Jurisdiction: civil
Date: 2022-04-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу з тих підстав, що як стверджує 09.02.2016 вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в Бершадському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 4. Вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На протязі останнього року відповідач почав поводити себе неадекватно, постійно влаштовував безпричинні сварки та бійки, ображав, принижував її в присутності малолітньої дитини, що призвело до неприязних стосунків між ними і стало причиною розпаду їх сім`ї. За протиправну поведінку та насильство в сім`ї відповідач притягувався до адміністративної відповідальності. Просить роізрвати укладений між ними шлюб. Позивачка [PERSON] надала заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу в її відсутність. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він позов визнає, просить розглянути справу без його участі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2016, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Однією сім`єю позивачка та відповідач не проживають. Позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Сімейні стосунки сторін не склались. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved