам у позику грошову суму у розмірі 50 697 грн., а відповідачі зобов`язались повернути позивачу позичені грошові кошти у термін до 25 листопада 2014 року. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у справі № 565/53/15-ц скасовано рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 135 465 грн. боргу за договором позики (з яких 95 675 грн. - основний борг; 11 087 грн. 84 коп. - 30% річних за період з 26 травня 2014 року по 06 січня 2015 року, 28 702 грн. 50 коп. - штраф). Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 565/699/16-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 38 503 грн. 98 коп. 30% річних заборгованості за договором позики за період з 07 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у справі № 565/637/18 рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2018 року у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та судових витрат скасовано, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 79 447 грн. 56 коп. інфляційних втрат за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року. Договірне зобов`язання відповідачами не виконано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] у якій просять суд визнати укладеним між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] договір купівлі продажу автомобіля марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан В, реєстраційний номер [NUMBER] , за ціною 4300 доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50 697 грн.; визнати недійсним договір позики від 18 квітня 2014 року, підписаний між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] ; визнати недійсною довіреність від 18 квітня 2014 року, яка надана [PERSON] для [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначають, що посвідчуючи довіреність одночасно з укладанням договору позики від 18 квітня 2014 року сторони розуміли, що між ними усно укладено договір купівлі-продажу автомобіля. [PERSON] та [PERSON] сплатили для [PERSON] частину коштів за придбаний автомобіль в загальній сумі понад 2400 доларів США в період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року та в подальшому повернули автомобіль для [PERSON] в рахунок залишку несплаченого боргу за даний автомобіль, який він прийняв. У зв`язку з визнанням укладеним договору купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується договором позики та довіреністю, сам договір позики від 18 квітня 2014 року та довіреність від 18 квітня 2014 року повинні бути визнані недійсними. Від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Рісної Ю.Б. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що судовими рішеннями Кузнецовського міського суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики, на виконання якого передано відповідачам суму позики у розмірі 50 697 грн., що підтверджено розпискою, вчиненою відповідачами 18 квітня 2014 року. Також вказаними вище рішеннями судів встановлено, що жодних правочинів про купівлю-продаж автомобіля марки BMW 520І, д.н.з. [NUMBER] сторонами укладено не було. Довіреністю від 18 квітня 2014 року, яка посвідчена нотаріально, [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] представляти його інтереси з питань експлуатації та надав право відповідачам незалежно один від одного керувати транспортним засобом д.н.з. [NUMBER] . Термін дії довіреності - 25 листопада 2014 року. Права відчужувати автомобіль вказана довіреність не передбачає. У судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у порядку визначеному ЦПК України. Представник [PERSON] адвокат Рісна Ю.Б. у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, вимоги зустрічного позову не визнала, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав, зазначених у відзиві. Пояснила, що договір позики відображає волевиявлення сторін не є недійсним, не є нікчемним. З приводу його недійсності заявлялось декілька позовів, які залишені без задоволення. Рішеннями суддів підтверджено факт реальності укладеного договору позики та факт реальності отримання коштів. Відповідачами не надано доказів повернення автомобіля. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала, зустрічний позов просила задовольнити, зазначила, що кошти відповідачі від позивача не отримували, автомобіль перереєстрований і право це зробити мав [PERSON] . Представник відповідачів Полюхович О.І. в судовому засіданні зазначила, що вимоги первісного позову не підлягають до задоволення, оскільки до первісної позовної заяви, окрім рішень суддів про наявність певних обставин, не надано належних та допустимих доказів наявності обставин розміру заборгованості, тієї суми боргу на яку вказує позивач. Зазначила, що в разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, інфляційні нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не стягуються. Зустрічний позов просила задовольнити з підстав зазначених у зустрічному позові. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, [PERSON] , дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов наступних висновків. 18 квітня 2014 року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] і [PERSON] (позичальники) уклали договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальникам у власність грошову суму у розмірі 50 697 грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 доларам США, яку позичальники зобов`язались повертати рівними частинами щомісяця у розмірі по 7 242 грн. 43 коп., що еквівалентно 614,29 доларів США, у період з 25 травня 2014 року по 25 жовтня 2014 року, та у розмірі 7 242 грн. 42 коп., що еквівалентно 614,26 доларів США - до 25 листопада 2014 року. Згідно з розпискою, підписаною [PERSON] та [PERSON] 18 квітня 2014 року ними отримано від [PERSON] грошові кошти у сумі 50 697 грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 доларам США на день укладення договору на його підставі та згідно з його умовами. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у справі № 565/53/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 135 465 грн. 00 коп. боргу за договором позики, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про оспорювання договору позики та визнання його удаваним відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року за результатами касаційного перегляду вищезазначеної цивільної справи, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року залишено без змін, а касаційну скаргу [PERSON] , [PERSON] - без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 565/53/15-ц встановлено наступні обставини: укладення [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] 18 квітня 2014 року договору позики грошових коштів; невиконання [PERSON] , [PERSON] своїх зобов`язань за цим договором позики; наявність у [PERSON] , [PERSON] станом на 17 березня 2015 року заборгованості за цим договором позики в сумі 135 465 грн. 00 коп., у тому числі основного боргу в сумі 95 675 00 грн. 00 коп., відсотків в сумі 11 087 грн. 84 коп., штрафу в сумі 28 702 грн. 50 коп. На підставі ст.82 ЦПК України вищевказані обставини є такими, що не підлягають доказуванню. За таких обставин суд прийшов до висновку про доведення позивачем [PERSON] укладення 18 квітня 2014 року з [PERSON] , [PERSON] договору позики грошових коштів у сумі 50 697 грн. 00 коп., та недоведеність відповідачами допустимими доказами факту неодержання цих коштів від позивача. Рішенням Кузнецовського мського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 565/699/16-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 38 503 грн. 98 коп. 30 % річних за період з 07 січня 2015 року по 10 травня 2016 року. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики, укладеного між сторонами у справі, фіктивним, відмовлено. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 565/699/16-цзалишено без змін. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2020 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року у справі № 565/699/16-цзалишено без змін. Відповідачами не спростовано, що на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом рішення Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 565/53/15-ц не виконано. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 2.1.4 договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики позичальники зобов`язані додатково сплачувати позикодавцю 30% річних від суми неповернутої позики. Тобто, сторонами у договорі встановлений інший розмір процентів, ніж у ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, - 30% річних від суми неповернутої позики. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у справі № 565/53/15-ц борг за договором позики, укладеним між сторонами, стягнуто у грошовій одиниці - гривня, без визначення еквіваленту в іноземній валюті. Відтак, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати підлягають стягненню, оскільки не застосований грошовий еквівалент іноземної валюти. Згідно наданого позивачем розрахунку 30 % річних за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року - 86 107 грн. 50 коп., розмір інфляційних втрат, понесених позивачем за період з січня 2018 року по лютий 2021 року, складає 21 019 грн. 80 коп. Вказаний розрахунок суд вважає вірним та такими, що не враховують періоди, за які не було раніше присуджено вказані види платежів, тому вбачає підстави для стягнення із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 30 % річних за договором позики від 18 квітня 2014 року у розмірі 86 107 грн. 50 коп. та 21 019 грн. 80 коп. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по лютий 2021 року. Стосовно зустрічного позову суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що договірні зобов`язання щодо передачі автомобіля та сплати грошових коштів у сукупному розмірі 50 697 грн. 00 коп., що на день укладення договору еквівалентно 4300 (доларів США, до 25 листопада 2014 року, тобто до дати закінчення строку дії зазначеної довіреності від 18 квітня 2014 року, в дійсності виникли не із договору позики та не із договору доручення (на підставі довіреності), а із вчиненого сторонами договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW, модель 5201, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] .Вважають, що фактично між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, який підтверджується двома документами: довіреністю від18 квітня 2014 року, посвідченою нотаріально та договором позики від 18 квітня 2014 року. Вважають, що між сторонами не виникло позикових зобов`язань, оскільки саме зобов`язання щодо здійснення оплати за придбаний автомобіль із розстроченням платежу, які відображені у договорі позики, є умовами усної домовленості сторін. Посвідчуючи довіреність від 18 квітня 2014 року одночасно з укладанням договору позики від 18 квітня 2014 року, сторони розуміли, що між ними усно укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Стверджують, що у зв`язку з визнанням укладеним договору купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується договором позики та довіреністю, сам договір позики від 18 квітня 2014 року та довіреність від 18 квітня 2014 повинні бути визнані недійсними. Згідно з копією довіреності від 18 квітня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ганич Н.І., яка зареєстрована в реєстрі за № 137 (бланк ВТТ 874412) [PERSON] , розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цього документу, діючи на підставі попередньої домовленості з повіреним, уповноважив [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких діє самостійно та незалежно один від одного, представляти його інтереси з питань експлуатації, а також на період дії цієї довіреності керувати цим автомобілем на території України та за її межами (після отримання відповідного дозволу в органах ДАІ), на підставі відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого у встановленому порядку органами ДАІ, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 13 жовтня 2007 року Львівським відділом реєстраційно- екземенаційної роботи ДАІ, автомобілем, марки BMW, модель 5201, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказана довіреність від 18 квітня 2014 року видана в м. Львів без права передоручення строком дії до 25 листопада 2014 року та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей 18 квітня 2014 року за № 40909725, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 26666276, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ганич Н. І. 18 квітня 2014 року. Суд зазначає, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Наявність даного документу не спростовує висновків суду про укладення між сторонами 18 квітня 2014 року письмового договору позики та одержання у позику за цим договором грошових коштів відповідно до розписки від 18 квітня 2017 року. Договір позики від 18 квітня 2014 року у встановленому законом порядку не визнаний судом недійсним, за законом він не є нікчемним. У рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 565/53/15-ц зазначено, що в установленому законом порядку договір купівлі-продажу автомобіля між його власником [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] не укладався. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Такою є правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі N 6-688цс15. Позивачі за зустрічним позовом не надали доказів відповідного оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ними та факту сплати коштів за автомобіль. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачами за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved