Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

13.10.2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Свергунова О.Ю. звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до Територіальної громади в особі Миколаївської міської ради, в якому просив суд визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] , терміном у три місяці з дати набрання рішенням у справі законної сили. В обґрунтування позову зазначив, що у 1958 році батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. 15.08.1972 року батьки позивача придбали будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] . 14.12.1976 році батько позивача [PERSON] і його мати [PERSON] розірвали шлюб, про що в книзі розірвання шлюбів Корабельного райвідділу ЗАГС м. Миколаєва зроблений актовий запис № 308. 25.07.1977 року державним нотаріусом П`ятої Миколаївської нотаріальної контори Друкер Л.О. засвідчено, що матері позивача - [PERSON] належить у спільному майні цього подружжя частка у розмірі 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу батько позивача знявся з реєстрації та переїхав на постійне місце проживання до РСФСР (28.02.1980 року), після чого позивач втратив з ним зв`язок. Куди саме батько переїхав жити ні позивачу, ні його матері не було відомо. Протягом майже сорока років позивач постійно намагався знайти свого батька для спілкування, але всі його спроби знайти останнього були марними. Також з метою пошуку батька позивач направляв листи в різні інстанції, але позитивного результату це не дало. Позивач також повідомив, що у вересні 2019 року на його адресу надійшов лист від [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , в якому було повідомлено про те, що батько позивача помер [INFO] . До листа також був долучений оригінал свідоцтва про смерть батька [PERSON] . [PERSON] раніше не повідомляла про смерть батька позивача і в даному листі зазначила, що будь-яких матеріальних претензій до позивача не має, тому надіслала засобами пошти оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] . Саме з вересня 2019 року позивачу стало відомо про смерть свого батька [PERSON] , який був власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Після смерті батька позивача відкрилася спадщина до якої входить Ѕ частина будинку [ADDRESS] . За життя батько позивача, [PERSON] , на випадок своєї смерті заповіту не залишив, спадкоємцем за правом представлення є позивач, інших спадкоємців немає, але до теперішнього часу, зі спливом 6-місячного терміну з моменту відкриття спадщини, позивач не прийняв спадщину. 30.08.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Євтушенко А.М. з заявою про відкриття спадкової справи щодо спадкового майна його батька, [PERSON] , але у відкритті спадкової справи йому було відмовлено через те, що позивачем був пропущений шестимісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини, а також неможливість вирішення вказаного питання у досудовому порядку, позивач був змушений звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.10.2021 року по зазначеній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з пропозицією відповідачу подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження і позивачу встановлений п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Представник позивача [PERSON] адвокат Свергунов О.Ю. надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, просив прийняти рішення за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог чинного законодавства. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження, виданого Виконкомом Ново-Василівської сільської ради депутатів трудящих Манського району Красноярського краю 12.11.1959 р., батьками позивача [PERSON] є батько: [PERSON] ; мати: [PERSON] . Позивач, [PERSON] , відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 31.10.2018 р. є інвалідом І групи загального захворювання з терміном довічної дії. Згідно з наданою суду копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.01.2013 р., [PERSON] (громадянин Росії, [INFO] ) помер в місті Красноярськ Красноярського краю, Росія, [INFO] , про що був зроблений актовий запис № 338. Відповідно до копії договору від 15.08.1972 р., [PERSON] придбав у [PERSON] жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 1780. Згідно з Свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя від 25.07.1977 р., посвідченим державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованим за № 2233, [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , і яка за свідоцтвом про припинення подружжя [NUMBER] , виданим Корабельним райвідділом ЗАГС м. Миколаєва 10 лютого 1977 року, була дружиною [PERSON] , належить у спільному майні цього подружжя частка у розмірі 1/2 частини жилого будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , що записаний на ім`я її чоловіка. Вказане свідоцтво зареєстроване у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 10.09.1977 р. за № 12764. З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Євтушенко А.М. За результатами звернення [PERSON] листом за вих. № 130/01-16 від 30.08.2021 р. повідомлено, що заявником-спадкоємцем не надані документи про підтвердження місця проживання спадкодавця на території України та в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] частка в праві спільної часткової власності якого, належить померлому батьку. Крім того, у зв`язку з тим, що позивач не звертався до нотаріуса протягом 6-ти місяців після смерті батька та не має можливості встановити місце відкриття спадщини, [PERSON] було відмовлено у можливості отримання свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися в суд для захисту своїх прав. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.08.2021 р., інформація після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями частини 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно з вимогами статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно з положеннями постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа № 565/1145/17, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані докази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Враховуючи віддаленість місця проживання спадкоємця, який проживає в Україні, від його батька, який на день смерті ( [INFO] ) проживав у місті Красноярськ, Красноярського краю, Російська Федерація, а також необізнаність позивача щодо смерті батька, доводить суд до переконання, що дана обставина є поважною причиною пропуску строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved