Jurisdiction: civil
Date: 2022-03-02 00:00:00

Позивач ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач проводить господарську діяльність з виробництва теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, має ліцензію на виробництво теплової енергії № 1553 від 15 вересня 2016 року, ліцензію на постачання теплової енергії № 179-теп від 06 жовтня 2016 року, ліцензію на транспортування теплової енергії № 179-теп від 06 жовтня 2016 року. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 831 від 14 листопада 2017 року ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» було визначено виконавцем послуг із централізованого опалення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 19 грудня 2017 року між ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Так, у період з листопада 2017 року по березень 2021 року позивачем було надано послуги з централізованого опалення за місцем проживання відповідача на суму 34 272 грн. 53 коп., з яких сплачено 9 551 грн. 73 коп., таким чином станом на 24 травня 2021 року заборгованість відповідача за надані їй послуги з централізованого опалення становить 25 818 грн. 77 коп. Оскільки по теперішній час відповідач не здійснила повної оплати за фактично надані їй послуги за спожиту теплову енергію, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по березень 2021 року у розмірі 25 818 грн. 77 коп., а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21 січня 2022 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що вона частково визнає позовні вимоги лише за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року включно у розмірі 4 387 грн. 70 коп., оскільки сам позивач у позовній заяві зазначає, що саме 19 грудня 2017 року з нею було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, але з 02 листопада 2018 року вона не проживає за адресою: [ADDRESS] , за якою надаються послуги з централізованого опалення, а тому вважає, що вона не повинна оплачувати ці послуги за період з листопада 2018 року по березень 2021 року включно. Згідно виписки наданої позивачем з її особового рахунку за надання послуг за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року включно було нараховано на загальну суму за послуги у розмірі 7 475,67 грн., а нею було сплачено 29 січня 2018 року - 1 097,97 грн., 15 лютого 2018 року - 990 грн., 29 травня 2018 року - 1 000 грн., а всього на суму у розмірі 3 087,97 грн. Отже, за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року включно заборгованість за надання послуг з централізованого опалення складає 4 387 грн. 70 коп. ( 7 475,67 грн. - 3 087,97 грн. = 4 387,70 грн.), яку вона визнає. Також зазначає, що позивачем не надано доказів про надання послуг з централізованого опалення за листопад 2017 року. Крім того, вважає, що судові витрати судом повинні бути присудженні пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача до суду не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та розгляд справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи чи розгляду без його участі суду не представив. Відповідач надала суду заяву в якій просила суд врахувати її заперечення та розглянути справу без її присутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» проводить господарську діяльність з виробництва теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, має ліцензію на виробництво теплової енергії № 1553 від 15 вересня 2016 року, ліцензію на постачання теплової енергії №179-теп від 06 жовтня 2016 року, ліцензію на транспортування теплової енергії № 179-теп від 06 жовтня 2016 року (а. с. 10-12). Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 831 від 14 листопада 2017 року ТОВ «АПС Пауер Технолоджи» було визначено виконавцем послуг із централізованого опалення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Матеріалами справи підтверджено, що 19 грудня 2017 року між ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався своєчасно надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами і на умовах, передбачених договором (а. с. 5-8). У позовній заяві позивач зазначає, що у період з листопада 2017 року по березень 2021 року позивачем було надано послуги з централізованого опалення за місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] на суму 34 272 грн. 53 коп., з яких сплачено 9 551 грн. 73 коп. Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення повністю не виконує, не здійснила повної оплати за фактично надані їй послуги за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим, станом на 24 травня 2021 року, виникла заборгованість у розмірі 25 818 грн. 77 коп. (а. с. 24). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] з 02 листопада 2018 року знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , за якою надаються послуги з централізованого опалення, що підтверджується відповіддю відділу адресно-довідковою роботою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 05 липня 2021 року за запитом суду (а. с. 26), а також договором купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 08 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю., який зареєстрований в реєстрі за № 6286, відповідно до якого [PERSON] продала покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а. с. 55-57). Матеріалами справи підтверджено, що договір про надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , було укладено між ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» та [PERSON] 19 грудня 2017 року, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення позивач просить відраховувати за період з листопада 2017 року, при цьому відповідно до виписки за особовим рахунком [NUMBER] на ім`я [PERSON] , яка долучена до позовної заяви, нарахування розпочато за опалення саме з грудня 2017 року, а тому доказів щодо надання послуг з централізованого опалення саме з листопада 2017 року позивачем не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості враховувати суму заборгованості за вказаний період. Також судом встановлено, що [PERSON] з 02 листопада 2018 року не проживала за адресою: [ADDRESS] та не користувалася послугами, наданими ТОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою, а тому суд не приймає до уваги нараховану позивачем заборгованість [PERSON] за період з листопада 2018 року по березень 2021 року, оскільки [PERSON] вказаними послугами у цей період не користувалась. Разом з тим, пунктом 9 укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення від 19 грудня 2017 року визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (а. с. 6). Згідно із ч. 4 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» у разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 676 затверджено «Положення про Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження», відповідно до якого Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива. Частиною 11 статті 20 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» якщо уповноважений орган протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті, або не надає вмотивовану відмову у його встановленні, вважається, що суб`єкту господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, встановлено розмір тарифу, розрахований таким суб`єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті та поданий у заяві. Копія заяви (опису документів) з відміткою про дату їх надходження є підтвердженням подання уповноваженому органу заяви та розрахунків розміру тарифу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, відповідно до виписки за особовим рахунком [NUMBER] на ім`я [PERSON] позивачем нараховано заборгованість за опалення за адресою: [ADDRESS] за грудень 2017 року у розмірі 1 345,88 грн., за січень 2018 року - 1 486,28 грн., за лютий 2018 року - 2 473,89 грн., за березень 2018 року - 1 573,42 грн., за квітень 2018 року - 596,20 грн., а всього на суму 7 475,67 грн. Також судом встановлено, що [PERSON] було сплачено послуги за опалення 29 січня 2018 року у розмірі 1 097,97 грн., 15 лютого 2018 року - 990 грн., 29 травня 2018 року - 1 000 грн., а всього на суму у розмірі 3 087,97 грн., а тому за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року включно заборгованість за надання послуг з централізованого опалення складає 4 387 грн. 70 коп. (7 475,67 грн. - 3 087,97 грн. = 4 387,70 грн.), що не заперечується відповідачем та з якою сумою погоджується [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем [PERSON] фактично послуги, які надаються позивачем, споживалися за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року включно, своєчасно їх оплату вона не здійснювала, законні підстави для звільнення від їх оплати відсутні, суд дійшов висновку, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року включно у розмірі 4 387 грн. 70 коп., підлягає стягненню з відповідача, а тому в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню, в іншій частині позову щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за період з листопада 2018 року по березень 2021 року необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 385 грн. 77 коп. (4 387 грн. 70 коп.*2270 грн. 00 коп./25 818 грн. 77 коп.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial